ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019м. ДніпроСправа № 904/819/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Фізичної особи-підприємця Клименко Максима Сергійовича (АДРЕСА_1)

до Фізичної особи-підприємця Лозового Андрія Олександровича (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Ентузіастів, буд. 1)

про стягнення 38 751,19 грн. заборгованості за отриманий товар, 3 409,91 грн. інфляційних втрат, 7 477,61 грн. 36% річних, 7 449,54 грн. пені

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Клименко Максим Сергійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №1 від 25.02.2019 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лозового Андрія Олександровича заборгованості на загальну суму 57 088,25 грн., з яких:

- 38 751,19 грн. заборгованість за отриманий товар;

- 3 409,91 грн. інфляційні втрати за період з червня 2018 року по січень 2019 року;

- 7 477,61 грн. 36% річних за період з 02.08.2018 по 14.02.2019;

- 7 449,54 грн. пеня за період з 02.08.2018 по 14.02.2019.

Також позивач звернувся до суду із клопотанням про визнання справи малозначною та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати за товар отриманий на підставі договору поставки №15-08-16 від 15.08.2016 за видатковими накладними:

- №ЕУ000000629 від 02.07.2018 на суму 14 309,60 грн.;

- №ЕУ000000639 від 05.07.2018 на суму 10 329,76 грн.;

- №ЕУ000000772 від 03.08.2018 на суму 14 111,83 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №904/819/19, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.03.2019.

До суду 25.03.2019 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з терміновим відрядженням до м. Києва внаслідок чого Фізична особа-підприємець Лозовий Андрій Олександрович не має можливості прибути в судове засіданні на 28.03.2019.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом не задоволено оскільки перебування відповідача у відрядженні документально не підтверджено, крім того не надано доказів, які б підтверджували, що вказані обставини перешкоджали підготовці обґрунтованого відзиву на позов та докази, які б підтверджували заперечення. Таким чином, відповідачем відзиву до суду не надано та доказів поважності причин ненадання відзиву також не надано.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач керуючись ч. 3 ст. 196 Господарського процесуального кодексу України звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 28.03.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Клименко Максимом Сергійовичем (далі - постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Лозовим Андрієм Олександровичем (далі - покупець, відповідач) 15.08.2016 укладено договір поставки №15-0816 (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язався передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві електротовари в асортименті (далі - товар), а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар і оплатити його вартість, згідно з умовами договору.

Сторони домовились, що номенклатура (асортимент) товару, його кількість та ціна встановлюються по узгодженню сторін на підставі узгодженої постачальником заявки покупця та вказуються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в товаросупровідних документах (накладних), які є специфікацією в розумінні ст.266 Господарського кодексу України та становлять невід'ємну частину договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору поставка товару за договором здійснюється на склад покупця.

Приймання товару по кількості та якості здійснюється на складі покупця в день поставки товару, за участю представників постачальника та покупця, в порядку, передбаченому діючим законодавством України, та оформлюється відповідною накладною (п.3.2 договору).

Право власності на товар, а також всі ризики щодо цього переходять до покупця в момент поставки, після підписання представником покупця відповідної товаросупровідної документації (накладної) (п.3.7 договору).

Сторони домовились про те, що документом в якому узгоджуються ціни на товар на кожну окрему партію такого товару, є видаткова накладна, якою підтверджується факт приймання - передачі товару за ціною, номенклатурою (асортиментом) та кількістю. Узгоджена сторонами ціна кожної окремої партії товару вважається остаточною та не підлягає перегляду (п.4.2 договору).

Оплата вартості партії товару проводиться покупцем не пізніше ніж через 30 (тридцять) календарних днів з дати постачання такої партії (п.4.4 договору).

Покупець вважається таким, що виконав своє зобов'язання по оплаті товару з моменту зарахування грошей на поточний рахунок постачальника у повному обсязі (4.8 договору).

Оплата здійснюється шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, зазначений у тексті договору, або в інший спосіб, окремо узгоджений сторонами та не заборонений чинним законодавством України (п.4.9 договору).

Відповідно до п.11.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 15 серпня 2017 року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного та належного виконання.

Договір автоматично продовжує діяти на наступний рік на тих же умовах, якщо жодна із сторін не виявить ініціативу про розірвання та не повідомить іншу сторону про розірвання за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору. Таке продовження договору може здійснюватись не більше трьох років підряд та не потребує укладення додаткових угод та/або інших документів (п.11.2 договору).

На виконання умов договору позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 38 751,19 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №ЕУ000000629 від 02.07.2018 на суму 14 309,60 грн.;

- №ЕУ000000639 від 05.07.2018 на суму 10 329,76 грн.;

- №ЕУ000000772 від 03.08.2018 на суму 14 111,83 грн.,

копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач взяті на себе зобов'язання із оплати вартості поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за договором поставки у розмірі 38 751,19 грн., що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

З огляду на умови договору строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати поставленого товару в сумі 38 751,19 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

За викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 38 751,19 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у сумі 7 449,54 грн. за період з 02.08.2018 по 14.02.2019.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на дату розрахунку пені за кожен день прострочення платежу від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає, що останнім було неправильно визначено початок періоду нарахування (за накладними №ЕУ000000639 - з 07.08.2018 та №ЕУ000000772 - з 04.09.2018) та враховано положення ст. 232 Господарського кодексу України, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, суд вбачає підстави для часткового задоволення даної вимоги у сумі 6 995,11 грн. за загальний період прострочення з 02.08.2018 по 14.02.2019.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3 409,91 грн. інфляційних втрат за загальний період з червня 2018 року по січень 2019 року та 7 477,61 грн. 36% річних за період з 02.08.2018 по 14.02.2019 суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, відповідно до пункту 5.3 договору сторони домовилися, що у разі порушення грошових зобов'язань покупця перед постачальником покупець сплачує на користь постачальника проценти у зв'язку з простроченням строків виконання грошових зобов'язань у розмірі 36 відсотків річних від простроченої суми.

Таким чином, сторони встановили інший розмір процентів річних у розмірі 36 відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодекс України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, як це передбачено приписами частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунки позивача, суд зазначає, що останнім було неправильно визначено початок періоду нарахування (за накладними №ЕУ000000629 - з 02.08.2018, №ЕУ000000639 - з 07.08.2018 та №ЕУ000000772 - з 04.09.2018).

Таким чином, суд вбачає підстави для часткового задоволення даних вимог у сумі 2 706,02 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочення з серпня 2018 року по січень 2019 року та 7 019,16 грн. 36% річних за загальний період прострочення з 02.08.2018 по 14.02.2019.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 55 471,48 грн., з яких 38 751,19 грн. заборгованість за поставлений товар, 6 995,11 грн. пеня, 2 706,02 грн. інфляційні втрати та 7 019,16 грн. 36% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 1 866,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Клименко Максима Сергійовича до Фізичної особи-підприємця Лозового Андрія Олександровича про стягнення 38 751,19 грн. заборгованості за отриманий товар, 3 409,91 грн. інфляційних втрат, 7 477,61 грн. 36% річних, 7 449,54 грн. пені задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лозового Андрія Олександровича (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Клименко Максима Сергійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 38 751,19 грн. заборгованість за поставлений товар, 6 995,11 грн. пеню, 2 706,02 грн. інфляційні втрати, 7 019,16 грн. 36% річних та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1 866,60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 02.04.2019.

Суддя Е.М. Бондарєв