РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2019Справа № 910/10815/18
Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко Г. П.,

за участю секретаря - Коваленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" (03083, м. Київ, ВУЛИЦЯ ПИРОГІВСЬКИЙ ШЛЯХ, будинок 34)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" (02140, м. Київ, ВУЛИЦЯ М. ГРИШКА, будинок 9, офіс 2; 04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 12)

Про стягнення 3 288 830, 55 грн

За участю представників сторін:

Від позивача: Погорілий В. В. (ордер серії КС № 423916);

Від відповідача: не прибув;

Вільний слухач: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "РЕСУРС БУД" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" (далі - відповідач) про стягнення 3 288 830, 55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором поставки № 180001 від 02.01.2018, в частині оплати поставленого товару, з яких 1 948 499, 99 грн основного боргу за поставлений товар, 726 051, 82 грн - пені, 549 325, 73 грн - штрафу, 64 953 грн - 3% річних за неналежне виконання зобов`язань по оплаті поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи №910/10815/18 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 відкладено підготовче засідання у справі на 09.10.2018 та відкладено розгляд заяви позивача про забезпечення позову до наступного судового засідання, а також зобов`язано направити відповідачеві заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" про залишення позову без розгляду, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні на 13.11.2018.

Ухвалою суду від 09.10.2018 заяву Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, вжито наступні заходи забезпечення позову по справі №910/10815/18 до набрання рішенням Господарського суду міста Києва по справі законної сили: накладено арешт на грошові кошти в сумі 1948499 грн 99 коп., що знаходяться в Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ". В задоволенні інших вимог Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою-повідомленням Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 повідомлено сторін про те, що у зв'язку з перебуванням судді Бондаренко Г. П. у відпустці, розгляд даної справи, призначений на 13.11.2018 не відбудеться, призначено розгляд справи на 27.11.2018.

У судовому засіданні 27.11.2018 Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.12.2018.

У судовому засіданні 18.12.2018 Суд оголосив перерву до 22.01.2019 та зобов'язав представника позивача надати письмові пояснення щодо здійснених ним розрахунків, оскільки за підрахунками Суду існують арифметичні розбіжності щодо суми поставки товару за наданими позивачем до матеріалів справи видатковими накладними та актами наданих послуг.

18.01.2019 через відділ канцелярії господарського суду від позивача надійшли пояснення щодо розрахунків, в яких позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 22.01.2019 сторони надали Суду пояснення по справі. Судом було роз'яснено сторонам, що відповідно до здійсненої перевірки арифметичних розрахунків позивача, загальна сума поставки та наданих послуг за наявними в матеріалах справи накладних та актів складає 20 189 353,68 грн (перший том - поставка товарів та послуг на суму 8 009 179, 22 грн, другий том - 11 222 084,44 грн, третій том - 958 090, 02 грн), в той час як позивач вказує, що така поставка та надані послуги відбулися на загальну суму 20 715 199, 38 грн. Через наявність арифметичних розбіжностей в розрахунках позивача та Суду, а також великий обсяг первинних документів, що підтверджують факт поставки, Судом у відповідності до норм ст. 13 ГПК України було обговорено зі сторонами питання можливості призначення судової бухгалтерської експертизи, роз'яснено наслідки вчинення чи не вчинення сторонами процесуальних дій.

Представник позивача категорично заперечував проти призначення експертизи, наполягав на правильності своїх розрахунків, а також представник позивача просив Суд оголосити перерву для підготовки заяви про відвід судді у справі, який за твердженням представника позивача, затягує розгляд справи. Розглянувши вказане клопотання позивача Суд оголосив в судовому засіданні перерву до 24.01.2019 для підготовки письмової заяви про відвід судді.

В судове засідання 24.01.2019 представники сторін прибули. Позивач подав в судовому засіданні письмову заяву про відвід, в якій просив Суд задовольнити заяву про відвід судді та відвести суддю Бондаренко Г. П. від розгляду справи № 910/10815/18.

Розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача, Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 вирішено заяву Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" про відвід судді Бондаренко Г. П. від розгляду справи № 910/10815/18 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Провадження в справі № 910/10815/18 зупинено до вирішення питання про відвід судді Бондаренко Г. П.

За наслідками автоматизованого розподілу матеріалів заяви у справі № 910/10815/18, заяву позивача про відвід судді Бондаренко Г.П. від розгляду справи № 910/10815/18 передано на розгляд судді Джарти В. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 у задоволенні заяви Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" про відвід судді Бондаренко Г. П. від розгляду справи № 910/10815/18 відмовлено.

