ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа №909/425/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

судді-доповідача Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "СІД ТРАНС" б/н від 08.11.2018 (вх. № 01-05/1040/18 від 12.11.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2018 (суддя Фрич М.М., повний текст складено 19.10.2018)

у справі № 909/425/18

за позовом: ТОВ "СІД ТРАНС", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи підприємця (далі - ФОП) Тимківа Мирослава Євгеновича, м. Івано-Франківськ

про відшкодування збитків в сумі 625 005, 06 грн,

за участю представників:

від позивача: Дамченко Ю.А. - комерційний директор (довіреність б/н від 17.12.2018); Поліщук О.М. - адвокат по довіреності ордер серія КС №404080 від 19.03.2019;

від відповідача: Кузь А.П. - адвокат (в режимі відеоконференції, довіреність №596 від 01.06.2018 року).

1.Розгляд справи.

1.1. Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 19.03. здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів відео - та звукозапису, згідно з ст.ст. 197, 222 ГПК України.

1.2. Згідно з абз. 2 ч. 10 ст. 32 ГПК України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 визначено склад суду в складі головуючий суддя Дубник О.П., члени колегії судді: Орищин Г.В. та Зварич О.В.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Апелянт долучив до апеляційної скарги клопотання про долучення доказів (заявок на транспортне обслуговування, товарно-транспортних накладних, рахунків, актів про надані послуги), які доводять порядок документального оформлення (звичаї ділового обороту та встановлений договірний порядок) по виконанню договору №ДГ-09СТ від 09.02.2016, порядок оформлення товарно-транспортних документів, порядок їх заповнення, необхідні реквізити, які сторони договору - позивач та відповідач - погодили між собою та, згідно яких виконувалося перевезення відповідачем, отримувалися ним кошти.

Відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема: нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч.ч. 2,3 ст. 269 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів констатує, що у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, вказаний документи не стосується суті спору у цій справі. З огляду на викладене, колегія суддів не надає таким доказам оцінки та відмовляє у задоволенні клопотання про долучення цих доказів до справи.

3. Короткий зміст позовних вимог.

