Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/90/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська область, 08702,

до відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. М.Грушевського, с.Чесники, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77042,

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 247 950грн 17к., з них: 161 399грн 95к. - основний борг; 323 грн 69к. - відсотки за користування товарним кредитом; 22 292 грн 79к. - пеня; 23 669 грн 15к. - 36 % річних; 7984 грн 60к. - індекс інфляції; 32 279 грн 99к. - штраф

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат, (довіреність б/н від 06.09.2018 року)

від відповідача представники не з'явилися

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.М.Грушевського (далі відповідач) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 247 950грн 17к., з них: 161 399грн 95к. - основний борг; 323 грн 69к. - відсотки за користування товарним кредитом; 22 292 грн 79к. - пеня; 23 669 грн 15к. - 36 % річних; 7984 грн 60к. - індекс інфляції; 32 279 грн 99к. - штраф.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань згідно Договору поставки №145/17-ЛВ від 17.08.2017 року в частині оплати поставленого позивачем товару та обґрунтовано приписами статей 526, 530, 625, 664, 692, 712 Цивільного кодексу України.

В ході провадження у справі відповідачем подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№5339/19 від 21.03.19). Клопотання мотивоване звернення останнім до Господарського суду Київської області із позовною заявою до ТОВ "Спектир-Агро" про визнання окремих положень Договору поставки №145/17-ЛВ від 17.08.2017 року недійсними та відкриття провадження по даній справі (справа №911/622/19) ухвалою суду від 12.03.2019 року. Внаслідок цього відповідач вказує на об'єктивну неможливість розгляду даної справи, до вирішення справи №911/622/19 та набрання рішенням по вказаній справі законної сили, оскільки питання визнання окремих пунктів договору недійсними змінить розмір нарахування суми заборгованості вцілому. За наведених обставин відповідач просить суд на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України зупинити провадження у справі №909/90/19 до набрання законної сили рішенням у справі №911/622/19.

Приписами пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України обумовлено обов'язок суду зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Імперативною частиною 3 статті 195 Господарського процесуального кодексу України регламентовано випадки зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті: смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи; перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі (пункти 1-3 частини 1 статті 227, пункт 1 частини 1 статті 228 цього Кодексу).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.03.2018, у зв'язку з вирішенням всіх питань визначених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, в т. ч. відсутністю клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (даний спір перебуває у провадженні суду з 28.01.2019) підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Обставини наведені відповідачем для зупинення провадження у справі на стадії її розгляду по суті є іншими ніж передбачені пунктами 1-3 частини 1 статті 227, пунктом 1 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України, а тому у суду відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України.

За змістом ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

За наведеного, суд приходить до висновку про залишення клопотання відповідача СВГК ім. М. Грушевського про зупинення провадження у справі (вх.№5339/19 від 21.03.19) без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві (вх.№1647/19 від 25.01.19) та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов не подав.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Відповідна ухвала суду надсилалася рекомендованим листом на адресу відповідача, яка є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: с.Чесники, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77042.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд виходить з наступного.

17 серпня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (по справі - позивач/по договору - постачальник) в особі ОСОБА_2 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом ім. М. Грушевського (по справі - відповідач/ по договору - покупець) в особі керівника ОСОБА_3 укладено Договір поставки №145/17-ЛВ (далі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар) та документи, що до нього відносяться, а покупець в свою чергу зобов'язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору. Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Терміну дії договору - один рік з дня його підписання, крім обов'язків покупця по виконанню грошових зобов'язань за Договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям - до повного їх виконання.

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови визначені в Додатках до Договору, який є невід'ємною його частиною (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.2.1 вказаного вище Договору ціна договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог п.п.2.2.-2.3 Договору, що передається за цим договором та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в Додатках до Договору.

Відповідно до п.2.4 Договору покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару визначено з урахуванням вимог п.п.2.2-2.3 у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в Додатках до Договору шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного в тексті цього Договору.

Товар, що був переданий покупцю в межах цього Договору тільки згідно накладних (без укладення Додатків), підлягає оплаті з урахуванням умов п.п.2.2 -2.4 цього Договору, не пізніше 01 грудня 2017 року. Номенклатура, асортимент та кількість фактичного поставленого товару визначається у видаткових накладних. Сплачена авансова частина зараховується в оплату товару який поставлено в першу чергу (п.2.5 Договору).

За умовами п.1.1 та 1.2 Договору, а також Додатку до Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 281 529 грн 13к., зокрема відповідно до видаткових накладних №20133 від 19.08.2017 року на суму 120 129 грн 18к.; №33911 від 14.08.2018 на суму 161 399 грн 95к.

Відповідач частково оплатив товар, зокрема на суму 120 129 грн 18к., проте решта частина заборгованості на суму 161 399 грн 95к. залишилась не погашеною.

Умовами п.п.2.6, 2.7 та 2.11 Договору передбачено, що за користування товарним кредитом позивач щомісячно нараховує, а відповідач зобов'язаний сплачувати відсотки в розмірі та в строк, які передбачені Додатком до Договору.

Всього, згідно актів нарахування відсотків за користування товарним кредитом були нараховані відсотки за користування товарним кредитом в розмірі 1 162 грн 09к.

Частина відсотків була погашена відповідачем, проте частина в сумі 323 грн 69к. залишилась не погашеною.