18.02.2019 Суд поновив провадження у справі № 910/10815/18 та призначив судове засідання по суті справи на 19.03.2019.

27.02.2019 представником позивача Гончар Л. В. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

01.03.2019 представник позивача Гончар Л. В. ознайомилася з матеріалами справи.

05.03.2019 через відділ канцелярії від позивача надійшли пояснення, в яких представник позивача Гончар Л. В. вказувала, що позивач згідно додатків до позовної заяви подав, на підтвердження загальної суми поставки в розмірі 20 715 199, 38 грн, видаткові накладні у кількості 204 шт та акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) в кількості 204 шт, та що при ознайомленні з матеріалами справи, було виявлено відсутність серед додатків наступних документів: видаткова накладна № РБК - 000681 від 23.03.2018 на суму 163 303, 20 грн; акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК-000681 від 23.03.2018 на суму 5 594, 40 грн; видаткова накладна № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 333 042, 90 грн; акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 23 905, 20 грн. Представник позивача зазначав також, що вказані документи перераховані у додатках до позовної заяви в п. 361 - 364 та в описі вкладення у цінний лист в пунктах 361 - 364. З метою усунення зазначеного недоліку позивач додав до пояснень копії видаткової накладної № РБК - 000681 від 23.03.2018 на суму 163 303, 20 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК-000681 від 23.03.2018 на суму 5 594, 40 грн, видаткової накладної № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 333 042, 90 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 23 905, 20 грн.

В судове засідання 19.03.2019 прибув представник позивача Погорілий В. В. та вільний слухач ОСОБА_2

Відповідач в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Суд оголосив в засіданні 19.03.2019 про надходження до матеріалів справи пояснень, до яких додані докази на підтвердження позовних вимог, які не були подані раніше. Вказані пояснення Суд розцінив, з огляду на їх зміст, як клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. При цьому, Суд встановив, що позивачем не подано (не заявлено) клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі доказів.

Статтею 13 ГПК України внормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 4) ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до положень ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, згідно наведених процесуальних норм, позивач зобов'язаний подати усі наявні у нього докази на підтвердження викладених ним обставин справи разом із позовною заявою, тобто строк встановлений законом для подання доказів - разом із позовною заявою.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 17.08.2018 Суд повідомляв сторін (п. 6 ухвали), що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до закінчення підготовчого провадження.

Відповідно строк встановлений судом для подання доказів - до закінчення підготовчого провадження.

Позивачем позовна заява до Суду була надіслана засобами поштового зв'язку. В переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви, позивачем було зазначено 447 документів (порядкових номерів), без зазначення кількості аркушів кожного документа окремо та загалом, також не було дотримано порядку розташування документів зазначеного в переліку. У вказаному переліку позивач зокрема зазначав видаткову накладну № РБК - 000681 від 23.03.2018 на суму 163 303, 20 грн, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК-000681 від 23.03.2018 на суму 5 594, 40 грн, видаткову накладну № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 333 042, 90 грн, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 23 905, 20 грн та банківські виписки від 02.02.2018, 06.02.2018, 07.02.2018, 08.02.2018, 09.02.2018, 15.02.2018, 16.02.2018, 19.02.2018, 21.02.2018, 22.02.2018, 27.02.2018, 06.03.2018, 13.03.2018, 15.03.2018, 16.03.2018, 20.03.2018, 23.03.2018, 28.03.2018, 29.03.2018, 30.03.2018.

В описі поштового відправлення позовної заяви до Суду позивач також зазначив 447 документів, і зазначив, що предмет відправлення містить 546 аркушів.

В матеріалах справи наявна позовна заява позивача із додатками (арк. 4 том І - арк. 56 том ІІІ) на 546 аркушах, проте видаткової накладної № РБК - 000681 від 23.03.2018 на суму 163 303, 20 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК-000681 від 23.03.2018 на суму 5 594, 40 грн, видаткової накладної № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 333 042, 90 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 23 905, 20 грн та банківських виписок від 02.02.2018, 06.02.2018, 07.02.2018, 08.02.2018, 09.02.2018, 15.02.2018, 16.02.2018, 19.02.2018, 21.02.2018, 22.02.2018, 27.02.2018, 06.03.2018, 13.03.2018, 15.03.2018, 16.03.2018, 20.03.2018, 23.03.2018, 28.03.2018, 29.03.2018, 30.03.2018 позовна заява не містить. Тобто вказані докази (видаткові накладні та акти здачі-прийняття робіт) разом з позовною заявою подані Суду не були, хоча вони і зазначені в перелік у додатків. При цьому, обставини зазначення таких доказів в переліку доданих до позовної заяви документів та описі вкладення до поштового відправлення, за умови їх фактичного ненадання, не впливають на факт їх не подання.

