ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.04.2019р. Справа №905/2025/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської

філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької

області, м.Покровськ

про стягнення заборгованості в сумі 22124,76 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ, про стягнення заборгованості в сумі 22124,76 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у грудні 2015 року та у 2017 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо проведення розрахунків при наданні пільг за грудень 2015р. згідно договору №342-12І200 від 19.02.2015р. та за період з січня 2017р. по грудень 2017р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.11.2018р. відкрите провадження у справі №905/2025/18, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

22.11.2018р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №01-10/3564 від 20.11.2018р., в якому відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на наступне:

- згідно зі складеним відповідачем протоколом помилок, позивач надавав послуги громадянам, що мають відповідні пільги, не перевіряючи відповідність даних щодо надання пільг з відповідачем (кількості пільговиків та розміру пільг), не проводив перевірку фактів роботи телефонів пільговиків, що унеможливило останніми користування послугами через відсутність повноцінного безперебійного надання послуг звязку;

- відповідачем було здійснено відшкодування позивачу за надані послуги пільговикам щодо яких не було розбіжностей. Одночасно, за твердженням відповідача, оскільки останнім у 2015р. було надано позивачу уточнену інформацію про пільговиків щодо яких існують розбіжності, заявлена до стягнення заборгованість в сумі 12203,03 грн. за відшкодування наданих послуг зазначеним особам є неправомірною;

- відповідач не має права оплачувати послуги надані пільговим категоріям громадян за надання послуг звязку, оскільки це є нецільовим використанням бюджетних грошових коштів;

- оскільки розпорядники бюджетних коштів приймають зобовязання тільки в межах бюджетних асигнувань, відповідач вважає, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем з порушеного позивачем питання.

28.11.2018р. на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції; клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 29.11.2018р. представники сторін не з'явились.

Ухвалою від 29.11.2018р. відкладено розгляд справи на 19.12.2018 року об 11:00 год. та доручено Красноармійському міськрайонному суду Донецької області забезпечення проведення судового засідання у справі №905/2052/18, що призначене на 19.12.2018р. об 11 год. 00 хв., в режимі відеоконференції.

30.11.2018р. від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив, що:

- посилання відповідача на неправомірність виставленого позивачем боргу за грудень 2015р. в сумі 12203,03 грн. належним чином не доведено. Як зазначає, позивач, останній звертався до відповідача з вимогами про надання пояснень щодо відмови прийти до відшкодування витрат по наданню пільг за користування телефонами громадянам пільгової категорії за грудень 2015р., проте відповідач відповіді щодо причин такої відмови не надав;

- відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх посилань на те, що позивачем не здійснювалася звірка даних про пільговиків, не проводилась перевірка їх телефонів та не уточнювалась інформація щодо фактично наданих послугах;

- відсутність бюджетних призначень для розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не є підставою для звільнення зобовязаної особи від обовязку сплатити відшкодування, з огляду на що, на думку позивача, ОСОБА_1 є належним відповідачем.

Ухвалою від 19.12.2018р. вирішено розглядати справу №905/2025/18 за правилами загального позовного провадження, стадія: відкриття провадження у справі та призначене підготовче засідання на 21.01.2019 року о 12:30 год.

20.12.2018р. від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 22.12.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ від 20.12.2018р. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

15.01.2019р. відповідачем через канцелярію суду надано супровідний лист з додатками на виконання ухвали суду, а саме представлено суду списки пільговиків, що потрапили до протоколів помилок за 2017р.

Ухвалою від 21.01.2019р. відкладено підготовче засідання на 06.02.2019 року о 15:00 год.

29.01.2019р. на електронну адресу суду відповідач надіслав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 30.01.2019р. задоволено клопотання ОСОБА_1 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ про проведення судового засідання 06.02.2019р. в режимі відеоконференції та доручено забезпечення проведення відеоконференції по справі №905/2025/18 Красноармійському міськрайонному суду Донецької області.

