ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р.м. Київ Справа№ 910/9684/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Разіної Т.І.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. (повне рішення складено 13.12.2018р.)

по справі №910/9684/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Державного підприємства «Сколівське лісове господарство»

до 1) Закарпатської митниці ДФС

2) Державної казначейської служби України

про стягнення 195 276,12 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. по справі №910/9684/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» збитки в сумі 194 933,84 грн., заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС. Стягнуто з Закарпатської митниці ДФС України на користь Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» 24 956,18 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2018р. виправлено описки, допущені в рішенні Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. у справі №910/9684/18. В мотивувальній частині рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. у справі №910/9684/18 замість невірно зазначеної суми заявлених та сплачених позивачем витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвоката - « 25 000,00 грн.» читати правильно - « 19 000,00 грн.»; замість невірно зазначеної дати договору про надання правничої допомоги №19/04/18 - « 18.08.2018» читати правильно - « 18.04.2018». Пункт 3 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. у справі №910/9684/18 викласти в такій редакції: «Стягнути із Закарпатської митниці ДФС України (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код 39515893) на користь Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» (82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Стрийська, 30, ідентифікаційний код 00992473) 18 966 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн. 70 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.». В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. у справі № 910/9684/18 залишено без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016р. у справі №813/2237/16 було встановлено неправомірні дії Закарпатської митниці ДФС. Судом встановлено причинно-наслідковий зв'язок та понесення позивачем збитків на суму 194 933,84 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Закарпатська митниця ДФС звернулась до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за наявними в матеріалах справи доказами не можливо встановити, за який період часу нараховані збори за зберігання вантажів, за який період часу нарахована плата за користування вагонами, коли проводились вантажні роботи та зважування вантажів. Відсутні докази, які б вказували на обґрунтованість заявленої до стягнення суми.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, щодо стягнення витрат з оплати послуг адвоката. Судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, які регламентують відшкодування деліктної шкоди.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. по справі №910/9684/18.

Державне підприємство «Сколівське лісове господарського» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на сплату залізниці додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням вантажів, наявність причино-наслідкового зв'язку між діями Закарпатської митниці та сплатою перевізнику за надані послуги, обґрунтоване стягнення послуг адвоката.

За клопотанням позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Відповідачі своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

29.12.2012р. між Державним підприємством «Сколівське лісове господарство» (замовник), Державним підприємством «Український транспортно-логістичний центр» (основний виконавець), та Державним підприємством «Дарницький вагоноремонтний завод» і Державним підприємством «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» як співвиконавцями укладено Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2356/1283-2012, за умовами якого основний виконавець та співвиконавці зобов'язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних на піввагонах. /а.с. 27/.

13.03.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Львівська залізниця» та Державним підприємством «Сколівське лісове господарство» укладено договір №42 про організацію перевезень вантажів та проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом України в редакції додаткової угоди №1 від 13.03.2015р., предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги. /а.с. 63/.

22.10.2015р. між Державним підприємством «Сколівське лісове господарство» (продавець) та фірмою «Пізец ГмбХ» (покупець) укладено контракт №084/00992473/22-10/2015, за умовами якого продавець продає, а покупець купує на умовах DAF (Інкотермс в редакції 2000): дрова паливні породи ялина/ялиця, дрова паливні породи бук, пиловик ялиновий (смерековий) (далі - товар). /а.с. 14/.

На виконання зазначеного контракту позивачем 11.05.2016р. здійснено завантаження лісопродукції до вагону №96359328, який замитнено, про що складено вантажну митну декларацію №209040000/2016/002881. /а.с. 19/.

Організація перевезень лісопродукції у зазначеному вагоні здійснювалась Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця». Вказаний вагон пройшов замитнення на Львівській митниці ДФС та був направлений для транспортування деревини за маршрутом Сколе-Батьово. Проте вагон № 96359328 (спірний вагон) не пройшов митного огляду та був затримані Закарпатською митницею на станції Батьово.

Регіональною філією «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» як перевізником було заявлено позивачу про відшкодування витрат за затримання вагону № 96359328 у розмірі 241 741,20 грн., що підтверджується листом від 24.04.2017р. № ДС-01-04/199. /а.с. 73/.