Суд також зазначає, що договір, видаткові накладні, акти та транспортні накладні, додані до позовної заяви на 446 аркушах були окремо прошиті, пронумеровані позивачем (арк. 79 том І - арк. 24 том ІІІ) про що свідчить відповідний напис та підпис представника позивача - адвоката Дударенко А. М. Кількість аркушів таких документів наявних в матеріалах справи становить 446, як і зазначено позивачем.

Отже, в матеріалах справи наявні всі докази подані позивачем до Суду разом з позовною заявою, а твердження позивача викладені в поясненнях поданих Суду 05.03.2019 не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до п. 2.1.1 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 N 28 позовні заяви, апеляційні, касаційні скарги, судові справи, а також інші документи і матеріали, що стосуються розгляду справ у суді, приймає та реєструє в автоматизованій системі канцелярія суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Згідно даних бази «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» позовну заяву Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" зареєструвала ОСОБА_6

Відповідно до п. 2.1.3. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 N 28 відповідальний працівник апарату суду у день надходження процесуального документа перевіряє цілісність конверта (пакета), відповідність адресування, з дотриманням правил безпеки розкриває конверт (пакет), перевіряє відповідність вкладень опису (наявність додатків до документа).

Конверти (пакети), у яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, а також якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт (додаток 8) у двох примірниках, один примірник якого надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів (2.1.5. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 N 28).

Всупереч вимогам Інструкції з діловодства в господарських судах України такого акта відповідальним працівником складено не було, з приводу цього факту суддя Бондаренко Г. П. після ознайомлення із поясненнями позивача поданими до Суду 05.03.2019, звернулася до заступника керівника апарату суду із службовою запискою, в якій просила з'ясувати з яких причин не було складено відповідного акта.

Про наявність розбіжностей між арифметичними розрахунками позивача зазначеними в позовній заяві та фактичними матеріалами справи Суд вперше повідомив сторонам ще 18.12.2018, в подальшому Суд також неодноразово пропонував позивачу ознайомитися з матеріалами справи та ставив на обговорення сторін питання щодо необхідності призначення у справі судової експертизи.

При цьому, підготовче провадження у справі було закрите Судом 27.11.2018.

З матеріалами справи представник позивача ознайомився лише 01.03.2019 та надав до матеріалів справи копії видаткової накладної № РБК - 000681 від 23.03.2018 на суму 163 303, 20 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК-000681 від 23.03.2018 на суму 5 594, 40 грн, видаткової накладної № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 333 042, 90 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 23 905, 20 грн.

Тобто зазначені докази були подані позивачем Суду після спливу строків для подання доказів встановлених законом та Судом (з пропущенням процесуального строку).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України внормовано, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи (ч. 10 ст. 80 ГПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст. 119 ГПК України).

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В своїх поясненнях, поданих Суду 05.03.2019, та розцінених Судом, як клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, позивач не просив про продовження процесуального строку для подання доказів та не зазначав поважних причин його пропуску.

З огляду на викладене, Суд постановив відхилити клопотання позивача про приєднання доказів до матеріалів справи та не приймає їх до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив Суд задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши вступне слово позивача, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, Суд

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 02.01.2018 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем, був укладений договір поставки № 180001 (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця продукцію, а покупець приймати та своєчасно здійснювати її оплату.

Предметом продажу є така продукція: будівельні матеріали в асортименті (п. 1.2. договору).

Загальна сума договору складається з сумарної вартості усіх видаткових накладних та актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), що оформлюються сторонами під час дії договору (п. 1.4. договору).

За умовами п. 2.1.2, 2.4.1. договору постачальник має право вимагати здійснення покупцем повної оплати вартості поданої продукції, а покупець зобов'язаний оплатити продукцію згідно з умовами договору.

В п. 3.1., 3.3. договору сторони погодили, що оплата продукції здійснюється на підставі договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, протягом 3 банківських днів після складення видаткових накладних та актів здачі - прийняття робіт (надання - послуг).

По факту відвантаження продукції постачальник складає видаткову накладну, при доставці продукції постачальник складає акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) та товарно - транспортну накладну (п. 4.2., 4.3. договору).