В судове засідання 06.02.2019р. до господарського суду Донецької області з'явився представник позивача. При цьому, при здійсненні зв'язку з Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, було встановлено, що зала для проведення відеоконференції зайнята. Одночасно, судовим розпорядником було повідомлено господарський суд Донецької області про ті обставини, що представник відповідача по справі №905/2025/18 до приміщення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з'явився для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У зв'язку з виниклими обставинами, відеоконференція не відбулася, а підготовче судове засідання 06.02.2019р. проведено під звукофіксацію у приміщенні господарського суду Донецької області.

Ухвалою від 06.02.2019р. продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/2025/18 на 30 днів, відкладено розгляд справи на 05.03.2019 року о 15:00 год. та доручено забезпечення проведення відеоконференції по справі №905/2025/18 Красноармійському міськрайонному суд Донецької області (85300, м.Покровськ, вул.Європейська, 20).

28.02.2019р. від відповідача на електронну адресу суду надійшли документи по справі.

05.03.2019р. від позивача до канцелярії суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній підтримав свою правову позицію, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, а також зазначив про наступне:

- відповідачем не надано належних доказів на підтвердження виконання обовязку з проведення щомісячної звірки за період з січня 2017р. по грудень 2017р. інформації що міститься в реєстрі з інформацією, яка надходила від позивача. За твердженням позивача, представлені відповідачем акти звірки розрахунків та зведені списки пільговиків за січень грудень 2017р. свідчать про те, що відповідні обовязки виконанні останнім лише 11.01.2019р. На думку позивача, наведене спростовує посилання відповідача на те, що всупереч непідтверджених відповідачем відомостей щодо пільговиків, позивачем надавались останнім послуги.

05.03.2019р. від відповідача надійшов лист про направлення документів.

Ухвалою від 05.03.2019р. закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.04.2019 року об 11:00 год.

В судове засідання 02.04.2019р. сторони не зявилися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

19.02.2015р. між позивачем (постачальником) та ОСОБА_1 соціального захисту населення Красноармійської міської ради (платником) був підписаний договір №342-121200 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015р.

Предметом цього договору є відносини сторін щодо фінансування пільг, повязаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення (п.1.1 договору).

За умовами п.1.2 договору постачальник здійснює надання телекомунікаційних (абонентська плата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування відповідних пільг, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про державний бюджет України на 2015р.», проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

За змістом розділу 2 договору позивач зобовязаний надавати населенню обумовлені законодавством пільги на оплату телекомунікаційних послуг відповідно до затверджених тарифів та в обсязі, передбаченому платником у кошторисі доходів та видатків на фінансування цих пільг.

За змістом п.2.1.2 позивач зобовязався щомісячно до 17 числа надавати відповідачу розрахунки вартості послуг, що були надані пільговій категорії громадян в минулому місяці за формою 2-пільга, згідно ПКМУ №117 від 29.01.2003р. «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» по заповненню форм №2-пільга у паперовому вигляді та на електронних носіях, щомісячно надавати перерахунки за фактичне надання послуг, вести облік пільгових категорій та надавати звітну документацію без урахування померлих громадян та тих, що вибули.

Пунктом 2.1.3 договору сторони передбачили, що у разі виникнення розбіжностей розрахунків та іншої інформації, термін відпрацювання цих розбіжностей встановлюється в один місяць в межах дії договору.

В свою чергу, відповідач за змістом п.п.2.2.3-2.2.3 договору зобовязаний передбачити в своєму кошторисі в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані компенсацію витрат за телекомунікаційні послуги, надані постачальником пільговій категорії населення, проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги, надані постачальником пільговій категорії населення, які внесені до Єдиного реєстру, щомісяця здійснювати перерахунки коштів, передбачених на проведення розрахунків за надані пільги згідно з кошторисом доходів та видатків в межах за планових призначень на реквізити постачальника.

За змістом п.6.1 договору останній діє до 31.12.2015р., або до повного виконання зобовязань за цим договором.

Сторони погодили, що умови договору поширюються на відносини між ними , що виникли до його підписання, а саме з 01.01.2015р.