ТОВ "СІД ТРАНС" звернулась з позовом (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог вх.№9133/18 від 21.06.2018 у зв'язку із понесеними позивачем додаткових збитків та витрат) про відшкодування збитків в сумі 626 005, 06 грн, з яких: 516 150 грн - вартість втраченого вантажу, 59 047, 56 грн - інфляційні витрати, 25 807, 50 грн - витрати на правову допомогу, 25 000 грн - витрати на послуги адвоката (а.с. 97-99, т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №ДГ-09СТ від 09.02.2016, а саме: відповідачем як перевізником не було доставлено за замовленням позивача вантаж до місця розвантаження. Крім того, позивач додав у підтвердження взятих відповідачем на себе зобов'язань товарно-транспортну накладну №46 від 18.05.2017 та товарно-транспортну накладну №82 від 20.05.2017. У зв'язку із наведеним позивачу була виставлена претензія вантажоодержувачем - ТОВ "Катеринопільський елеватор" на підставі договору перевезення №05/07/16-4СТ від 15.07.2016, яка була визнана позивачем і платіжним дорученням №669 від 26.05.2017 перераховано на рахунок ТОВ "Катеринопільський елеватор" в безготівковому порядку 516150,00 грн.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2018 в позові відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 22, 611, 611, 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 224, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 307, -308 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), умовами договору №ДГ-09СТ від 09.02.2016 і зроблено висновок про відсутність підстав для визнання факту здійснення відповідачем перевезення на умовах договору про надання послуг перевезення вантажів №ДГ-09СТ від 09.02.2016 року та, відповідно, про відсутність підстав для вимоги про відшкодування шкоди за втрачений вантаж. Місцевим господарським судом зроблено висновок, що позивач не довів у передбаченому законом порядку виконання договірних зобов'язань між сторонами на стадії обміну заявками, розрахунки між сторонами за надані послуги перевезення у матеріалах справи відсутні, акти приймання-передачі наданих послуг між сторонами не підписано, що вказує на відсутність між сторонами відповідних розрахунків. Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів невиконанням відповідачем зобов'язань за договором №ДГ-09СТ від 09.02.2016 в установленому законодавством порядку. Крім того, суд зазначив, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення збитків, витрат на правову допомогу та витрат на послуги адвоката у порядку ст. 22, 123, 126, 129, 625 ГПК України, оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. ТОВ "СІД ТРАНС" не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, прийнятим за неповно встановленими обставинами, що мають значення для справи, у спростування висновків суду зазначає наступне: доказами належного документального оформлення відносин сторін є договір №ДГ-09СТ від 09.02.2016, що узгоджується із положеннями ст. 528 ЦК України; належно засвідченою та відправленою відповідачу електронною поштою заявкою №2 від 17.05.2017, що підтверджено відповідачем та узгоджується із п.2.2.1, 7.2 договору; копіями товарно-транспортних накладних №82 від 20.05.2017, №46 від 18.05.2017 року, оскільки примірник оригіналу не був повернений відповідачем. Доказом того, що працівник відповідача ОСОБА_7 був водієм, якого погодив відповідач, є заявка на транспортне обслуговування №2 до договору №ДГ-09СТ від 09.02.2016. Усупереч п.8 ст. 80 ГПК України суд не дослідив та не долучив докази, які підтверджують усталені правила ділового обороту між сторонами, за якими оформлявся документообіг з перевезення вантажів (а саме: заявки на транспортне обслуговування, товарно-транспортні накладні, рахунки, акти про надані послуги, які оформлялися між позивачем і відповідачем у рамках договору №ДГ-09СТ від 09.02.2016), які підтверджують, що сторони узгодили таку форму, товарно-транспортної накладної, яка відійшла від встановленої форми. Щодо відсутності заявки на транспортне обслуговування №2 від 20.05.2017 року, апелянт стверджує, що суд не з'ясував дійсних обставин справи, оскільки у відповідності до договору №ДГ-09СТ від 09.02.2016 така заявка складається не на кожне завантаження, а на кожен маршрут перевезення і у графі «дата завантаження» зазначається лише початковий день завантаження на маршруті. Суд не з'ясував, що у порядку передбаченому п. 2.2.1 та 7.2 позивач як замовник послуг направив відповідачу заявку на перевезення факсимільним зв'язком, що також, підтверджує документальне оформлення перевезення. Відсутність актів прийому-передачі наданих послуг та розрахунків за цим перевезенням пояснює невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, зокрема, втратою вантажу, крім того оплата послуг проводиться по факту виконаних робіт. З огляду на викладене, на виконання п. 4.6. договору відповідач зобов'язаний відшкодувати вартість втраченого вантажу на підставі пред'явленої замовником претензії. Відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