Згідно з п. 5.2. договору за прострочення оплати поставленої продукції в рамках договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 5.3. договору, у випадку прострочення платежу більше, ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченої продукції.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (п. 8.1. договору).

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар в період з 10.01.2018 по 03.04.2018 на загальну суму 18 810 878, 34 грн та надав у зазначений період послуг на загальну суму 1 378 475, 34 грн. Всього по договору поставлено товар та надано послуг на загальну суму 20 189 353, 68 грн (18 810 878, 34 + 1 378 475, 34 = 20 189 353, 68). Поставлений товар та надані послуги були прийняті відповідачем, про що свідчить підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних та актів здачі - прийняття робіт та затвердження їх підписів печатками сторін.

За твердженням позивача за договором позивач поставив відповідачу товар та надав послуг на загальну суму 20 715 199, 38 грн, проте в строк визначений процесуальним законом та Судом відповідних доказів позивач не надав. Копії видаткової накладної № РБК - 000681 від 23.03.2018 на суму 163 303, 20 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК-000681 від 23.03.2018 на суму 5 594, 40 грн, видаткової накладної № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 333 042, 90 грн, акта здачі - прийняття робіт (надання послуг) № РБК - 000693 від 23.03.2018 на суму 23 905, 20 грн (на зальну суму 525 845, 70 грн) були надані позивачем з порушенням процесуального строку, і не були прийняті Судом до розгляду. Відповідно обставини справи щодо поставки товару за договором та надання послуг за ним встановлювалися Судом без врахування доказів поданих з порушенням строку (05.03.2019).

Відповідач, згідно даних зазначених позивачем в довідці № 03 від 08.01.2019, станом на 08.01.2019 перерахував 18 766 699, 39 грн на розрахункові рахунки позивача в оплату по договору поставки № 180001 від 02.01.2018.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 1 948 499, 99 грн основного боргу, 726 051, 82 грн пені за період прострочення оплати з 16.01.2018 по 05.08.2018, 549 325, 73 грн 10 % штрафу за прострочення платежу більше, ніж на 30 календарних днів, 64 953, 00 грн 3 % річних за період прострочення з 16.01.2018 по 05.08.2018. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, зокрема, 30 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, з елементами договору перевезення вантажу, а відтак у відповідній частині між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глав 54 та 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Статтею 909 ЦК України внормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ст. 916 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В договорі сторони погодили, що оплата продукції здійснюється протягом 3 банківських днів після складення видаткових накладних та актів здачі - прийняття робіт (надання - послуг).

Відповідачем, як встановлено судом, поставлений товар та надані послуги були оплачені частково на суму 18 766 699, 39 грн. Враховуючи здійснену відповідачем часткову оплату за продукцію поставлену за договором та надані послуги з перевезення на момент вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 1 422 654, 29 грн (18 810 878, 34 + 1 378 475, 34) - 18 766 699, 39 = 1 422 654, 29), доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 1 422 654, 29 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 1 422 654, 29 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару та послуг, у відповідності до п. 3.3. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 1 422 654, 29 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд також зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до господарського суду з окремим позовом до відповідача щодо стягнення з останнього заборгованості на підставі видаткових накладних та актів здачі - прийняття робіт не прийнятих Судом до розгляду у даній справі, з огляду на їх подання з порушенням процесуальних строків.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 726 051, 82 грн пені за період прострочення оплати з 16.01.2018 по 05.08.2018 та 549 325, 73 грн 10 % штрафу за прострочення платежу більше, ніж на 30 календарних днів Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

В п. 5.3. договору сторони погодили сплату покупцем штрафу у розмірі 10 % від вартості неоплаченої продукції, у випадку прострочення платежу більше, ніж на 30 календарних днів.

Товар поставлявся відповідачу за договором та відповідно надавалися послуги з його перевезення в період з 10.01.2018 по 03.04.2018, враховуючи, що на момент вирішення спору у відповідача наявна заборгованість за договором в розмірі 1 422 654, 29 грн, та враховуючи строк оплати визначений договором, відповідач прострочив оплату за договором у вказаному розмірі більше ніж на 30 календарних днів. Отже, наявні підстави для застосування до відповідача санкцій визначених в п. 5.3. договору та стягнення з нього 142 265, 43 грн штрафу (1 422 654, 29 * 10 % = 142 265, 43), відповідно у вказаній частині Суд задовольняє відповідні позовні вимоги позивача.