Крім того, як вказує позивач, між сторонами існували відносини з забезпечення населення пільгами, що надані їм законом, протягом 2017р.

В підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг позивач посилається на щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг у грудні 2015р. та протягом січня 2017р.-грудня 2017р., які були направлені на адресу відповідача.

Проте, як вказує позивач, розрахунки видатків відповідач не оплатив.

Позивач листом від 17.10.2018р. звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування витрат, повязаних з наданням телекомунікаційних витрат в сумі 22124,76 грн.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 22124,76 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов №01-10/3564 від 20.11.2018р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги частково правомірними, такими, що підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне:

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

У відповідності до ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України від 28.02.1991р. № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України від 23.03.2000р. №1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань, Законом України від 26.04.2001р. №2402-ІІІ Про охорону дитинства, Законом України від 24.03.1998р. №203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295, визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Відповідно до ст.5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об'єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах).

Згідно із ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України можуть бути виключно:

1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин) будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно з ч.1 статті 48 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин) розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету (з дотриманням вимог частини другої статті 57 цього Кодексу).

Частиною 6 ст.48 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин) передбачено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Згідно із ч. 8 ст.51 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин) якщо фактичний обсяг власних надходжень за спеціальним фондом кошторису бюджетної установи менший від планових показників, врахованих у спеціальному фонді її кошторису, розпорядник бюджетних коштів зобов'язаний до закінчення бюджетного періоду внести зміни до спеціального фонду кошторису щодо зменшення власних надходжень і видатків з урахуванням очікуваного виконання спеціального фонду кошторису у відповідному бюджетному періоді. Розпорядники бюджетних коштів упорядковують бюджетні зобов'язання з урахуванням внесених змін до спеціального фонду кошторису.

Якщо обсяги власних надходжень бюджетних установ перевищують відповідні витрати, затверджені законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), розпорядник бюджетних коштів передбачає спрямування таких надпланових обсягів у першу чергу на погашення заборгованості з оплати праці, нарахувань на заробітну плату, стипендій, комунальних послуг та енергоносіїв.

Якщо такої заборгованості немає, розпорядник бюджетних коштів спрямовує 50 відсотків коштів на заходи, що здійснюються за рахунок відповідних надходжень, і 50 відсотків коштів - на заходи, необхідні для виконання основних функцій, але не забезпечені коштами загального фонду бюджету за відповідною бюджетною програмою (ч.9.)

У такому разі розпорядник бюджетних коштів здійснює перерозподіл обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом бюджету для проведення видатків за цими зобов'язаннями із спеціального фонду бюджету.

У відповідності до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин) до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, належать видатки на: соціальний захист та соціальне забезпечення, а саме державні програми соціального захисту - пільги окремим категоріям громадян. Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 5 ст.102 Бюджетного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення відносин) встановлено, що за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг надаються пільги ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідам та особам, які супроводжують інвалідів І групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); пенсіонерам з числа слідчих прокуратури; реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сімям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сімям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування, а також здійснюються компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у спеціальних законах, зокрема, Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законі України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законі України «Про охорону дитинства», Законі України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" тощо.

Вищевикладені положення законодавства передбачають реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

З 01.01.2017 р. внесено зміни до ст.ст.89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких замість субвенції з державного бюджету на видатки з надання пільг з послуг зв'язку фінансування пільг здійснюється з місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017р. №426, яка набрала чинності з 24.06.2017р., були внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", якою передбачений механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг звязку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Даними змінами з п.1 Порядку №256 були виключені норми про те, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Так, згідно з п.3 постанови (в редакції до 26.04.2017р.) визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Наказом Міністерства соціальної політики від 04.11.2016р. №1296 затверджено Методичні рекомендації з розроблення положень про структурні підрозділи з питань соціального захисту населення місцевих державних адміністрацій, в яких визначені повноваження відповідних структурних підрозділів соціального захисту населення щодо реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення.