5.2. ФОП Тимків Мирослав Євгенович подав відзив на апеляційну скаргу, вважає вимоги апеляційної необгрунтованими та безпідставними, заперечуючи її вимоги та доводи з наступних підстав: перевезення зазначеного в ТТН №46 від 18.05.2017 року та №82 від 20.05.2017 року вантажу соняшнику відповідач не здійснював, звертає увагу суду на те, що відповідно до цих документів саме позивач виступав перевізником, а будь-які відомості про здійснення відповідачем вказаних перевезень відсутні; акти наданих послуг щодо перевезень вантажу соняшнику згідно ТТН №46 від 18.05.2017 року та №82 від 20.05.2017 року сторонами не складалися. Відповідач визнає, що підписував отриманий від позивача бланк заявки на транспортне обслуговування №2 від 18.05.2017, який був відправлений на електронну адресу позивача, однак, у подальшому при оформленні документів не був підписаний позивачем, крім того, оригінал заявки відсутній у матеріалах справи, як і відсутні докази поштового відправлення заявки. Також стверджує, що водій ОСОБА_7 з незрозумілих причин відмовився від здійснення замовленого перевезення, тому за заявкою №2 від 18.05.2017 водій ОСОБА_9 здійснив перевезення 27, 96 т соняшнику на суму 4473, 6 грн автомобілем ДАФ НОМЕР_1, причеп НОМЕР_2; крім того, з приводу втрати вантажу соняшника, які перевозилось по ТТН №46 від 18.05.2017 та №82 від 20.05.2017 за зверненням позивача від 25.05.2017 зареєстровано кримінальне провадження про незаконне заволодіння насінням.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Зі справи вбачається і місцевим господарським судом правильно встановлено, що 09.02.2016 Фізична особа-підприємець Тимків Мирослав Євгенович (надалі - відповідач/виконавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "СІД ТРАНС" (надалі - позивач/замовник) уклали договір №ДГ-09СТ про надання послуг з перевезення вантажів (далі - договір №ДГ-09СТ від 09.02.2016), відповідно до п. 1.1. якого замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надавати послуги з перевезення вантажу (зернові, зернобобові, олійні культури і продукти їх переробки та ін.) на території України на умовах, передбачених цим договором. (а.с.25).

Згідно з п. 1.2 договору кількість транспортних засобів, конкретний обсяг перевезення (тонн) вантажу, його маршрут та інші дані, необхідні для надання послуг, вказуються в заявці на перевезення вантажу (додаток №1), що погоджується із виконавцем.

До зобов'язань виконавця, згідно з розділом 2 договору, належить, зокрема: своєчасно проводити звірку обсягу наданих послуг та підписувати акти приймання-передачі наданих послуг, інші необхідні документи (2.1.4.); забезпечувати збереження вантажу в дорозі; за необумовлені втрати вантажу в дорозі несе відповідальність перед «замовником» (2.1.7.).

До зобов'язань замовника, згідно з розділом 3 договору, належить, зокрема: не пізніше ніж на три робочі дні до початку надання послуг надавати виконавцю заявку на перевезення згідно з формою, що міститься в додатку №1; надання заявки допускається по факсу та (або) електронною поштою (2.2.1.); на кожну поїздку (завантаження) транспортних засобів, належним чином оформляти та надавати виконавцю чотири примірники товарно-транспортної накладної з обов'язковим зазначенням завантаженої та розвантаженої ваги вантажу та відстані між пунктами завантаження та відвантаження, інші необхідні супроводжувальні документи на перевезення (2.2.3.).

Відповідно до п. 2.3.1. договору сторони домовилися, що на підставі товарно-транспортних накладних (інших документів, погоджених сторонами) уповноважені представники сторін один різ на сім днів проводять звірку обсягу наданих послуг та підписують акти приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з п.3.2. договору замовник зобов'язаний оплачувати надані послуги протягом семи робочих днів з дати підписання представниками сторін кожного акту приймання-передачі наданих послуг після пред'явлення виконавцем наступних оригіналів документів: рахунку-фактури; розрахунок витрат виконавця за виконання взятих на себе зобов'язань (товарно-транспортні накладні встановленої форми під акт приймання-передачі наданих послуг, реєстр).

Відповідно до п. 3.3. договору оплата здійснюється в безготівковій формі на підставі актів приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. За домовленістю сторін для здійснення оплати достатньо наявності факсимільних копій актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних сторонами (з наступних обміном оригіналів).