В п. 5.2. договору сторони погодили, сплату покупцем на користь постачальника пені в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача за період прострочення з 16.01.2018 по 05.08.2018 стягненню з відповідача підлягають 726 051, 82 грн пені. Із матеріалів справи вбачається, що в період з 02.02.2018 по 16.07.2018 з боку відповідача мали місце часткові оплати по договору.

В п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» судом роз'яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з'ясовувати, відповідно до зазначеного в п. 1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Отже, для перевірки правильності розрахунку пені, здійсненого позивачем, Суду необхідно встановити обставини (дати та суми) фактичних оплат заборгованості за договором відповідачем.

В силу приписів ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, при розгляді вимог щодо стягнення пені за порушення грошових зобов'язань доказуванню підлягають, окрім іншого, періоди протягом яких мало місце прострочення відповідача, при цьому день фактичної оплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування пені.

Позивач в позовній заяві та в поясненнях по справі зазначає, що часткові оплати здійснювалися відповідачем в період з 02.02.2018 по 16.07.2018, та здійснює розрахунок пені з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат. Також позивач зазначає, що суми оплат, що надходили від відповідача по договору були різними, без зазначення в призначенні платежу щодо якої видаткової накладної чи акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) вони оплачені, тому позивач дотримувався черговості погашення заборгованості по видаткових накладних та актах здачі - прийняття (надання послуг).

Положеннями ст. 77 ГПК України внормовано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У свою чергу, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Тобто рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинними документами, які фіксують господарські операції щодо сплати грошових коштів є платіжні доручення та/або банківські виписки, відповідно обставини здійснення відповідачем часткових оплат по договору мають бути підтверджені або платіжними дорученнями або банківськими виписками.

Акт звірки взаєморозрахунків свідчить тільки про стан розрахунків між сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій, а тому не може вважатись первинним документом у розумінні п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

В позовній заяві та поясненнях по справі щодо здійснених ним розрахунків позивач зазначає дати та суми здійснених відповідачем часткових оплат з посиланням на банківські виписки від 02.02.2018, 06.02.2018, 07.02.2018, 08.02.2018, 09.02.2018, 15.02.2018, 16.02.2018, 19.02.2018, 21.02.2018, 22.02.2018, 27.02.2018, 06.03.2018, 13.03.2018, 15.03.2018, 16.03.2018, 20.03.2018, 23.03.2018, 28.03.2018, 29.03.2018, 30.03.2018. При цьому, зазначених банківських виписок позивачем до матеріалів справи не надано, як і не надано інших первинних документів на підтвердження здійснених відповідачем часткових оплат. Отже в матеріалах справи відсутні докази ґрунтовності та правильності визначених позивачем періодів прострочення відповідача, з урахуванням здійснених останнім часткових оплат за договором, та здійсненого позивачем розрахунку пені, і відповідно Суд позбавлений можливості здійснити оцінку відповідних доказів.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Наявні в матеріалах справи акти звірки (арк. 29 - 31 том ІІІ) та додаток до довідки позивача № 3 від 08.01.2019 не є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відтак такі докази не можуть бути покладені в обґрунтування вимог позивача щодо стягнення з відповідача 726 051, 82 грн пені, оскільки такі докази не відповідають критерію допустимості.

Таким чином, з огляду на відсутність в матеріалах справи первинних документів щодо здійснених відповідачем часткових оплат за договором, що позбавляє Суд можливості оцінити на підставі допустимих доказів обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 726 051, 82 грн пені за період прострочення оплати з 16.01.2018 по 05.08.2018, Суд дійшов висновку про недоведеність позивачем таких вимог та відповідно про відмову в їх задоволенні.

Також, з огляду на відсутність в матеріалах справи первинних документів щодо здійснених відповідачем часткових оплат за договором, Суд позбавлений можливості достеменно встановити на підставі допустимих доказів, факти порушення відповідачем строків оплати за договором більше ніж на 30 календарних днів по кожній видатковій накладній та по кожному акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) окремо, відтак Суд дійшов висновку про недоведеність позивачем його вимог щодо стягнення з відповідача штрафу на підставі п. 5.3. договору в розмірі визначеному позивачем.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 64 953, 00 грн 3 % річних за період прострочення з 16.01.2018 по 05.08.2018 Суд зазначає.