Зокрема, пп. 27 та пп. 32 п.4.5 розділу IV Методичних рекомендацій, місцевий структурний підрозділ соціального захисту населення подає пропозиції держадміністрації та органу місцевого самоврядування під час формування проекту відповідного місцевого бюджету щодо передбачення коштів у складі видатків на фінансування місцевих програм соціального захисту та соціального забезпечення на компенсацію соціальних послуг, проводить розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян та забезпечує ведення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Відтак, з вищевикладеного вбачається, що до 24.06.2017р. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснювалося головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету, а з 24.06.2017р. - за рахунок видатків з місцевого бюджету.

Згідно з пунктом 2 Постанови головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" житлових субсидій населенню, допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, вказаною Постановою не передбачено обовязковості укладення відповідного договору про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, адже зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від бажання сторін.

Згідно з пунктом 10 положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (у відповідній редакції), постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", з дотриманням вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 №535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних наданням пільг "2-пільга" та Інструкції про порядок її заповнення, позивачем направлялися на адресу відповідача розрахунки заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг абонентам-пільговикам м.Покровська у минулому місяці на паперовому носії за грудень 2015р. та на паперовому й електронних носіях за грудень січень-грудень 2017р., що підтверджується наявними в матеріалах справи супровідними листами позивача, повідомленнями про вручення поштового відправлення, експрес-накладними (а.с.15-110 т.1), з боку відповідача не заперечується.

Зокрема, відповідно до розрахунків видатків позивача та актів звіряння за 2015р. та 2017р., останнім надано послуги:

- у грудні 2015р. на суму 12203,03 грн. на підставі договору від 19.02.2015р. №342-12І200;

- за період з січня 2017р. по грудень 2017р. на загальну суму 91975,35 грн.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 15.09.2017 року № 09010-03-10 згідно із змінами до Бюджетного кодексу України з 01 січня 2017 року видатки на надання пільг з послуг зв'язку включено до визначених статтею 91 цього Кодексу видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування зазначених соціальних пільг Покровської міської ради Донецької області є ОСОБА_1 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, що спростовує твердження останнього про неналежного відповідача у даній справі.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відтак, як встановлено вище, відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у м.Покровську, зобов'язаний здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуг зв'язку) пільговим категоріям населення, які проживають на вищезазначеній території, на пільгових умовах за 2015р. на підставі договору від 19.02.2015р. №342-12І200, за 2017р. на підставі закону.

За змістом п.11 Положення №117 та п.2 Постанови №256, уповноважений орган зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги (з актами форми « 2-пільга»), і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжності, до уточнення цієї інформації, та складає акти звіряння розрахунків за надані пільговиками послуги згідно з формою « 3-пільга». Акти звіряння складаються за формою «№3-пільга», встановленою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2003р. №83 «Про затвердження форми №3-пільга».

Факт надання ПАТ Укртелеком послуг пільговим категоріям населення м.Покровська у грудні 2015р. та протягом 2017р. не заперечується сторонами.

Відповідачем вартість послуг за цей період, щодо яких не було розбіжностей, сплачено.

Предметом спору у даній справі є стягнення вартості послуг за грудень 2015р. та за 2017р. щодо яких відповідач заперечує з посилання на ті обставини, що такі послуги позивачем безпідставно надані особам, які не мали права на відповідну пільгу.

При цьому, заперечуючи проти заборгованості за грудень 2015р. на суму 12203,03 грн., відповідач зазначив, що надати суду електронні звіти за 2015р. щодо списків пільговиків, які потрапили до протоколів помилок та протоколів, по яких є розбіжності, не вбачається можливим оскільки у 2015р. при виконанні робіт з обробки інформації не був передбачений процес електронного обміну інформаційними даними між управлінням та підприємствами, для обробки та відпрацювання списків пільгових категорій громадян документи надавались представником організації у паперовому вигляді.

Суд вказані заперечення відповідача до уваги не приймає, як такі, що не доведені належними доказами.