Позивачем долучено копію заявки на транспортне обслуговування №2 (додаток №1 до договору №ДГ-09СТ від 09.02.2016), доказів направлення її факсом чи електронною поштою не надано, на якій містяться підписи обох сторін, скріплені їх печатками. Дата завантаження соняшника 18.05.2017 року, перевізник Тимків М.Є., адреса розвантаження - Ладижин, водій ОСОБА_7, права НОМЕР_3, номер та державний номер машини - Камаз 00173МА, НОМЕР_4 (а.с. 27, т.1).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №46 від 18.05.2017 року автомобільним перевізником виступає ТОВ "СІД ТРАНС", водій ОСОБА_7 В графі "транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником" вказано - автомобільний перевізник підтверджує, що авт. КАМАЗ 00-173 МА, причіп НОМЕР_4 здійснював перевезення соняшника 15.05, 16.05, 17.05.2017 (а.с.28, том 1).

Відповідно до товарно-транспортної накладної №82 від 20.05.2017 року автомобільним перевізником виступає також ТОВ "СІД ТРАНС", водій ОСОБА_7 В графі "транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником" вказано - автомобільний перевізник підтверджує, що авт. КАМАЗ 00-173 МА, причіп НОМЕР_4 здійснював перевезення соняшника 17.05., 18.05., 19.05.2017 (а.с.29, том 1).

Відповідно до претензії представника ТОВ "Катеринопільський елеватор", адресованої директору ТОВ "СІД ТРАНС", позивач зобов'язаний компенсувати ТОВ "Катеринопільський елеватор" вартість недопоставленого вантажу, а саме 46,5 т соняшнику по ціні 11 100 грн/т без ПДВ, що становить 516 150 грн без ПДВ (а.с.36, том 1).

Відповідно до платіжного доручення №669 від 26.05.2017 року позивач здійснив сплату претензії по договору ТОВ "Катеринопільський елеватор" в розмірі 516 150 грн, призначенням платежу є «сплата претензії по договору» (а.с.37, том 1).

27.05.2017 року позивач направив відповідачу претензію вих.№26-05/2017-1 від 26.05.2017 року про зобов'язання компенсувати вартість недопоставленого вантажу в сумі 516 150 грн (а.с.38, том 1).

Позивач направив відповідачу претензію вих.№26-05/2017-1 від 26.05.2017 року про зобов'язання компенсувати вартість недопоставленого вантажу в сумі 516 150 грн (а.с.39, том 1).

Відповідач у відповіді на претензію позивача від 26.05.2017 року (а.с. 50, т. 1) підтвердив отримання від позивача 17.05.2017 року двох заявок в тому числі №2, підтвердив її підписання, однак стверджує про неотримання оригіналу цієї заявки підписаної позивачем, заперечує факт надання послуг позивачу згідно ТТН №46 від 18.05.2017 року та ТТН №82 від 20.05.2017 року.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Серед підстав виникнення господарських зобов'язань ст.11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема визначає господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Дана норма кореспондується зі ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Згідно з ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Розділом 11 наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568, встановлені правила оформлення документів на перевезення, відповідно до п.п. 11.1.-11.6. яких основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Тобто, умова щодо зазначення перевізника є обов'язковою навіть у тих випадках, коли сторони відступають від форми заповнення товаро-транспортної накладної.

Згідно із статтею 934 ЦК України та статтею 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обов'язків, які передбачені договором транспортного експедирування експедитор несе відповідальність, в тому числі за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору як за власні.

Відповідно до ч.1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.308, ч. 3 ст. 310 ГК України вантаж до перевезення приймається перевізниками залежно від виду транспорту та вантажу в місцях загального або незагального користування. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ч.1 ст.306 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно із ч. 7 ст. 91 ГПК України документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв'язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦКУ передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГКУ допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦКУ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Главою 3 розділу ІІІ наказу Міністерства юстиції № 1827/5 від 12.06.2018 встановлено порядок опрацювання та надсилання вихідних документів, відповідно до п.п.3.1.-3.4. вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв'язку, електрозв'язку, а також доставляються кур'єрською, фельд'єгерською службами. Опрацювання документів для відправлення поштовим зв'язком здійснюється відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку. З використанням засобів електрозв'язку здійснюється передача телеграм, факсограм, телефонограм, електронних документів. У разі надсилання факсограм і документів у сканованій формі необхідно надіслати також оригінал документа в паперовій формі.

Стаття 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлює порядок оформлення документів при проведенні переказу, зокрема, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України.

Пунктом 3.8. постанови Національного банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валют» встановлено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Судами встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що позивач (експедитор) уклав з відповідачем (перевізником) договір про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №ДГ-09СТ від 09.02.2016.

Твердження апелянта про те, що заявка на транспортне обслуговування №2 від 18.05.2017, на підставі якої в подальшому були оформлені та видані товарно-транспортна накладна №46 від 18.05.2017 та товарно-транспортна накладна №82 від 20.05.2017, є підтвердженням того, що відповідач прийняв до перевезення (завантажив) у с. Білашки, Черкаської області на транспортний засіб КАМАЗ 00-173 МА, причіп НОМЕР_4 (водій ОСОБА_7), соняшник в кількості 23 620 кг та 22 880 кг, та який повинен був бути доставленим до місця розвантаження - м. Ладижин, Вінницької області, спростовується наступним:

Відповідно до п.1.2. укладеного між сторонами договору кількість транспортних засобів, конкретний обсяг перевезення (тонн) вантажу, його маршрут та інші дані, необхідні для надання послуг, вказуються в заявці на перевезення вантажу, що погоджується із виконавцем.

Так, долучені до позовної заяви рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.06.2017 та від 12.08.2017 не можуть бути належними доказами на підтвердження тої обставини, що ці поштові відправлення стосуються заявки, яка мала бути подана до 18.05.2017, 20.05.2017, оскільки відсутні описи вкладення до поштових відправлень.(а.с.39, 49, том 1).

Однак, колегія не погоджується із висновком суду про неналежність документів надісланих по факсу та (або) електронною поштою, факсимільних копій, адже п.2.2.1, 3.3 договору передбачено надсилання заявки, актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних сторонами, допускається по факсу та (або) електронною поштою, факсимільних копій, що, також, узгоджується із правилами встановленими ч. 7 ст. 91 ГПК України, п.п.3.1.-3.4. наказу Міністерства юстиції № 1827/5 від 12.06.2018. Проте, оригінал заявки на транспортне обслуговування №2 від 18.05.2017, яка завірена підписами та печатками сторін, повинен був бути відповідно до вказаного наказу надісланий в паперовій формі відповідачу (а.с.27, том 1).

Незважаючи на це, та на передбачену законодавцем можливість укладення договору у спрощений спосіб, п.2.2.3. договору передбачено обов'язок позивача на кожну поїздку (завантаження) транспортних засобів, належним чином оформляти та надавати виконавцю чотири примірники товарно-транспортної накладної з обов'язковим зазначенням завантаженої та розвантаженої ваги вантажу та відстані між пунктами завантаження та відвантаження, інші необхідні супроводжувальні документи на перевезення, відповідно заявка на транспортне обслуговування не може бути доказом належного документального оформлення перевезення вантажу 18.05.2017 та 20.05.2017.

Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутня заявка на перевезення від 20.05.2017, колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції про те, що заявка №2 може стосуватися лише перевезення 18.05.2017, адже посилання апелянта на те, що заявка складається не на кожне завантаження, а на кожен маршрут перевезення і, що у графі «дата завантаження» зазначається лише початковий день завантаження на маршруті, спростовується п. 1.2., 2.2.3. договору №ДГ-09СТ від 09.02.2016.

Як встановлено судами і підтверджується матеріалами справи, відповідно до товарно-транспортних накладних №46 від 18.05.2017 та №82 від 20.05.2017 автомобільним перевізником виступає ТОВ "СІД ТРАНС", водій ОСОБА_7 У графі "транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником" вказано - автомобільний перевізник підтверджує, що авт. КАМАЗ 00-173 МА, причіп НОМЕР_4 здійснював перевезення соняшника (а.с.28, 29). Позивач не спростовував вказаний факт суду, а його твердження, що сторони договору погодили між собою інший порядок оформлення, заповнення, необхідні реквізити товарно-транспортних документів спростовується п. 2.2.3. договору та встановленими правилами оформлення товарно-транспортних накладних, передбачені у наказі Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні".

