ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2807/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року (повний текст рішення складено 09.08.2018 року) у справі № 904/2807/18 (суддя Бондарєв Е.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩЬОЛКОВО АГРОХІМ УКРАЇНА", м. Київ

до Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 28 999,32 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року у справі № 904/2807/18 позов задоволено.

Стягнуто з Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩЬОЛКОВО АГРОХІМ УКРАЇНА" 28 999,32 грн. заборгованості, 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 762,0 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки №30/03/2017-БО від 30.03.2017 року та вимог ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, наявністю заборгованості за отриманий від позивача товар в розмірі 28 999,32 грн.

На виконання рішення 30.08.2018 року було видано судовий наказ.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Скаржник вказує, що позивачем не надавались відповідачу розрахунки та акти, які передбачено п.4.3.1 договору поставки.

Тому вважає, що обов'язок відповідача оплатити товар не настав, оскільки має місце прострочення кредитора.

Також апелянт посилається на відсутність доказів отримання ним товару і вважає, що без актів приймання-передачі факт поставки не міг бути встановлений.

Скаржник зазначає, що суд не надав оцінку тому факту, що договір поставки підписано директором СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" без належних повноважень та в порушення вимог п.11.3.5.4 Статуту відповідача.

Крім того, відповідач вказує на помилковий розрахунок сум інфляційних втрат за період з 02.12.2017 року.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року у справі № 904/2807/18. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2018 року було прийнято справу № 904/2807/18 до свого провадження.

Відкрито провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року у справі № 904/2807/18 в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права при розгляді спору, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЩЬОЛКОВО АГРОХІМ УКРАЇНА" (постачальник) та Сільськогосподарським приватним підприємством "БІЛЕ ОЗЕРО" (покупець) було укладено договір поставки №30/03/2017-БО, згідно умов якого, постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - товар) відповідно до умов договору, а покупець зобов'язаний прийняти такий товар та оплатити його згідно умов договору.

Відповідно до п.3.1 договору постачальник зобов'язаний поставити товар за відповідною Специфікацією протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати внесення покупцем попередньої оплати (авансу) згідно п.4.3.1 або 4.4.1 договору, якщо інше не передбачено Специфікацією.

Згідно п.3.2 договору на кожну поставлену партію товару постачальник зобов'язаний надати такі документи: рахунок (якщо оригінал не був переданий покупцю раніше), видаткову накладну, сертифікат на насіння України (якщо поставці підлягає насіння), сертифікат якості/підтвердження відповідності, товарно-транспортну накладну, акт прийому-передачі товару та інші документи відповідно до чинного законодавства та умов цього договору. Постачальник зобов'язаний оформити та зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних у порядку та строки, згідно законодавства України.

Пунктом 3.3. договору сторони передбачили, що право власності та усі ризики на товар переходять від постачальника до покупця з дати поставки.

Датою поставки є дата фактичного отримання покупцем товару у місці поставки, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної та акту прийому-передачі товару (дата підписання покупцем видаткової накладної повинна співпадати з датою фактичного отримання товару покупцем за актом прийому-передачі товару; у випадку, якщо дата підписання покупцем видаткової накладної не співпадає з датою підписання покупцем акта прийому-передачі товару, датою поставки товару вважається дата підписання покупцем акту прийому-передачі товару.

Таким чином, виходячи з умов п.3.3 договору, підписані покупцем видаткові накладні є належним доказом отримання відповідачем товару (а.с. 31-34).

Зазначаючи на відсутність в матеріалах справи акту прийому-передачі товару (згідно п.5.1 договору), письмового повідомлення постачальника про поставку, документів щодо якості товару, скаржник жодним чином не спростовував відомості про отримання ним товару згідно видаткових накладних №260 від 03.04.2017 року на суму 1 695 354,30 грн, №362 від 12.04.2017 року на суму 58 580,64грн, №601 від 15.05.2017 року на сумі 392 349,24 грн, №1032 від 23.08.2017 року на суму 41 427,60грн.

Не надано апелянтом і пояснень щодо наявних в матеріалах справи копій довіреностей на отримання працівниками відповідача від ТОВ "ЩЬОЛКОВО АГРОХІМ УКРАЇНА" товарно матеріальних цінностей (а.с.35-37).

Таким чином відсутність акту приймання-передачі товару не є доказом того, що товар відповідачем не отримувався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рахунок №511 від 15.05.2017 року (а.с.39) був частково оплачений відповідачем на суму 117 704,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.05.2017 року № (а.с. 42).

Також відповідач частково оплатив рахунок №275 від 30.03.2017 року (а.с.38) згідно платіжного доручення №2 від 31.10.2017 року (а.с.46).

Відповідно до листа від 19.02.2018 року (а.с.47) відповідач визнав кредиторську заборгованість перед позивачем і зазначив на погашенні її рівними частками впродовж 5 місяців.

Таким чином, висновок господарського суду про доведеність факту отримання товару підтверджено відповідними доказами і апелянтом не спростовано.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання господарським судом оцінки повноважень директора відповідача на підписання договору поставки, слід зазначити наступне:

В матеріалах справи відсутні докази, зокрема, Статут відповідача, які підтверджують обсяг повноважень директора Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" Демченко В.І. на час підписання ним договору поставки.

Крім того, відповідач не скористався своїм процесуальним правом надати відзив на позов, висловити свою правову позицію щодо позовних вимог і зазначити про такі обставини суду першої інстанції. Жодним доказом у справі не підтверджується відсутність повноважень представника відповідача на укладення ним від імені Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" договору поставки №30/03/2017-БО від 30.03.2017 року.

Оскільки обставини, які зазначає апелянт, щодо законності договору поставки, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, в суді апеляційної інстанції вони не можуть розглядатися згідно ч.2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Є доведеним належними та допустимими доказами, що позивачем був поставлений товар, передбачений умовами договору та погоджений у додатках до договору, на загальну суму 2 187 711,78 грн. (а.с. 28-30).

Відповідачем було отримано товар без зауважень та у повному обсязі та частково оплачено товар у розмірі 2 158 712,46 грн.

Станом на час розгляду справи сума залишку заборгованості складає 28 999,32 грн.

Наявність заборгованості перед позивачем відповідачем не спростовано.

Суд при розгляді справи вірно встановив факт порушення скаржником зобов'язання, розмір заборгованості, правові підстави для її стягнення.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем не надано доказів погашення заборгованості у заявленому до стягнення розмірі, чим порушено приписи ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України щодо виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що висновок оскаржуваного рішення про стягнення залишку заборгованості в розмірі 28 999,32 грн. є законним та обґрунтованим.

Доводи скаржника щодо неправильного нарахування інфляційних відхиляються судом, оскільки стягнення зазначених витрат не було предметом позову і рішення суду про їх стягнення не приймалось.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Судові витрати за її розгляд слід віднести на апелянта згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2018 року у справі № 904/2807/18 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на Сільськогосподарське приватне підприємство "БІЛЕ ОЗЕРО".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Н. В. Пархоменко

Суддя Ю.Б. Парусніков