Разом з тим, п.7.2 Договору передбачено, що за порушення умов договору покупець сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період прострочення, від суми боргу за кожен день такого прострочення; в разі прострочення більше ніж за на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми; та 36% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо оплати товару, позивач з урахуванням положень вказаного договору звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 247 950грн 17к., з них: 161 399грн 95к. - основний борг; 323 грн 69к. - відсотки за користування товарним кредитом; 22 292 грн 79к. - пеня; 23 669 грн 15к. - 36 % річних; 7984 грн 60к. - індекс інфляції; 32 279 грн 99к. - штраф.

З урахуванням наведеного, суд враховує наступне.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Спірний договір, укладений між сторонами в межах чинного законодавства України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 5 ст. 694 Цивільного кодексу України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму , що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Пунктом 2.6 Договору поставки передбачено, що за користування товарним кредитом позивач щомісячно нараховує, а відповідач зобов'язаний сплачувати відсотки в розмірі та в строк, які передбачені Додатком до Договору. В додатках до договору, в яких передбачена оплата після поставки товару - "відстрочений платіж" вказаний розмір відсотків за користування товарним кредитом - 1% річних.

Пунктом 2.7 Договору передбачено, що строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого Додатком до Договору, але не раніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день повного розрахунку покупцем за поставлений товар.

Пунктом 2.11 Договору передбачено, що сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару і зараховується постачальником відповідно до вимог п.2.10 Договору.

Судом встановлено факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 281 529 грн 13к., про що свідчать долучені до матеріалів справи видаткові накладні №20133 від 19.08.2017 року на суму 120 129 грн 18к. та №33911 від 14.08.2018 на суму 161 399 грн 95к.

Разом з тим, судом встановлено факт часткової оплати відповідачем у відповідності до умов договору товару, зокрема на суму 120 129 грн 18к., про що свідчать долучені до матеріалів справи роздруківки платіжних доручень з програми "Клієнт-банк". Проте решта частина заборгованості на суму 161 399 грн 95к. залишилась не погашеною, як і залишилась не погашеною частина заборгованості по відсоткам в сумі 323 грн 69к. за користування товарним кредитом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати отриманого товару у відповідності до Договору поставки, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 161 399 грн 95к. - основного боргу та 323 грн 69к. - відсотків за користування товарним кредитом обґрунтована та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору сторонами погоджено, що за порушення умов договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення від суми боргу за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання, а у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів - сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов'язання.

На підставі вказаних правових норм та договору позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 22 292 грн 79 к. та 32 279 грн 99 к. - штрафу.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені та штрафу, прийшов до висновку про обгрунтованість їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Пунктом 7.2 Договору сторонами погоджено, що за порушення умов договору покупець сплачує на користь постачальника 36% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховані відповідачу 36% річних в розмірі 23 669 грн 15 к. та індекс інфляції в сумі 7 984 грн 60 к.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем 36% річних та індекс інфляції та встановлено правомірність їх нарахування та таких, що підлягають задоволенню.

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 129 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв'язку з розглядом справи, слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем на підтвердження заявлених до відшкодування витрат за послуги адвоката, не представлено доказів понесення відповідних витрат. Не подано доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу (їх оплати), а отже не подано належних та достатніх доказів на підтвердження розміру заявлених до відшкодування витрат . Не представлено доказів понесення витрат, зокрема зазначених у звіті, доказів в підтвердження витрат на доїзд, доказів необхідності доїзду саме автомобільним транспортом, не подано доказів понесення витрат на харчування, проживання, доказів відрядження, не долучено документів в підтвердження фактично виконаних робіт (акта виконаних робіт, який згідно умов договору є підставою для оплати).

Враховуючи вимоги ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №910/8682/18).

Таким чином, за відсутності доказів фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача, щодо заявлених до відшкодування витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Згідно з п.5 ч.6 ст.238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу у даній справі.

Керуючись ст.11, 204, 525, 526, 530, 546, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 694, 712 Цивільного кодексу України, ст. 173, 216, 265 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 77, 86, 126, 129, 165, 202, 227, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. М.Грушевського про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в сумі 247 950грн 17к., з них: 161 399грн 95к. - основний борг; 323 грн 69к. - відсотки за користування товарним кредитом; 22 292 грн 79к. - пеня; 23 669 грн 15к. - 36 % річних; 7984 грн 60к.. - індекс інфляції; 32 279 грн 99к. - штраф задовольнити.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім.М.Грушевського (с.Чесники, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77042, код 20536228) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро" (вул. Промислова, 20, м. Обухів, Київська область, 08702, код 36348550) - 247 950грн 17к. (двісті сорок сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень) - заборгованості, з них: 161 399грн 95к. (сто шістдесят одна тисяча триста дев'яносто дев'ять гривень дев'яносто п'ять копійки) - основний борг; 323 грн 69к. (триста двадцять три гривні шістдесят дев'ять копійки) - відсотки за користування товарним кредитом; 22 292 грн 79к. (двадцять дві тисячі двісті дев'яносто дві гривні сімдесят дев'ять копійки) - пеня; 23 669 грн 15к. (двадцять три тисячі шістсот шістдесят дев'ять гривень п'ятнадцять копійок) - 36 % річних; 7984 грн 60к. (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири гривень шістдесят копійки) - індекс інфляції; 32 279 грн 99к. (тридцять дві тисячі двісті сімдесят дев'ять гривень дев'яносто дев'ять копійки) штраф, 3 719 грн 25к. (три тисячі сімсот дев'ятнадцять гривень двадцять п'ять копійки) судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу на 05.04.2019р. на 10:00 год. у приміщенні Господарського суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Шевченка, 16, м. Івано-Франківськ, 76018, каб. № 17.

Встановити позивачу строк до 01.04.2019р. для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.03.2019

Суддя Фанда О. М.