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію ТЗ власником авт. КАМАЗ 00-173 МА, причіп НОМЕР_4 зазначений ОСОБА_10, засвідчене підписом і печаткою відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача та відсутністю доказів належного документального оформлення, яке б вказувало на погодження між сторонами вантажного перевезення.

Щодо права вантажоодержувача вимагати відшкодування за втрачений вантаж у випадку, якщо доведе, що він здійснив оплату за такий вантаж, вірним висновком суду першої інстанції про те, що позивач не підтвердив належними доказами, що залучав перевозити вантаж саме відповідача, оскільки, відповідно до платіжного доручення №669 від 26.05.2017 року (а.с.37, том 1), яким позивачем сплачено кошти в розмірі 516 150 грн на рахунок вантажоодержувача ТОВ "Катеринопільський елеватор", призначення платежу - сплата претензії до договору. Усупереч порядку встановленого для заповнення реквізитів "Призначення платежу" ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 3.8. постанови Національного банку України від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валют», у призначенні платежу не зазначено саме по якому договору здійснено оплату, як і відсутні у матеріалах справи виписки по рахунках, а на самому примірнику платіжного доручення відсутня відмітка банку про проведення платежу.

Крім того, відповідно до умов договору перевезення №05/07/16-4СТ від 05.07.2016 перевізником виступає Товариство з обмеженою відповідальністю "СІД ТРАНС", і відповідно до п.2.7. у разі залучення третіх осіб до виконання замовлення відправника, Товариство з обмеженою відповідальністю "СІД ТРАНС" несе відповідальність за їх дії як свої власні. Таким чином, позивач не довів у законом встановленому порядку, що втрачений товар був прийнятий саме відповідачем.

Колегією суддів також не бере до уваги вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 109 855, 06 грн, які складаються з: 59 047, 56 грн - інфляційні витрати, 25 807, 50 грн - витрати на правову допомогу, 25 000 грн - витрати на послуги адвоката, оскільки не було доведено підставності заявлених позовних вимог, а відтак відсутні правові підстави для застосування судом ст.625 ЦК України та 22 ГПК України.

Щодо відомостей про зареєстроване кримінальне провадження №0000313 про незаконне заволодіння насінням за зверненням позивача від 25.05.2017 (а.с.59, том 1), варто зазначити наступне:

Згідно з ч.6 ст. 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, сама лише наявність зареєстрованого кримінального провадження щодо викрадення вантажу не може бути доказом того, що втрата частини вантажу сталася внаслідок злочинних дій третіх осіб, як і не може бути доказом відсутності вини відповідача у втраті вантажу.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав визнання факту здійснення відповідачем перевезення на умовах договору про надання послуг перевезення вантажів №ДГ-09СТ від 09.02.2016.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аргументи позивача не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, вони не відповідають обставинам справи та не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене з дотриманням вимог законодавства та з повним дослідженням обставин та матеріалів, які мають значення для справи.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Судом здійснено перерахунок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги: за перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2018 у справі № 909/425/18 судовий збір, який підлягає до сплати в апеляційній інстанції становить 14085,11 грн, однак, відповідно до платіжного доручення №228 від 29.10.2018 апелянтом переплачено на 171,27 грн більше, а саме: 14256,38 грн. (а.с.17, том 2).

У випадках помилкової чи надмірної сплати судового збору на рахунок суду, повернення коштів в розмірі переплаченої суми здійснюється за зверненням апелянта із таким клопотанням до суду у порядку, визначеному ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. №787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів».

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2018 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "СІД ТРАНС".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.03.2019.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Зварич О.В.

Орищин Г.В.