Згідно ст. 229 ГК України та ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних нарахованих на суму боргу як такі є обґрунтованими. Однак, відповідно до вимог ГПК України господарський суд, як і щодо вимог про стягнення пені, має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку 3 % річних, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

З огляду на відсутність в матеріалах справи первинних документів щодо здійснених відповідачем часткових оплат за договором, що позбавляє Суд можливості оцінити на підставі допустимих доказів обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 64 953, 00 грн 3 % річних за період прострочення з 16.01.2018 по 05.08.2018, Суд дійшов висновку про недоведеність позивачем таких вимог та відповідно про відмову в їх задоволенні.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги щодо стягнення основного боргу та штрафу у розмірі визначеному Судом або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у визначеному Судом розмірі, водночас позивач не надав Суду належних та допустимих доказів на підтвердження всіх його позовних вимог.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, а ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій, покладений процесуальним законом (ч. 4 ст. 13 ГПК України) на таку сторону.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В позовній заяві позивач зазначав що ним були понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 49 332, 46 грн та будуть понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн та просив Суд судові витрати покласти на відповідача.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті судового збору покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу ним було надано до матеріалів справи договір № 14 про надання правової допомоги від 14.05.2018, укладений між позивачем, як клієнтом та Адвокатським об'єднання «Пасіка і партнери», як адвокатським об'єднанням.

Відповідно до п. 1.1. договору № 14 про надання правової допомоги від 14.05.2018 клієнт доручає, а адвокатське об'єднання зобов'язується надавати правову допомогу та здійснювати представництво інтересів клієнта у цивільних, господарських, адміністративних спорах. Згідно з п. 4.2. договору розмір плати за надані послуги (гонорар) за договором визначається додатковою угодою до договору.

Інших доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, документу про оплату позивачем 30 000, 00 грн, до матеріалів справи позивачем додано не було. Таким чином, позивачем не доведено факту понесення витрат на професійну правову допомогу, відповідно у Суду відсутні підстави для покладення на відповідача відповідних витрат.

Під час розгляду справи Судом вживалися заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 1 948 499, 99 грн, що знаходяться в Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" на рахунках зазначених Судом та інших рахунках, які відкриті та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" в банківських та фінансових установах і будуть виявлені під час виконавчого провадження, про що постановлено відповідну ухвалу від 09.10.2018.

Розглянувши матеріали справи, Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача 1 422 654, 29 грн основного боргу, 142 265, 43 грн штрафу 10 % та 23 473, 80 грн витрат на оплату судового збору (загалом прийнято рішення про стягнення 1 588 393, 52 грн).

Статтею 145 ГПК України внормовано, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Згідно роз'яснень наданих Вищим господарським судом України в п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Отже, враховуючи, зміну обставин, що спричинили застосування заходів забезпечення позову в розмірі 1 948 499, 99 грн, а саме часткове задоволення позовних вимог, Суд дійшов висновку про необхідність часткового скасування заходів забезпечення позову на суму 360106, 47 грн (1 948 499, 99 - 1 588 393, 52 = 360 106, 47).

Відповідно до ч. 7 ст. 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 145, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" про стягнення 3 288 830, 55 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" (02140, м. Київ, ВУЛИЦЯ М. ГРИШКА, будинок 9, офіс 2, ) на користь Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" Приватного підприємства "РЕСУРС БУД" (03083, м. Київ, ВУЛИЦЯ ПИРОГІВСЬКИЙ ШЛЯХ, будинок 34; ) 1 422 654 (один мільйон чотириста двадцять дві тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн 29 коп. основного боргу, 142 265 (сто сорок дві тисячі двісті шістдесят п'ять) грн 43 коп. штрафу 10 % та 23473 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят три) грн 80 коп. витрат на оплату судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог, щодо стягнення 525 845, 70 грн основного боргу, 726051, 82 грн пені, 64953, 00 грн - 3 % річних, 407060, 30 грн - штрафу та 30000, 00 грн витрат на правову допомогу, - відмовити.

4. Скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Господарського суду міста Києва у справі від 09.10.2018 в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 360 106 (триста шістдесят тисяч сто шість) грн 47 коп., що знаходяться на рахунках, належних Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" (02140, м. Київ, ВУЛИЦЯ М. ГРИШКА, будинок 9, офіс 2, ) на рахунках: р/р 7002 в КФ ПАТ «Полтава-Банк», МФО 331489; р/р 7001 в АБ «Полтава-Банк», МФО 331489; р/р 9 в АТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО 380805; р/р 8 в АТ «Райфайзен Банк Аваль», МФО 380805, та інших рахунках, які відкриті та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "КЕРРОТ "БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ" в банківських та фінансових установах і будуть виявлені під час виконавчого провадження.

5. В іншій частині заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Господарського суду міста Києва у справі від 09.10.2018 продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28.03.2019.

Суддя Г.П. Бондаренко