Так, згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, підставою для проведення перерахунку є виявлені Уповноваженим органом розбіжності між інформацією, що міститься в Реєстрі, та інформацією, яка надходить від надавачів послуг.

Крім того, умовами укладеного між сторонами договору від 19.02.2015р. №342-12І200 (п.п.2.1.3- 2.2.3) встановлено термін для відпрацювання виявлених розбіжностей розрахунків та іншої інформації - один місяць в межах дії договору.

Як було зазначено вище, позивачем направлялися на адресу відповідача розрахунки заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг абонентам-пільговикам м.Покровська, зокрема, за грудень 2015р. Крім того, в матеріалах справи міститься заповнена Форма №2 пільга, згідно якої позивачем надано всього послуг звязку пільговикам за грудень 2015р. в сумі 12203,03 грн.

Натомість, як встановлено, згідно визначеного Положенням порядку (п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги), уповноваженим органом не представлено доказів надання позивачу інформації про виявлені невідповідності в наданих позивачем розрахунках з даними Реєстру за грудень 2015р.

Жодних доказів в підтвердження своїх тверджень щодо неправомірності відшкодування послуг позивачу за грудень 2015р., відповідачем до справи не надано. Зокрема, матеріали справи не містять звіту за відповідний період або інших відомостей з протоколами помилок, списками осіб, які втратили право на пільги, яким відключено телефони або щодо наявності інших підстав неприйняття до відшкодування послуг звязку саме за грудень 2015р.

Суд зазначає, що ПАТ "Укртелеком" не має доступу до Реєстру пільговиків, а отже єдиною підставою для внесення змін в розрахунки за формою "2-пільга" є отримана від органів соціального захисту інформація про виявлені розбіжності.

Системний аналіз вищевикладених положень законодавства свідчить про те, що саме на відповідача, як на головного розпорядника бюджетних коштів, з метою запобігання нецільового використання грошових коштів, покладається обовязок забезпечення звірки інформації, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги та наданні останнім відомостей щодо виявлених розбіжностей, проводити електронні звірки інформації від організацій надавачів послуг щодо витрат.

Враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження своєчасного виконання обовязку надання інформації позивачеві про виявлені невідповідності в наданих позивачем розрахунках з даними Реєстру, приймаючи до уваги те, що позивач був позбавлений можливості здійснити відповідні уточнення інформації, проведення коригувань рахунків, дії відповідача з неприйняття до відшкодування витрат за грудень 2015р. є неправомірними.

Таким чином, за висновками, суду свої зобовязання з відшкодування позивачу витрат по наданню пільг за користування телефонами у грудні 2015р. на суму 12203,03 грн. відповідач не виконав.

Одночасно, щодо вимог позивача про стягнення суми витрат в розмірі 9921,73 грн. за послуги звязку надані з січня 2017р. по грудень 2017р., суд виходить с наступного.

Як встановлено вище, супровідними листами разом з рахунками видатків відшкодування, поіменними списками - формами (2-пільга) помісячно за період з січня 2017р. по грудень 2017р. позивач звертався до відповідача, з посиланням на п.11 Положення №117 та п.2 Постанови №256 у відповідній редакції, з проханням про надіслання виявлених розбіжностей на його визначену поштову та електронну адресу. Листом від 08.12.2017р. позивач направив акт звіряння для заповнення відповідачем, що залишився без відповіді та виконання.

Відповідачем, на вимогу суду 28.02.2019 року надано акт звіряння розрахунків за січень грудень 2017р., підписаний обома сторонами та скріплений печатками сторін, згідно з яким, мають місце розходження сум між фактично наданими послугами підприємством згідно Форми 2 та сумами прийнятими до відшкодування ОСОБА_1.