Позивачем було оплачено послуги залізниці в сумі 243 243,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 07.09.2017р. №2227, від 28.07.2017р. №15817, від 22.06.2017р. № 1573, від 12.02.2018р. №219, від 30.03.2018р. №18, а також листом Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № НЗЕ-10/2752 від 07.06.2018р. /а.с.103-107, 110/.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016р. у справі № 813/2237/16, яка була залишена без змін ухвалою від 16.02.2017р. Львівського апеляційного адміністративного суду та ухвалою від 11.04.2017р. Вищого адміністративного суду України, позовні вимоги Державного підприємства «Самбірське лісове господарство», Державного підприємства «Бродівське лісове господарство», Державного підприємства «Буське лісове господарство», Державного підприємства «Бібрське лісове господарство», Державного підприємства «Турківське лісове господарство», Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», Державного підприємства «Сколівське лісове господарство», Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» було задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів: Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» №91503847, №91503243, №91503730; Державного підприємства «Золочівське лісове господарство» №96399787, №96395264, №96392964, №96398672; Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» №67610808; Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, №32261372, №96396643; Державного підприємства «Бібрське лісове господарство» №91503227, №91503839, №91502765; Державного підприємства «Буське лісове господарство» №96395033, №96399340, №96290119, №32262636; Державного підприємства «Турківське лісове господарство» №96397542; Державного підприємства «Cколівське лісове господарство» №63359328; зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України наступних залізничних вагонів Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» №91503847, №91503243, №91503730; Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» № 67610808; Державного підприємства «Бродівське лісове господарство» №65235830, №32261802, №96399548, №96391321, №32261406, №32261372, №96396643; Державного підприємства «Бібрське лісове господарство» №91503227, №91503839, №91502765; Державного підприємства «Буське лісове господарство» №96395033, №96399340, №96290119, №32262636; Державного підприємства «Турківське лісове господарство» №96397542; Державного підприємства «Cколівське лісове господарство» №63359328; розподілено судові витрати.

Судом у справі №813/2237/16 встановлено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі, Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України.

Судом також було встановлено, що митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно-митних деклараціях, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вказане рішення Львіського окружного адміністративного суду має преюдиціальне значення для даної справи.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Завдавання шкоди містить наступні елементи: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами та вина завдавала шкоди.

Протиправна поведінка відповідача-1 була встановлена постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2237/16, наявність шкоди (витрати, понесені позивачем за користування вагоном №96359328, маневрова робота, зберігання вантажу, зважування вантажу, участь представника залізниці при зважуванні, телефонне повідомлення, подання та забирання зазначеного вагону з під'їзної колії, у строк, після 30 дня затримки вагону) підтверджується відповідними платіжними дорученнями про оплату та листом Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 24.04.2017 № ДС-01-04/199, також підтверджено причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою (витрати, понесені позивачем за користування вагоном №96359328, маневрова робота, зберігання вантажу, зважування вантажу, участь представника залізниці при зважуванні, телефонне повідомлення, подання та забирання зазначеного вагону з під'їзної колії, у строк, після 30 дня затримки вагону, які були понесені внаслідок затримки вагонів відповідачем-1), а тому наявні підстави для стягнення збитків, понесених позивачем.

Відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України належними та допустимими доказами не навів та не довів відсутності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 325 Митного кодексу України за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. № 113, передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п. 4 зазначених Правил плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

Відповідно до п. 1.8. розділу ІІІ «Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009р. №317 за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Таким чином, власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Як вбачається з поданих розрахунків сум за користування вагонами та інші послуги на станції Чоп, вартість послуг залізниці протягом тридцятиденного строку, протягом якого перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України є правомірним відповідно до ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України, становить 46 807,36 грн.

Таким чином, до стягнення підлягає 194 933,84 грн., які становлять різницю між нарахованою залізницею у розрахунку загальною сумою послуг та сумою послуг протягом тридцятиденного строку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 2 ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р., визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (п. п. 2 п. 35 Порядку).

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015р., Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду. Посилання апелянта про недоведеність наявності та розміру шкоди судом апеляційної інстанції оцінюється критично, оскільки судом встановлено, що позивач поніс збитки у вигляді додаткових зборів, понад встановлений ст. 199 Митного кодексу України строк, у розмірі 194 933,84грн., встановлена наявність вини відповідача 1 та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. (зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 17.12.2018р. у справі №910/17912/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

18.04.2018р. між позивачем (клієнт) та Адвокатським об'єднанням «Парпан і партнери» був укладений договір про надання правничої допомоги №19/04/18, за умовами якого клієнт доручає, а об'єднання приймає на себе зобов'язання надати професійну правничу допомогу з підготовки та написання позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 195 276,12 грн., заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, здійснення представництва інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва. /а.с.150/.

Згідно платіжного доручення № 12 від 12.06.2018р. позивач сплатив на користь Адвокатського об'єднання грошові кошти в розмірі 19 000,00 грн. /а.с. 152/.

Матеріали справи містять попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, який складається з опрацювання матеріалів, підготовки та написання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, здійснення представництва інтересів в Господарському суді міста Києва та витрат на відрядження, всього на загальну суму 19 000,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правомірно стягнув 18 966,70 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Посилання апелянта на практику Вищого господарського суду України за 2011р., 2013р. та 2014р. суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки з 15.12.2017р. діє Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

Щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000143, то ухвала Галицького районного суду від 22.12.2016р. не є вироком суду в кримінальному проваджені, який в силу ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

З наведених у даній постанові обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. у справі №910/9684/18.

керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018р. у справі №910/9684/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/9684/18 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Т.І. Разіна

І.А. Іоннікова