Відповідно до вказаного акту звіряння розрахунків, сума за даними постачальника (позивача) в колонці «дебет» (наданих послуг) складає 91975,32 грн., в колонці «кредит» - 82053,59 грн., а за даними платника (відповідача) дебет та кредит складають 82053,59 грн. Таким чином, загальна сума дебіторської заборгованості - некомпенсованих витрат, у звязку розбіжностями у списках пільговиків, за вказаний період становить 9921,73 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач, в свою чергу, заперечує проти правомірності компенсування вказаної суми та посилається на те, що на адресу позивача надсилались інформаційні листи щодо наявних розбіжностей та прийнятих за відповідні періоди сум відшкодування, в яких останнім повідомлялось про необхідність проведення сумісної роботи з відпрацювання наявних помилок у реєстрі. Крім, того як зазначає відповідач, останнім надсилалися на електронну адресу позивача у форматі DBF електронні списки пільговиків, які потрапили до протоколів помилок, тому вартість відповідних послуг не підлягає відшкодуванню. На підтвердження свої доводів відповідач на вимоги суду 15.01.2019р. (т.2., а.с.1) надав до матеріалів справи копії відповідних листів №01-05/1928 від 27.07.2017р., №01-05/1274 від 15.05.2017р., №01-05/4077 від 30.10.2017р., №01-05/1418 від 24.11.2017р., №01-05/4420 від 24.11.2017р., №01-05/4492 від 29.11.2017р., №01-05/1394 від 29.05.2017р., №01-05/4211 від 08.11.2017р., №01-05/420 від 08.11.2017р., №01-05/0048 від 10.04.2018р., адресованих позивачу (т.2, а.с.2, 12, 23, 35-38, 68, 89, 97, 110) з повідомленням про наявні розбіжності та неприйняття до відшкодування відповідних сум, зі змісту яких вбачається, що останнім було запропоновано позивачу провести корегування відшкодувань витрат. Одночасно, відповідачем також надані сформовані поіменні звіти, зведені списки пільговиків за січень-грудень 2017р. щодо яких є розбіжності, зокрема: знятих пільговиків з обліку, в тому числі померлих осіб (т.2, а.с.6,8,18,29, 43,52, 55, 65, 72, 75, 103, 116, 126, 129, 133), наявність незареєстрованих пільг (т.2, а.с.18-19, 48, 54, 58, 61, 64, 74, 84, 86, 95, 102, 126, 128), неспівпадання періодів розрахунків та невірне нарахування сум (т.2, а.с.10, 44, 55, 65, 67,74, 86,87, 103, 104.)

Дослідивши надані відповідачем вищевказані списки та надані суду 05.03.2019р. (т.2, а.с.162) позивачем списки у формі (2-пільга) за 2017р., провівши їх порівняльний аналіз, суд дійшов висновку, що прізвища осіб, які потрапили до протоколів помилок, збігаються з прізвищами осіб, яким фактично було надано послуги у 2017р. (т.2, а.с.184-207).

Згідно п.3 Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» саме структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи) ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги тощо.

За змістом пункту 11 Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» уповноважений орган у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Враховуючи надані до справи докази наявності розбіжностей між сторонами у визначенні кількості пільг та пільговиків, відсутність на момент розгляду справи доказів проведення сторонами уточнення інформації щодо загальної кількості пільговиків та розміру пільг, за висновками суду, підстави для проведення відповідачем розрахунків з позивачем за період з січня 2017р. по грудень 2017р. відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались на виконання імперативних законодавчих приписів, виходячи з того, що відповідач (як уповноважений державою орган) в силу закону має відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач такого відшкодування за грудень 2015р. не здійснив, однак виходячи з того, що відповідачем надано до суду докази наявності розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків за 2017р., позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 22124,76 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 12203,03 грн. щодо відшкодування вартості наданих послуг у грудні 2015р.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 236-241, Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії, м.Дніпро до ОСОБА_1 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ про стягнення заборгованості в сумі 22124,76 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, м.Покровськ (853001, Донецька область м.Покровськ, вул.Поштова 22, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601 м.Київ, бул.Т.Шевченка, буд.18, ) в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (49600 м.Дніпро, вул.Херсонська, 26, ) заборгованість в сумі 12203,02 грн., судовий збір в сумі 971 грн. 85 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 02.04.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 02.04.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина