ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/4192/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Новікова Н.А. , Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна"
до 1.Харківської міської ради, м. Харків 2.Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, м.Харків
про визнання укладеним договору
за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, адвокат;

першого відповідача: ОСОБА_1, за довіреністю;

другого відповідача: ОСОБА_1, за дов.№8723/0/225-18 від 19.12.18.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортуна», м. Харків (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (надалі відповідач) про визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :02:011:0009), яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 95, (стара назва - Котлова) Холодногірський район (колишній - Ленінській), у редакції, викладеній позивачем у позові.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 07.06.2012 р. між Харківською міською радою, в особі Харківського міського голови ОСОБА_3 та ТОВ «Фортуна», в особі директора ОСОБА_4, було укладено договір про внесення авансового внеску №41/12, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за №460 та зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів про внесення авансового внеску 07.06.2012 р. за №41/12.За умовами вказаного договору позивач мав сплатити відповідачу авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки загальною площею 0,2937 га, кадастровий номер :02:011:0009, категорія землі - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, розташованих по вул. Котлова (нині - ОСОБА_6), 95 у м. Харкові.На виконання умов договору авансового внеску та взятих на себе обов`язків, позивач перерахував відповідачу кошти у розмірі 179131,14 грн., що відповідно до п. 2.1. Договору №41/12 від 07.06.2012 р., що складало 3% вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою, а також виконав інші умови, встановлені у п. 3.2 Договору №41/12 від 07.06.2012 р. Остаточна ціна земельної ділянки мала бути визначена після її експертної оцінки та затверджена відповідним рішенням Харківської міської ради.Рішенням Харківської міської ради від 22.06.2012 р. № 762/12 було вирішено продати ТОВ «Фортуна» земельну ділянку, визначену у п.п. 1.1.-1.3.4. Договору №41/12 від 07.06.2012 р. за ціною 734423,00 грн., з розстрочкою сплати на два роки.Даний договір авансового внеску та рішення міської ради від 22.06.2012 р. № 762/12 були передумовою укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки.Відповідно до п. 3.4. Договору № 41/12 від 07.06.2012 р. після прийняття Харківською міською радою рішення про продаж від 22.06.2012 р. № 762/12, продавець мав укласти із покупцем відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки, визнач

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.05.2017 (суддя Лаврова Л.С.) позовні вимоги задоволено повністю. Визнано укладеним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Велика Панасівська, 95, (стара назва- Котлова) Холодногірський район (колишній - Ленінський), кадастровий номер :02:011:0009, у відповідній редакції, викладеній у рішенні суду.

Постановою Харківського господарського суду від 21.08.2017 (колегія судів у складі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9І.) рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2017 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2017 постанову апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2018 задоволено заяву ТОВ "Фортуна" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 13.12.2017, зазначену постанову скасовано, справу передано на розгляд до суду касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.08.2018 касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 11.05.2017 у справі №922/4192/16 скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018, справу № 922/4192/16 було призначено до розгляду судді Жельне С.Ч.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.10.2018 справу №922/4192/16 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.11.2018.

19.11.2018 представник Харківської міської ради надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№32577) в якому заперечує проти задоволення позову, вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, оскільки відсутні обставини, які б підтверджували наявність порушеного права позивача щодо визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки по вул.Велика Панасівська, 95 за ціною 1451056,00 грн.

20.11.2018 представник Харківської міської ради надав клопотання (вх.№32648) про призначення колегіального розгляду справи №922/4192/16.

Ухвалою, що була занесена до протоколу судового засідання від 20.11.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Харківської міської ради про призначення колегіального розгляду справи. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 12:30 год. 04.12.2018.

30.11.2018 ха вх.№33531 від представника позивача надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив з урахуванням приписів ч.2 ст.219, ст.166 ГПК України.

06.12.2018 Харківською міською радою до суду подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_10 (вх.№34074). Клопотання обгрунтоване тим, що нерухоме майно, яке належить ОСОБА_10 знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:011:0009. Відповідно до відомостей Публічної кадастрової карти межі земельної ділянки із кадастровим номером :02:011:0013 та спірної земельної ділянки із кадастровим номером :02:011:0009, яку бажає викупити позивач, накладаються, а отже вказане може вплинути на права та законні інтереси ОСОБА_10 як власника нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :02:011:0009.

10.12.2018 позивач до суду надав відповідь на відзив (вх.№34309).

Ухвалою, що була занесена до протоколу судового засідання від 13.12.2018 задоволено клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив, відповідь на відзив долучено до матеріалів справи. Також, протокольною ухвалою від 13.12.2018 продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 09.01.2019.

18.12.2018 представником позивача до суду подано заперечення (вх.№35255) проти задоволення клопотання Харківської міської ради про залучення до участі у справі третьою особою ОСОБА_10

Ухвалою, що була занесена до протоколу судового засідання від 09.01.2019 підготовче засідання відкладено на14.01.2019.

14.01.2019 від представника позивача до суду надано клопотання (вх.№922) про залишення без розгляду заяви позивача від 04.05.2017 щодо уточнення прохальної частини позову з урахуванням результатів судової експертизи, в якій позивач просив суд задовольнити позов з урахуванням ціни земельної ділянки визначеної експертною установою на час звернення до суду у сумі 1451056,00 грн. (без ПДВ), залишивши первинну редакцію позову та ціну земельної ділянки, визначену рішенням Харківської міської ради від 22.06.2012 №762/12 у розмірі 734423,00 грн., з розстрочкою сплати на два роки.

14.01.2019 у підготовчому засідання було оголошено перерву до 14:10 15.01.2019.

У зв'язку зі складністю правового характеру справи та необхідністю ретельного аналізу діючого законодавства, з метою повного та об'єктивного вирішення спору ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.01.2019 (суддя Жельне С.Ч.) було призначено для розгляду справи № 922/4192/16 колегію суддів.

Згідно з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 17.01.2019, для розгляду справи № 922/4192/16 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Новікова Н.А., суддя Кухар Н.М.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.01.2019 прийнято справу до розгляду в новому судовому складі, підготовче засідання призначено на 13.02.2019.

30.01.2019 від Харківської міської ради до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№2608) у зв'язку із неможливістю прибуття повноважного представника у судове засідання на 13.02.2019 через знаходження останнього у відпустці.

30.01.2019 позивач надав письмові пояснення до клопотання від 14.01.2019 (вх.№922).

Ухвалою, що була занесена до протоколу судового засідання від 13.02.2019 задоволено клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв'язку із чим підготовче засідання було відкладено на 04.03.2019.

15.02.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява (вх. № 4152) про уточнення позовних вимог, в якій позивач без зміни предмету та підстав позову, уточнює зміст позовних вимог та просить прохальну частину позовної заяви розглядати в редакції викладеної в цій заяві.

04.03.2019 Харківська міська рада надала письмові пояснення (вх.№5471), в яких заперечує проти задоволення клопотання позивача про залишення без розгляду поданої ним заяви від 04.05.2017 про уточнення прохальної частини позову від 14.01.2019 та уточнення позовних вимог від 14.02.2019.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.03.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фортуна" про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду та подальший розгляд справи відбувався з урахуванням вимог викладених в цій заяві (вх.№4152 від 15.02.2019).

04.03.2019 на підставі ч.5 ст.183 ГПК України було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.03.2019 до 14:00 год.

Ухвалою, що була занесена до протоколу судового засідання від 12.03.2019 у задоволенні клопотання Харківської міської ради про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_10 (вх.№34074 від 06.12.2018) було відмовлено, оскільки вказана особа не є стороною Договору про внесення авансового внеску №41/12 від 07.06.2012, належних та допустимих доказів стосовно того, що земельна ділянка із кадастровим номером :02:011:0013 та спірна земельна ділянка із кадастровим номером :02:011:0009, яку бажає викупити позивач, накладаються одна на одну чи вони перетинаються надано не було.

Протокольною ухвалою від 12.03.2019 на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2019 о 12:30.

В призначене судове засідання 20.03.2019 року з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, відповіді на відзив, а також додаткових письмових і усних пояснень.

Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позов, а також додаткових пояснень.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Ухвалюючи рішення про скасування раніше прийнятих у справі рішень і направлення її на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в абзацах 55-:-57 постанови від 29.08.2018 у даній справі вказав про те, що суди попередніх інстанцій, обмежившись посиланням на обов'язок відповідача укласти такий договір, не врахували, що відповідно до наведених вище положень законодавства вирішення питання про передачу у власність юридичній (фізичній) особі земельної ділянки із земель комунальної власності, у тому числі встановлення ціни її продажу, є виключним правом органу місцевого самоврядування, яке реалізується останнім у межах його повноважень шляхом прийняття відповідного рішення, а укладення на його підставі договору здійснюється з дотриманням порядку укладення господарських договорів відповідно до положень статей 180, 181 Господарського кодексу України з урахуванням положень ЗК. Судами належним чином не встановлено і в рішенні не зазначено обставини, за якими договір не було укладено на умовах встановлених рішенням ради від 22.06.2012 № 762/12 та погоджених сторонами, чи приймала Харківська міська рада в межах своїх повноважень рішення про зміну таких істотних умов як ціна продажу земельної ділянки та з огляду на це не встановили, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права порядку укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки із земель комунальної власності.Судами попередніх інстанцій не надано відповідної правової оцінки обставинам та доводам Харківської міської ради про те, що згідно з генеральним планом міста Харкова, зі змінами, затвердженими рішенням Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1023/13, земельна ділянка по вул. Великій Панасівській, 95, у м. Харкові розташована в житловій зоні та у санітарно-захисній зоні промислових підприємств IV та V класу шкідливості. Відповідно до цього плану зонування території (зонінгом) міста Харкова, спірна земельна ділянка розташована у зоні Ж, підзоні Ж-1 та частково в межах червоних ліній вулиці, тому використання часток земельних ділянок, що опинилися в межах червоних ліній, здійснюється відповідно до обмежень, які визначаються органами містобудування і архітектури з урахуванням генерального плану населеного пункту, що судом враховано не було.

Відповідно до ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи судом встановлено, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 30.01.2008, зареєстрованого в Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 14.04.2008 за №29, ТОВ «Фортуна» була надана у користування земельна ділянка загальною площею 0,2937 га по вул. Великій Панасівській, 95, у м. Харкові (стара назва вул. Котлова) для будівництва офісу, магазину, СТО та підсобних приміщень.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 16.05.2016 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» за позивачем зареєстровано на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 07.09.2009 по справі № 29/365-09, рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» прийнято 16.12.2009. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право за ТОВ «Фортуна» зареєстровано 10.12.2013. Відповідно до зазначеної інформаційної довідки право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-4» за позивачем зареєстровано на підставі рішення Господарський суд Харківської області від 09.08.2010 по справі № 47/209-10, рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «Б-4» прийнято 02.09.2010. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право за ТОВ «Фортуна» зареєстровано 10.12.2013, тобто будівництво обєкту нерухомості завершено.

На підставі рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 № 247/10 після завершення будівництва було змінено вид використання спірної земельної ділянки за договором оренди від 30.01.2008, №29 з «для будівництва офісу, магазину, СТО та підсобних приміщень» на «для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель».

У 2012 році позивач вирішив скористатися своїм правом на придбання вказаної земельної ділянки у власність, для чого звернувся до відповідача із відповідною заявою.

22.02.2012 Харківська міська рада ухвалила рішення № 629/12, яким надала ТОВ «Фортуна» дозвіл на проведення нормативно-грошової оцінки цієї земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, з метою визначення розміру авансового внеску при продажі земельної ділянки.

07.06.2012 між Харківською міською радою та ТОВ «Фортуна» було укладено договір про внесення авансового внеску № 41/12, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за № 460 та зареєстрований в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів про внесення авансового внеску за 07.06.2012 № 41/12.

Відповідно до п.п. 1.1.-1.3.4. Договору №41/12 від 07.06.2012 покупець мав сплатити авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки загальною площею 0,2937 га, категорії землі житлової та громадської забудови, кадастровий № :02:011:0009, за цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, розташованих по вул. Великій Панасівській, 95, у м. Харкові (стара назва вул. Котлова).

Відповідно до п. 1.3.6 Договору №41/12 від 07.06.2012 інших особливостей земельної ділянки немає.

Нормативно грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу із технічної документації № 379/12 від 10.04.2012 становила 5 971038,00 грн. (п. 1.3.5. Договору № 41/12).

Ринкова ціна земельної ділянки відповідно до оцінки оцінювача ПП Фірма «ЛІК» на 2012 рік склала 734 423,00 грн.

На виконання умов п. 2.1. Договору №41/12 від 07.06.2012 договору та взятих на себе обов`язків ТОВ «Фортуна» перерахувало Харківській міській раді 3% вартості земельної ділянки у розмірі 79131,14 грн., згідно платіжного доручення №146 від 08.06.2012.

В подальшому, на виконання п. 3.3. Договору №41/12 від 07.06.2012 та після виконання сторонами взаємних обов`язків визначених у Розділі №3 цього договору, питання викупу земельної ділянки було винесено на розгляд чергової сесії Харківської міської ради.

Рішенням Харківської міської ради від 22.06.2012 № 762/12 було вирішено продати ТОВ «Фортуна» земельну ділянку визначену у п.п. 1.1.-1.3.4. Договору №41/12 від 07.06.2012 за ціною 734423, 00 грн. з розстрочкою сплати на два роки.

Відповідно до п. 3.4. Договору №41/12 від 07.06.2012 після прийняття Харківською міською радою рішення про продаж, продавець мав укласти із покупцем відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки, визначеної у Розділі №1 цього договору.

Згідно із п. 4.1. Договору №41/12 від 07.06.2012, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до укладання Договору купівлі-продажу відповідної земельної ділянки.

Відповідно до п. 5.5. Договору №41/12 від 07.06.2012, у разі невиконання продавцем умов цього договору, покупець має право вимагати виконання продавцем своїх обов`язків належним чином, а також відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязань за даним договором, або розірвати цей договір у встановленому порядку та вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням.

Сторони під час укладання Договору №41/12 від 07.06.2012 погодили, що земельна ділянка, яка мала перейти у власність позивача, не містила жодних недоліків, які б перешкоджали укладанню Договору купівлі-продажу земельної ділянки та її подальшому ефективному використанню за цільовим призначенням.

Поряд із тим, договір купівлі-продажу укладено так і не було.

Позивач у позовній заяві наголошує на тому, що Рішення Харківської міської ради від 22.02.2012 № 629/12, від 22.06.2012 № 762/12 та Договір №41/12 від 07.06.2012 є чинними, кошти у розмірі 179 131,14 грн., що відповідно до п. 2.1. Договору №41/12 від 07.06.2012 складали 3% вартості земельної ділянки, позивачу не повертались, вмотивованої відмови щодо укладання Договору купівлі-продажу земельної ділянки, з підстав встановлених у п. 5 ст. 128 ЗК України, позивачу не надходило.

Враховуючи наведене 08.11.2016 ТОВ «Фортуна» звернулося до Харківського міського голови із листом-пропозицією вих. № 71 щодо укладання, підписання та нотаріального посвідчення наданого разом із листом проекту відповідного договору купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,2937 га, категорія - землі житлової та громадської забудови, кадастровий № :02:011:0009, за цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, розташованих по вул. Великій Панасівській, 95, у м. Харкові.

Оскільки відповідач не надав жодної відповіді на цей лист, договір купівлі-продажу укладено так і не було, з вказаних підстав ТОВ «Фортуна» звернулося до суду з позовом про визнання укладеним з Харківською міською радою договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :02:011:0009), яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 95, в редакції, викладеній позивачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог щодо порядку розгляду питання продажу земельної ділянки, додержання відповідної процедури, підготовки та укладення договору, а також враховуючі вказівки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, колегія суддів Господарського суду Харківської області виходить з наступного.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги про визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відносини, пов'язані з набуттям права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами та рішеннями органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ст. 144 Конституції України, ст. ст. 12, 128 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад належить вирішення питань про передачу землі у власність.

Земельним кодексом України (далі - ЗК України) визначено спеціальний порядок набуття права власності на землю.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 82 ЗК України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі їх придбання за договором купівлі-продажу.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 вказаного Кодексу органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам визначений у ст. 128 цього Кодексу. Рішення міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

За приписами ст. 128 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття міською радою рішення № 762/12 від 22.06.2012), продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Відповідно до п. 5 ст. 128 ЗК України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо субєкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Частинами 6, 7, 8 вказаної статті цього Кодексу передбачено, що рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) є підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації.

Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться організаціями, які мають відповідну ліцензію на виконання цього виду робіт, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Сума авансового внеску зараховується до ціни продажу земельної ділянки. У разі відмови покупця від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки сума авансового внеску не повертається.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оцінку земель» експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов'язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об'єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Аналогічні положення, визначені у статті 128 ЗК України, передбачені і Порядком продажу земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно - правових договорів у м. Харкові, затвердженому рішенням Харківської міської ради № 362/08 від 24.12.2008 (надалі Порядок № 362/08 від 24.12.2008), який був чинним як на час виникнення спірних правовідносин у 2012 році, так і на теперішній час.

Як вбачається зі змісту пункту 2.3 Порядку № 362/08 від 24.12.2008, підготовка документів щодо продажу земельних ділянок або прав на них покладено на управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради.

Згідно з пунктом 2.11 Порядку № 362/08 від 24.12.2008, рішення Харківської міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки.

Пунктом 2.12 Порядку № 362/08 від 24.12.2008 встановлено, що Управління земельних відносин готує договір купівлі - продажу земельної ділянки, який підлягає нотаріальному посвідченню за рахунок Покупця.

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту ст. 128 ЗК України, купівля-продаж земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, є фактичним складом, який включає:

- подання зацікавленою особою заяви про придбання земельної ділянки (із обов'язковою згодою на укладення договору про оплату авансового внеску (ч. 2 ст.128 ЗК України).

- надання органом місцевого самоврядування дозволу на проведення оцінки земельної ділянки;

- проведення оцінки земельної ділянки;

- укладення договору про оплату авансового внеску;

- надання органом місцевого самоврядування згоди на укладення договору купівлі-продажу.

При цьому, право вимоги до продавця про передачу земельної ділянки виникає у покупця саме з настанням цього юридичного факту. У свою чергу, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять, доказів відмови ТОВ «Фортуна» від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Після прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування, затвердження результатів аукціону, укладення відповідної цивільно-правової угоди, набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою (абз. 2 п. 2.1. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6)

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною 2 ст. 665 ЦК України передбачено, якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Статтею 620 ЦК України закріплено, що у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (надалі ГК України) встановлено, що одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

У свою чергу ст. 20 ГК України також передбачено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Частинами 2 та 3 цієї статті ГК України також встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 23 ГК України органи місцевого самоврядування здійснюють свої повноваження щодо суб'єктів господарювання виключно в межах, визначених Конституцією України, законами про місцеве самоврядування та іншими законами, що передбачають особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, іншими законами. Відносини органів місцевого самоврядування з суб'єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися також на договірних засадах.

Правові акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, є обов'язковими для виконання усіма учасниками господарських відносин, які розташовані або здійснюють свою діяльність на відповідній території.

Незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб'єктів господарювання забороняється.

Органи, посадові та службові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед суб'єктами господарювання, підстави, види і порядок якої визначаються Конституцією України та законом.

Спори про поновлення порушених прав суб'єктів господарювання та відшкодування завданої їм шкоди внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органів, посадових або службових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень вирішуються в судовому порядку.

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати у тому числі безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у статті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти - юридичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією.

За змістом ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зміст господарського договору, відповідно до ст. 180 ГК України, становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Статтею 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Разом із цим, колегія суддів відзначає, що за приписами ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

До порядку укладання господарських договорів за нормами Господарського кодексу України, до яких відноситься і спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки, можуть бути застосовані положення ст. 187 цього Кодексу, відповідно до яких, визначений порядок укладання господарських договорів за рішенням суду.

Згідно ч 1 та 2 цієї статті, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Як зазначено вище, судом встановлено і не заперечується представником відповідача, що у 2012 році позивач вирішив скористатися своїм правом на придбання спірної земельної ділянки у власність, для чого звернувся із відповідною заявою у порядку передбаченому ст. ст. 116, 128 ЗК України та Порядку № 362/08 від 24.12.2008.

Розглянувши зазначене звернення та перевіривши інформацію про земельну ділянку на предмет можливості її продажу, Харківська міська рада у відповідності п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» ухвалила рішення № 629/12 від 22.02.2012, яким надала ТОВ «Фортуна» дозвіл на проведення нормативно-грошової оцінки цієї земельної ділянки.

07.06.2012 між Харківською міською радою та ТОВ «Фортуна» на виконання рішення міської ради № 629/12 від 22.02.2012, було укладено Договір про внесення авансового внеску №41/12 .

Відповідно до пп. 1.1.-1.3.4. Договору №41/12 від 07.06.2012 позивач сплатив відповідачу авансовий внесок в рахунок оплати ціни земельної ділянки загальною площею 0,2937 га, кадастровий №:02:011:0009, категорії землі житлової та громадської забудови, за цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, розташованих по вул. Великій Панасівській, 95, у м. Харкові, у розмірі 179 131, 14 грн., що складає 3 % вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки згідно до витягу із технічної документації №379/12 від 10.04.2012.

В подальшому, на виконання п. 3.3. Договору №41/12 від 07.06.2012 та після виконання сторонами взаємних обов`язків визначених у Розділі №3 цього Договору, питання викупу земельної ділянки було винесено на розгляд чергової сесії Харківської міської ради.

Рішенням Харківської міської ради від 22.06.2012 № 762/12 було вирішено продати ТОВ «Фортуна» земельну ділянку визначену у п.п. 1.1.-1.3.4. Договору №41/12 від 07.06.2012 за ціною 734 423, 00 грн. з розстрочкою сплати на два роки.

Отже Харківською міською радою у межах повноважень були вжиті дії та прийняті необхідні рішення в сфері земельних відносин щодо продажу позивачу спірної земельної ділянки на підставі відповідного договору купівлі-продажу, який укладено так і не було.

Заперечення відповідача про те, що задовольнивши позов у цій справі Господарський суд може перебрати на себе функції щодо розпорядження земельною ділянкою комунальної власності м. Харкова, які законодавчо віднесені до виключної компетенції органу місцевого самоврядування Харківської міської ради та мають вирішуватися на підставі відповідних рішень цієї ради, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Харківською міською радою були ухвалені необхідні рішення №629/12 від 22.02.2012 та № 762/12 22.06.2012.

Судом встановлено, що також не спростовується відповідачем, що Харківською міською радою, згідно з вимогами Земельного кодексу України та Порядку № 362/08 від 24.12.2008, були прийняті не тільки відповідні рішення, а і укладено між сторонами договір про внесення авансового внеску від 07.06.2012№ 41/12, який позивачем було сплачено в порядку та в розмірі, визначеному сторонами.

Відповідно до п. 3.4. Договору №41/12 від 07.06.2012 після прийняття Харківською міською радою рішення про продажи, Відповідача мав укласти із Позивачем відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки, визначеної у Розділі №1 цього договору, але цього зроблено не було.

Розділом 3 Договору №41/12 від 07.06.2012 р. визначені обов'язки сторін та передбачено наступне:

- після оплати Покупцем авансу, вказаного у пункті 2.1 цього договору, Продавець забезпечує проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, вказаної у розділі 1 цього договору, відповідно до діючого законодавства (пункт 3.1 договору);

- після сплати Покупцем авансу, вказаного у пункті 2.1 договору, Покупець подає Продавцю для підготовки рішення Харківської міської ради про продаж земельної ділянки, вказаної у розділі 1 договору, документи, визначені у вказаному пункті договору (пункт 3.2 договору);

- після надходження авансового внеску, вказаного у пункті 2.1 договору та подання Покупцем всіх документів, необхідних для підготовки рішення Харківської міської ради, питання продажу земельної ділянки виноситься на розгляд пленарного засідання Харківської міської ради (пункт 3.3);

- після прийняття рішення Харківської міської ради про продаж земельної ділянки Продавець укладає з покупцем договір купівлі - продажу земельної ділянки, зазначеної у розділі 1 договору (пункт 3.4 договору);

- грошові кошти, які перераховуються Покупцем відповідно до пункту 2.1 цього договору, є авансовим внеском, який сплачується в рахунок оплати ціни земельної ділянки, зазначеної у розділі 1 цього договору, про що зазначається у договорі купівлі - продажу земельної ділянки (пункт 3.5 договору).

Діючими нормами земельного законодавства України та Порядком № 362/08 від 24.12.2008 не встановлено саме у покупця земельної ділянки (у даному випадку ТОВ «Фортуна») обов'язку щодо підготовки договору купівлі - продажу земельної ділянки, а також обов'язку покупця на повторне (чи по кожному етапу) звернення до органу місцевого самоврядування з вимогою (пропозицією, тощо) стосовно підготовки відповідного договору та передачі його до нотаріуса для посвідчення.

Таким чином, твердження відповідача про те, що саме позивач мав бути ініціатором підготовки, підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а також про відсутність у позивача доказів понесення нотаріальних витрат, зроблені при довільному, на власний розсуд трактуванні положень ст. 128 ЗК України та пп. 2.3, 2.11 та 2.12. Порядку № 362/08 від 24.12.2008, прийнятого самою ж Харківською міською радою.

Як було зазначено вище пунктами 5.2 та 5.5 Договору №41/12 від 07.06.2012 сторонами було обумовлено, що у разі відмови Покупця від викупу земельної ділянки авансовий платіж не повертається. У разі невиконання Продавцем умов цього договору, Покупець має право вимагати виконання Продавцем своїх обов'язків належним чином, а також відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за даним договором, або розірвати цей договір у встановленому порядку та вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням.

Враховуючи наведене, а також те, що правовідносини сторін із публічно-правових трансформувались у цивільно-правові та виник переддоговірний спір, керуючись вищевказаними положеннями чинного законодавства України, у тому числі ст. ст. 620, 649 ЦК України, ст. ст. 181, 180, 187 ГК України, умовами Договору №41/12 від 07.06.2012 та на виконання рішення Харківської міської ради від 22.06.2012 № 762/12, ТОВ «Фортуна» звернулась 08.11.2016 із Листом-пропозицією вих. №71 на імя Харківського міського голови щодо укладання, підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, із трьома підписаними з боку Покупця примірниками проекту вищевказаного договору (по одному для сторін і один для нотаріуса, у разі нотаріального посвідчення договору) купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,2937 га, категорії землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер :02:011:0009, за цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, розташованих по вул. Великій Панасівській, 95 у м. Харкові.

У Листі-пропозиції від 08.11.2016 вих. №762/12 ТОВ «ФОРТУНА» запропонувала розглянути та підписати Договір купівлі-продажу земельної ділянки, надавши актуальні банківські реквізити для сплати її залишкової вартості, або у строк, визначений ст. 181 ГК України, повідомити про відмову у підписанні, яка буде підставою для подальшого вирішення цього питання у судовому порядку.

Нотаріальне посвідчення договору було запропоновано здійснити у приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5, яка посвідчувала Договору №41/12 від 07.06.2012, або у будь-якого іншого нотаріуса Харківського міського нотаріального округа.

Втім, як зазначає позивач по закінченню строку, визначеного ст. 181 ГК України, жодної реакції від Харківської міської ради не надходило, як і не надходили підписані з боку відповідача примірники договорів, протоколи розбіжностей, повідомлення про необхідність зявитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору або взагалі будь-яка відповідь, у звязку із чим, ТОВ «ФОРТУНА» була вимушена звернутися до суду.

Згідно із п. 4.1. Договору №41/12 від 07.06.2012, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до укладання Договору купівлі-продажу відповідної земельної ділянки.

Сторони під час укладання Договору №41/12 від 07.06.2012 погодили, що земельна ділянка, яка мала перейти у власність позивача, не містила жодних недоліків, які б перешкоджали укладанню Договору купівлі-продажу земельної ділянки та її подальшому ефективному використанню за цільовим призначенням, визначили предмет і ціну договору, а також дійшли згоди щодо усіх його істотних умов у розумінні ч. 1 ст. 180 ГК України з урахуванням положень ЦК України.

Рішення органу місцевого самоврядування про продаж ТОВ «ФОРТУНА» земельної ділянки, приймалось на підставі затвердженої у встановленому порядку землевпорядної документації, в якій вказаний розмір земельної ділянки, її місце розташування, а також цільове призначення земельної ділянки, із зазначенням усіх її характерних особливостей та обмежень щодо використання.

Системний аналіз вказаних норм права та фактичних правовідносин сторін, проведений за вказівками Верховного Суду викладеними в абзацах 55-:-57 постанови від 29.08.2018 у даній справі, переконливо доводить, що виключне право відповідача на розпорядження землею комунальної форми власності було реалізовано міською радою у межах її повноважень шляхом прийняття відповідних рішень від 22.02.2012 № 629/12 та від 22.06.2012 № 762/12, а також укладанням і виконанням Договору №41/12 від 07.06.2012.

Укладення ж на їх підставі основного договору не було здійснено з дотриманням порядку укладення господарських договорів відповідно до положень статей 180, 181 Господарського кодексу України з урахуванням положень ЗК, саме з вини Харківської міської ради.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Як зазначено вище, зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України, ст. 174 ГК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має також має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до приписів ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 526 ЦК Україні та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Сторони уклали Договір 07.06.2012 № 41/12 в розумінні положень ЦК та ГК України, який породив у відповідача конкретні зобов'язання. Зобовязання відповідача зводились до передачі позивачу майна конкретно визначеної земельної ділянки, за яку позивач мав сплатити також чітко визначені грошові кошти.

Фактичні обставини справи свідчасть про порушення Харківською міською радою вищевказаних норм матеріального права щодо виконання взятого на себе обовязку з продажу позивачу земельної ділянки загальною площею 0,2937 га, кадастровий № :02:011:0009, за цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, розташованої по вул. Великій Панасівській, 95, у м. Харкові та укладання відповідного договору купівлі продажу за встановленою рішенням органу місцевого самоврядування ціною у розмірі 734 423, 00 грн. з розстрочкою сплати на два роки.

Першою і найважливішою вимогою ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади в мирне володіння майном має бути законним (див. «Іатрідіс проти Греції», § 58, ЄСПЛ 1999-II). Вимога законності, за змістом Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень внутрішнього законодавства і відповідності верховенству права, яке включає в себе свободу від свавілля (див. «Хентріх проти Франції», 22.09.1994 § 42 та «Кушоглу проти Болгарії», §§ 49-62, 10.05. 2007).

Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Стаття 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» серед основних принципів здійснення місцевого самоврядування передбачає, зокрема, принцип законності. Принцип законності відповідає статтям 1 і 8 Конституції України, які визначають Україну як правову державу та закріплюють державний принцип верховенства права. Крім того, ст. 19 Конституції України встановлює, що органи місцевого самоврядування діють на підставі діючого законодавства та у межах повноважень й шляхом, передбаченим Конституцією України та нормативно-правовими актами. Додержання принципу законності направлене на недопущення свавілля в органах державної влади та місцевого самоврядування та передбачає, перш за все, прийняття суб'єктами владних повноважень законних актів, тобто певної форми актів, виданих у визначеному порядку компетентними органами в межах їх повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Тому слід ураховувати, що ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст. 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом ст. 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна. При цьому варто звернути увагу, зокрема, на зазначене нижче.

Конвенція в ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції, практично в єдиному приписі, що стосується майна, обєднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Частиною 3 ст. 13 ГПК України встановлено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до приписів ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Порушуючи не тільки вищевказані приписи чинного національного законодавства, практику ЄСПЛ та основи діяльності органів місцевого самоврядування, відповідач не виконав взяті на себе обов`язки щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки загальною площею 0,2937 га по вул. Велика Панасівська 95, у м. Харкові (стара назва вул. Котлова), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, які є складовими елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Як було вже зазначено вище, рішення Харківської міської ради від 22.02.2012 № 629/12, від 22.06.2012 № 762/12 є чинними, Договір №41/12 від 07.06.2012 не є припиненим, кошти у розмірі 179 131,14 грн., що відповідно до п. 2.1. Договору №41/12 від 07.06.2012 складали 3% вартості земельної ділянки, Позивачу не повертались, вмотивованої відмови щодо укладання Договору купівлі-продажу земельної ділянки, з підстав встановлених у ч. 5 ст. 128 ЗК України, не надходило.

Відповідач не зміг пояснити та підтвердити свої заперечення належними та допустимими доказами, чому все ж таки міською радою не було виконано належним чином Договір про внесення авансового внеску №41/12 від 07.06.2012 та рішенням Харківської міської ради від 22.06.2012 № 762/12, яким було вирішено продати ТОВ «Фортуна» спірну земельну ділянку за ціною 734 423, 00 грн. з розстрочкою сплати на два роки.З яких причин проект договору-купівлі продажу, на який було посилання у відзиві на позов від 16.11.2018 (вх.№32577) понад пів року готувався та погоджувався структурними підрозділами та виконавчими органами міської ради та в решті решт так і не був реалізований, хоча представник відповідача підтвердив, що його проект був готовий до підписання і скріплений підписами сторін у грудні 2012 року.

З приводу цього суд зазначає і про те, що твердження відповідача стосовно підготовки з боку міської ради такого договору та передачі його проекту для укладання та посвідчення до нотаріуса, свого підтвердження належними та допустимими доказами не знайшли.

Відповідач не вказав до якого нотаріуса та коли, а також якими супровідним листом було передано такий проект договору. На яку дату було заплановано підписання цього договору та яким чином було сповіщено позивача, доказів також не надано. Не визначився у свідченнях відповідач і з приводу місця підписання договору вказуючи у відзиві на позов то про приміщення нотаріуса, то про необхідність його підписання в міській раді.

Рішення органу місцевого самоврядування про продаж ТОВ «Фортуна» земельної ділянки, приймалось на підставі затвердженої у встановленому порядку землевпорядної документації, в якій вказаний розмір земельної ділянки, її місце розташування, а також цільове призначення земельної ділянки, із зазначенням усіх її характерних особливостей та обмежень щодо використання

Не надано Харківською міською радою належного нормативно-правового обґрунтування можливості не виконання значно раніше у часі прийнятих рішень від 22.02.2012 № 629/12, від 22.06.2012 № 762/12, а також Договору №41/12 від 07.06.2012, у звязку із ухваленням рішення №1023/13 від 27.02.2013 та рішення №1024/13 від 27.02.2013 «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», у складі якого розроблено схему плану червоних ліній вулиць м. Харкова.

Не було надано пояснень та доказів на їх підтвердження стосовно того, чому після прийняття Харківською міською радою рішень №1023/13 від 27.02.2013 та №1024/13 від 27.02.2013 не були внесені зміни у рішення міської ради від 22.02.2012 № 629/12, від 22.06.2012 № 762/12, а також у Договір №41/12 від 07.06.2012, хоча за твердженнями представника відповідача, покладеними в основу своїх заперечень, після змін у генеральному плані міста та затвердження плану зонування у 2013 році, змінились суттєві обставини для укладання спірного договору, обговорені сторонами і підтверджені необхідними правовідносинами ще у 2012 році.

В супереч приписів ст.ст. 18, 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також положення ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)», затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №345 від 15.12.2011 та ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території», затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.03.2012 № 107, не надав документи та графічні матеріали, якими має бути підтверджено існування та межі «червоних ліній», у тому числі по вул. Великій Панасвіській вдовж спірної земельної ділянки, а також так і не визначив розмір та місце розташування частини спірної земельної ділянки, яка за твердженням представника відповідача, обмежена «червоною лінією».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що чинні рішення Харківської міської ради від 22.02.2012 № 629/12, від 22.06.2012 № 762/12, Договір про внесення авансового внеску від 07.06.2012 № 41/12, який з боку позивача було виконано своєчасно та у повному обсязі, є доказом того, що у Харківської міської ради по відношенню до ТОВ «Фортуна» виникли зобовязання щодо укладання цивільно-правової угоди договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, але вказаний обовязок Харківською міською радою виконано не було.

Стосовно питання обраного позивачем способу захисту, суд зазначає таке.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Під час розгляду справи № 826/5327/17 Верховний Суд між іншого вказав на те, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту). Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Те саме стосується і обраного позивачем способу захисту своїх порушених прав, яким обрано саме такий спосіб захисту, якій може відновити його становище та захистити порушене право щодо вільного володіння майном та законного сподівання на його отримання, які повністю відповідають ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної в Римі 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. 152 ЗК України, ст. 15, 16, 649 ЦК України, ст. ст. 20, 23, 180, 181 та 187 ГК України.

Більш того, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст.16 ЦК України, ).

Саме таке положення про спосіб захисту від тепер міститься і в ст. 5 ГПК України.

Так, згідно ч. 1 цієї статті ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ГПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Даний висновок відповідає та узгоджується із практикою ОСОБА_11 Верховного Суду викладеною у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17.

Щодо вказівок Верховного Суду у постанові від 29.08.2018 про ненадання відповідної правової оцінки обставинам та доводам Харківської міської ради про знаходження спірної земельної ділянки у зоні «Ж», підзоні «Ж-1» та частково в межах «червоних ліній» то під час нового розгляду справи судом встановлено, що планом зонування, земельна ділянка по вул. Великій Панасівьскій, 95 (на відрізку між пров. Альбовськім та вул. Кокчетавською) знаходиться в зонах Г-1-:-В-5. де Г-1 це торгово-ділова зона, а В-5 це зона підприємств Vкласу шкідливості.

У листі від 04.08.2017 №847/0/22-17 (том ІІ а. с. 115-116) та у додатку до нього (том. ІІ а. с. 120) Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради підтвердила вищевказану позицію позивача, тим самим спростувавши протилежні доводи представника Харківської міської ради покладені в обґрунтування апеляційної, а потім і касаційної скарг та відмови у добровільному укладанні спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Стосовно тверджень і заперечень представника відповідача про наявність обмежень у спірної земельної ділянки визначених у ст. 83 ЗК України у вигляді «червоної лінії», на які також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 29.08.2018, суд зазначає таке.

Згідно із ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 цього Кодексу).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 цього Кодексу).

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» червоні лінії визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Тобто червоні лінії це межі існуючих чи запроектованих вулиць, доріг, майданів. Вони також відмежовують один від одного мікрорайони, квартали та території іншого призначення. По червоних лініях проходять також інженерні комунікації.

Згідно ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких обєктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

У той же час, статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до п. 7 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Згідно із ст. 5 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Статтею 16 вищезазначеного Закону встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план міста Харкова до 2026 року розроблено Українським науково-дослідним інститутом проектування міст «Діпромісто» та затверджено рішенням Харківської міської ради №89/04 від 23.06.2004.

Однак, рішенням Харківської міської ради № 124/04 від 27.08.2004 призупинено дію . 2 п. 2 рішення Харківської міської ради №89/04 від 23.06.2004 «Про затвердження генерального плану м. Харкова до 2026 р.» до затвердження Правил забудови м. Харкова.

Рішенням Харківської міської ради № 59/06 від 06.03.2006 затверджено схему плану червоних ліній магістральних вулиць м. Харкова, яку доповнено матеріалами проектних робіт по коригуванню схеми плану червоних ліній магістральних вулиць м. Харкова у відповідності до договору № 507-01-02-2005 між Харківською міською радою та УНДІПМ «Діпромісто».

Рішенням Харківської міської ради від 31.05.2006 № 40/06 вищевказане рішення № 59/06 від 06.03.2006 скасоване.

В подальшому, рішенням Харківської міської ради від 25.02.2009 № 22/09 затверджено схему плану червоних ліній магістральних вулиць м. Харкова, яку доповнено матеріалами проектних робіт по коригуванню схеми плану червоних ліній магістральних вулиць м. Харкова.

У свою чергу, рішення Харківської міської ради № 629/12 від 22.02.2012 про дозвіл на проведення нормативно-грошової оцінки спірної ділянки, № 762/12 від 22.06.2012 про її продаж були ухвалені, а Договір авансового внеску №41/12 від 07.06.2012 підписаний, значно пізніше та, відповідно, з урахуванням існуючого генерального плану та межами «червоних ліній» магістральних доріг міста.

Доказів того, що вул. ОСОБА_6, у тому числі на відрізку за адресою № 95, відноситься до магістральних вулиць м. Харкова (згідно ДБН В.2.3-5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів»), а також того, що під час виникнення спірних правовідносин щодо спірної земельної ділянки існували зазначені в запереченнях відповідача обмеження, не надано.

Таким чином, на час ухвалення вказаних рішень у Харківської міської ради не було перешкод для укладення Договору №41/12 від 07.06.2012.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи із положень ст. 19 ЗУ України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В. 2.3-5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів» схема плану червоних ліній магістральних вулиць м. Харкова (з доповненими матеріалами проектних робіт по коригуванню схеми плану червоних ліній магістральних вулиць м. Харкова), яка затверджена рішенням Харківської міської ради від 25.02.2009 № 22/09, була запроектована без урахування існуючого використання території міста.

Зміни до генерального плану міста Харкова було внесено рішенням Харківської міської ради №1023. А рішенням №1024/13 від 27.02.2013 було затверджено План зонування території (зонінг) міста Харкова, у складі якого розроблено схему плану червоних ліній вулиць, згідно якого, за твердженнями представника міської ради, незначна ділянка по вулиці Великій Панасівській, 95, у м. Харкові стала обмежена «червоною лінією», але інформації у якому місці та якою площею, відповідачем так надано і не було.

Суд приходить до висновку про те, що такі зміни у плануванні міста та безпосередньо вул. ОСОБА_11 ОСОБА_6, до правовідносин сторін у даному випадку взагалі не можуть бути застосовані, оскільки згідно зі ст. 18 ЗУ України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог:

1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території;

2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності;

3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; тощо.

Згідно зі статтею 19 ЗУ України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; тощо.

Основні вимоги до складу та змісту Зонінгу населеного пункту визначаються відповідно до ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)» (надалі - ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011), затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №345 від 15.12.2011.

Згідно з пунктом 6.4 ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)» за результатами аналітичного етапу розробляється схема зонування території населеного пункту, для виконання якої, серед іншого, виконується креслення плану червоних ліній вулиць (план червоних ліній), у разі його відсутності у складі генерального плану населеного пункту.

Відповідачем при посиланні на ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 не було враховано п.4.9, згідно із яким, земельні ділянки та розташовані на них об'єкти, які існували до впровадження в дію Зонінгу, граничні розміри і граничні параметри яких не відповідають містобудівному регламенту, можуть використовуватись без визначення терміну їх приведення у відповідність до містобудівного регламенту, якщо вони не створюють загрози для життя, здоров'я людини, для оточуючого середовища, об'єктів культурної спадщини.

Таким чином, обєкти нерухомості ТОВ «Фортуна» було побудовано у межах існуючих на час будівництва «червоних ліній» вул. ОСОБА_11 ОСОБА_6 та на земельній ділянці яку також було сформовано та зареєстровано до зміни вищевказаних «червоних ліній», згідно договору оренди від 30.01.2008, зареєстрованого в Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 14.04.2008 за №29, кадастровий номер 37200:02:011:0009.

В будь-якому випадку, навіть якщо такі обмеження зявились, то вони зявились після 27.02.2013. Відповідачем жодного доказу чи обґрунтованого пояснення про причини не укладання основного договору купівлі продажу земельної ділянки, у тому числі з підстав викладених у ч. 5 ст. 128 ЗК України, починаючи з червня 2012 року та закінчуючи лютим чи квітнем 2013 року, надано не було.

Обєкт нерухомого майна Позивача знаходиться у належному технічному стані та не створює загрози для життя, здоров'я людини, для оточуючого середовища, об'єктів культурної спадщини. А та частина земельної ділянки, яка, зі слів Відповідача, обмежена на теперішній час «червоною лінією», ніколи не була та не буде забудована, оскільки для цього відсутні технічні та містобудівні можливості.

Також представником Харківської міської ради не надано нормативно-правового обґрунтування і тому, яким чином зазначені зміни генерального плану міста, які були прийняті значно пізніше виникнення спірних правовідносин, вплинули на виконання обовязків відповідача щодо укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідач фактично стверджує та намагається обґрунтувати незаконність своєї поведінки, зворотною дію в часі свого нового нормативно-правового акту на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності, що прямо суперечить ч. 1. ст. 58 Конституції України, якою закріплений загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (lex ad praeterіan non valet).

Представником відповідача до матеріалів справи надані графічні матеріали, а саме - «викопіювання з плану зонування (зонінгу) м. Харкова», яке на справді є частиною «топографо-геодезичного» плану (зйомки) м. Харкова» і ні яким чином до Плану зонування м. Харкова не відноситься.

Представник позивача з огляду на цей документ, звернув увагу суду на те, що надана відповідачем «топографо-геодезична зйомка» не відповідає дійсності (том ІІ а.с. 21, а.с. 94). Справжня топографо-геодезична зйомка цієї ділянки вул. В. Панасівськійі з актуальними відомостями і реальною графікою була надана позивачем у поясненнях від 31.07.17 (том. ІІ а.с. 106).

В подальшому назву документа «Викопіювання з плану зонування (зонінгу) м. Харкова» (том. ІІ а.с. 92) відповідачем було змінено на «викопіювання зі схеми плану червоних ліній вулиць плану зонування території (зонінгу) м. Харкова».

Після того представником міської ради було надано новий варіант цього «документу» із назвою «матеріали топографо-геодезичних вишукувань вул. Великій Панасівській, 95, з нанесенням червоних ліній (координат) та меж земельної ділянки» (том. ІІ а. с. 117).

Суд критично ставиться до цих графічних матеріалів, оскільки вказані матеріали не дають відповіді на питання щодо наявності червоних ліній на спірній ділянці, виходячи з наступного.

Норми ст. ст. 18, 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» , а також положення ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011«Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)», затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №345 від 15.12.2011 та ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території», затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12.03.2012 № 107, не містять визначення таких документів як:

- «викопіювання з плану зонування (зонінгу) населеного пункту»;

- «викопіювання зі схеми плану червоних ліній вулиць плану зонування території (зонінгу) м. Харкова»;

- і навіть «матеріали топографо-геодезичних вишукувань вул. Великій Панасівській, 95, з нанесенням червоних ліній (координат) та меж земельної ділянки», на які неодноразово посилається представник Харківської міської ради як під час первинного розгляду справи, так і зараз.

Натомість, у п. 5.3.2. ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 в умовах розроблення Зонінгу як окремої містобудівної документації визначено, що «план червоних ліній вулиць» має назву - схема функціонального зонування території населеного пункту, (ДСТУ, том ІІ а. с. 69).

Такого документу як схема функціонального зонування території населеного пункту, позивачем не надано, і матеріали справи не містять.

Додадні відповідачем до відзиву на позов від 16.11.2018 графічні матеріали колегія суддів є тотожними матеріалам, які вже містяться в матеріалах справи і яким 10.04.2018 Верховний Суд надав оцінику як таким, «що не відповідають звичаям ділового обороту та відхилив в силу їх неналежності як недостовірних».

Не знайшли свого підтвердження та спростовані фактичними обставинами і нормативно-правовим актом з цього питання й твердження відповідача, викладені у відзиві на позов від 16.11.2018 про виконання містобудівної документації Зонінгу у масштабі 1:100 000 та неможливістю у звязку із чим надати відповідні графічні матеріали стосовно накладання схеми плану червоних ліній та відобразити точність їх проходження.

Так, згідно п. 5.5 ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 Зонінг розробляється із застосуванням геоінформаційних технологій у цифровій формі на актуалізованій картографічній основі деталізації обєктового складу в масштабі 1:2 000.

А відповідно до п. 5.6 ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011, аналогові графічні матеріали схеми зонування території населеного пункту роздруковуються у масштабі генерального плану населеного пункту:

- для найзначніших, значних міст у масштабі 1:10 000 (до яких відноситься м. Харків);

- для великих і середніх міст у масштабі 1:10 000-1:5 000;

- для малих міст та інших населених пунктів у масштабі 1: 5 000-1:2 000.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заперечення Харківської міської ради про наявність обмежень спірної земельної ділянки «червоним лініями» не підтвердженні належними та допустимими доказами та висловленні при довільному, на власний розсуд трактуванні положень чинного законодавства України і нормативно-правових актів тієї ж Харківської міської ради (і актів виданих Харківською міською радою).

Питання щодо заперечень міської ради з приводу не ухвалення нею на сесії рішення про продаж земельної ділянки позивачу за ціною 1 451 056,00 грн. розглянуто судом із урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог від 14.02.2019 (вх.№4152) та рішення харківської міської ради від 22.06.2012 № 762/12 та встановленої вказаним рішенням ціни земельної ділянки у сумі 734 423, 00.

Посилання представника відповідача на те, що договір купівлі-продажу не було укладено у звязку із закінченням у квітні 2013 року чинності експертної оцінки земельної ділянки, суд вважає неспроможними.

Як зазначено вище, на підставі рішення міської ради від 22.06.2012 № 762/12 , яким була встановлена вартість землі у 2012 році, договір укладено не було з вини відповідача.

Після прийняття відповідачем рішень №629/12 від 22.02.2012 та № 762/12 22.06.2012 про продаж земельної ділянки ТОВ «Фортуна», у позивача виникли обґрунтовані (легітимні) очікування щодо придбання у власність земельної ділянки за обумовленою ціною, що є майном в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. Ван дер Мюсель проти Бельгії, Копеський проти Словаччини, Інтерсплав проти України).

В цьому випадку легітимні сподівання позивача мали дуже високу обґрунтованість, яка опирається на факт прийняття відповідних рішень Харківською міською радою, сплату авансового внеску і виконання позивачем всіх інших дій, необхідних для реалізації свого права.

В цьому аспекті суд зазначає, що поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції має автономне значення і не співпадає із визначенням терміну «майно» в національному законодавстві, що, однак, не звільняє державу від виконання обовязку забезпечення гарантій мирного володіння майном і покладає на суд обовязок бути обізнаним щодо тлумачення терміну «майно» у практиці ЄСПЛ відповідно до Конвенції і застосовувати приписи Конвенції і практику ЄСПЛ при вирішенні спорів.

Таким чином, легітимні сподівання позивача на реалізацію свого права (отримання майна у власність) підлягають захисту з урахуванням гарантій, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Оцінюючи поведінку відповідачів в контексті дотримання вимог, які покладаються на них приписами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, судом встановлено, що у спорі та у матеріалах справи відсутні очевидні та вагомі причини, за якими відповідачі могли не виконувати обовязок щодо укладання договору і передання земельної ділянки у власність позивача за обумовленою ціною. В ході вирішення спору під час первинного розгляду справи так і у відзиві від 16.11.2018 відповідачі взагалі не навели жодних поважних причин невиконання свого обовязку.

Таким чином, бездіяльність відповідачів є доведеною та такою, що грубо порушила право позивача на володіння майном.

З огляду на вказане, колегія судів вважає належним і ефективним спосіб захисту, заявлений у цій справі, оскільки жодний інший спосіб захисту не відновлює порушене право в такий повноті, в який його поновлює обраний позивачем спосіб у вигляді визнання договору укладеним.

Суд вказує і про те, що в аспекті надання позивачу захисту відповідно до приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції заперечення відповідача щодо здійснення оцінки земельної ділянки в ході вирішення спору судом першої інстанції під час первинного розгляду справи позбавлені обґрунтованості.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 21.05.2012 у справі №6-48704св10, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права або цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним способом захисту.

За таких умов доводи викладені під час розгляду справи про наявність підстав для задоволення позовних вимог у відповідності до приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та наведених норм Конституції України», суд вважає обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що позивачем обґрунтовано та із посиланням на норми матеріального права та фактичні обставини справи доведено, що доводи Харківської міської ради викладені у новому відзиві на позов від 16.11.2018, майже тотожні із доводам наведеним під час первинного розгляду справи, які були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, Вищим господарським судом України під час ухвалення постанови від 13.12.2017 та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 10.04.2018 та 29.08.2018, та їм було надано належну правову оцінку.

Які небудь інші, додаткові чи нові докази або обставини щодо предмету спору договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідачем не вказані та ненадані. Усі додатки до відзиву від 16.11.2018 містяться у матеріалах справи (наприклад том ІІ сторінки 120-:-128 та інші).

Наявні ж аргументи у запереченнях відповідача не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, фактичних правовідносин сторін і зводяться до переоцінки раніше встановлених судами обставин.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно із нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми, а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Правовий аналіз вищевказаних положень чинного законодавства України та фактичних обставин справи і правовідносин сторін у їх сукупності, дає підстави зробити колегії судів обєктивний висновок про наявність підстав у ТОВ «Фортуна» на звернення до господарського суду із відповідним позовом з метою захисту свого права, порушення якого відбулося за відсутності з боку Харківської міської ради дій щодо укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки розташованої по вул. Великій Панасівській, 95, у м. Харкові та для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, та те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання відповідачем (Харківською міською радою) обовязку з укладання з позивачем договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а також доказів мирного позасудового вирішення між сторонами наявного переддоговірного спору, колегія суддів вважає заявлену вимогу позивача про визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки запропонованій позивачем редакції, нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору покладає на відповідачів.

З огляду на наведене, керуючись статтями 1, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 95, (стара назва - Котлова) Холодногірський район (колишній - Ленінській), кадастровий номер :02:011:0009, у такій редакції:

ДОГОВІР

КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ ЗЕМЕЛЬНОЇ ДФЛЯНКИ №__/____

Україна, м. Харків, «__»___________ 20__ року

Харківська міська рада Харківської області, місцезнаходження юридичної особи: 61003, місто Харків, майдан Конституції, №7, , яка діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008 року № 362/08 «Про затвердження «Порядку продажу земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно-правових договорів у місті Харкові», в особі Харківського міського голови - ОСОБА_12, який діє відповідно до постанови №201 від 30.10.2015 року Харківської міської виборчої комісії Харківської області, далі по тексту «Продавець», з однієї сторони, і ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФОРТУНА», місцезнаходження юридичної особи: 61017, місто Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 101, корпус В-2, кімната 8, , в особі директора ОСОБА_13, НОМЕР_1, виданий Краснокутським РВ УМВС України в Харківській області 12.12.2002, РНОКПП НОМЕР_2, який діє на підставі Статуту ТОВ «ФОРТУНА» (у новій редакції), зареєстрованого у Департаменті реєстрації Харківської міської ради 30.03.2016 року за №1 474 105 0012 000107, далі по тексту «Покупець», з іншої сторони, а разом «Продавець» і «Покупець» - «Сторони», уклали цей Договір про наступне:

1. Предмет Договору

1.1. Продавець на підставі рішення 16 сесії Харківської міської пади 6 скликання

«Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України» від 22.06.2012 року №762/12 передає за плату, а Покупець приймає і оплачує вартість земельної ділянки площею 0,2937 га, у тому чисті: ріллі --- га; багаторічних насаджень ---га, сіножатей --- га, пасовищ --- га, лісів --- га, інших угідь ---, із земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 95 (стара - Котлова, 95), Холодногірській (колишній Ленінській) район, (кадастровий номер :02:011:0009).

1.1.1. На земельній ділянці наявні наступні об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 865,00 кв.м, нежитлова будівля літ. «Б-4», загальною площею 1554,80 кв.м., право власності на які належить та зареєстровано за Покупцем.

1.2. Земельна ділянка, зазначена в п. 1.1 цього Договору, продається для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

1.3. На земельній ділянці, що зазначена в п. 1.1. цього Договору діють обмеження (обтяження):

- площею 0,2937 га заборона на зміну цільового призначення земельної ділянки (код 01.06.05);

- площею 0,0365 га охоронна зона навколо (вздовж) об`єкту транспорту (код 01.01.03);

- площею 0,0099 га охоронна зона навколо (вздовж) об`єкту енергетичної системи (код 01.01.05), інші не зареєстровані.

Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені рішення 16 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України» від 22.06.2012 року №762/12, згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 та Класифікатором обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок, затвердженим наказом Держкомзему від 29.12.2008 року №643 (із змінами та доповненнями).

2. Ціна продажу земельної ділянки, строки і порядок оплати

2.1. Ціна продажу земельної ділянки становить 734 423, 00 (сімсот тридцять чотири тисячі чотириста двадцять три) грн. 00 коп. (без ПДВ).

2.2. Ціна земельної ділянки, визначена згідно з п. 2.1. договору, складається з наступних частин:

2.2.1. Згідно з умовами Договору про внесення авансового внеску від 07.06.2012 року № 41/12 авансовий внесок в розмірі 179 131,14 (сто сімдесят дев`ять тисяч сто тридцять одна) грн. 14 коп., (без ПДВ), що складає 3 % (три відсотки) вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, був сплачений до укладання даного договору.

2.2.2. Грошові кошти у розмірі 555 291, 86 (пятсот пятдесят пять тисяч двісті девяносто одна) грн. 86 коп. (без ПДВ) будуть сплачені Покупцем до нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу або протягом 3 (трьох) банківських днів після його посвідчення і підписання, або протягом 30 (тридцяти) банківських днів після набуття чинності рішенням суду про визнання цього Договору укладеним та його державної реєстрації, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок управління Державної казначейської служби України у місті Харкові № 0002, код бюджетної класифікації - 33010100 «Кошти від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що перебувають у державній або комунальній власності, та земельних ділянок, які знаходяться на території автономної Республіки Крим» для зарахування надходжень, належних до доходів спеціального фонду місцевого бюджету міста Харкова.

Одержувач коштів - УДКСУ у м. Харкові Харківської області, , банк - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011.

3. Обов'язки Сторін

3.1. Покупець зобов'язаний:

3.1.1. Сплатити повну вартість земельної ділянки у строки та в розмірах, що передбачені розділом 2 цього Договору.

3.1.2. У разі настання до сплати повної вартості будь-яких обставин щодо зміни права власності на об'єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, зазначеній в п. 1.1 цього Договору, Покупець повідомляє про них Продавця в 5-ти денний термін.

3.1.3. На вимогу Продавця надавати необхідні матеріали, відомості, документи, тощо про виконання умов цього Договору.

3.1.4. Забезпечувати безкоштовне і безперешкодне використання об'єктів

загального користування (пішохідні та автомобільні дороги, об'єкти інженерної

інфраструктури), що зареєстровані на земельній ділянці на момент реєстрації заяви про

придбання (купівлю) земельної ділянки, можливість доступу на земельну ділянку

відповідних служб для обслуговування і ремонту об'єктів загального користування та

інженерної інфраструктури, забезпечувати можливість розміщення на земельній ділянці

межових і геодезичних знаків та під'їздів до них.

3.1.5. Використовувати земельну ділянку, зазначену в п. 1.1 цього Договору, за

цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

3.1.6. 3 моменту виникнення права власності на земельну ділянку, зазначену в п. 1.1 цього Договору, сплачувати плату за землю в розмірах і порядку, передбаченому чинним законодавством України.

3.1.7. Протягом трьох календарних днів після підписання цього Договору

нотаріально посвідчити його за власний рахунок в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

3.2. Продавець зобов'язаний:

3.2.1. Прийняти оплату Покупцем вартості земельної ділянки в розмірі та у терміни, обумовлені розділам 2 цього Договору.

4. Відповідальність Сторін

4.1. У випадку невиконання Покупцем умов цього Договору Продавець має право вимагати виконання Покупцем своїх обов'язків належним чином, а також відшкодування

збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань, або має право розірвати цей Договір в установленому порядку і вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням.

4.2. У випадку розірвання цього Договору на вимогу Покупця, сплачені ним кошти по цьому договору Продавцем не повертаються.

4.3. Якщо Покупець після повної сплати вартості земельної ділянки, передбаченої в п. 2.1 цього Договору, відмовиться прийняти придбану земельну ділянку, Продавець має право вимагати прийняття придбаної земельної ділянки або порушувати питання про розірвання цього Договору і вимагати відшкодування завданих збитків.

4.4. У разі невиконання Продавцем умов цього Договору Покупець має право вимагати виконання Продавцем своїх обов'язків, а також відшкодування збитків, завданих затримкою виконання, або має право розірвати цей Договір в установленому порядку та вимагати відшкодування збитків, спричинених його розірванням.

4.5. Права, обов`язки та відповідальність Сторін, шо не передбачені цим Договором,

визначаються відповідно до законодавства України.

5. Гарантії та претензії

5.1. Продавець гарантує, що земельна ділянка, яка є предметом цього Договору, станом на час ухвалення рішення 16 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про продаж земельних ділянок юридичним та фізичним особам України» від 22.06.2012 року №762/12, входить до категорії земель, що можуть бути відчужені згідно з законодавством України, вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які на момент підписання цього Договору Продавець чи Покупець не міг не знати, не знаходиться під арештом і судових справ щодо неї немає

5.2. Покупець ознайомився з усіма документами, які стосуються цього Договору, безпосередньо оглянув земельну ділянку в натурі, ознайомився з її кількісними і якісними характеристиками, підземними і наземними спорудами та об'єктами, а також своїми правами та обов`язками.

6. Перехід права власності на земельну ділянку

6.1. Право власності на земельну ділянку виникає у Покупця після державної реєстрації права власності на землю, зареєстрованого у встановленому порядку.

6.2. З моменту виникнення у Покупця права власності на земельну ділянку встановлений раніше правовий режим і всі правовстановлюючі документи про права Покупця та користування (оренду) цієї земельної ділянки втрачають чинність.

7. Ризик випадкового погіршення або випадкового псування земельної Ділянки

7.1. З моменту укладення цього Договору ризик випадкового погіршення або випадкового псування земельної ділянки, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, несе Покупець.

8. Вирішення спорів

8.1. Всі спори, що виникають при виконанні умов цього Договору або у зв'язку з тлумаченням його положень, вирішуються шляхом переговорів.

8.2. Якщо Сторони протягом 20 календарних днів не досягли домовленості, то спір

вирішується у судовому порядку.

9. Зміни умов Договору та його розірвання

9.1. Зміна умов Договору або внесення доповнень до нього можливі тільки за згодою Сторін.

9.2. Всі зміни та доповнення до Договору здійснюються тільки в письмовій формі з наступним нотаріальним посвідченням таких змін та доповнень за рахунок Покупця, оформлюються у вигляді договору про внесення змін до договору, які є невід'ємними частинами цього Договору, або на підставі відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

9.3. Розірвання цього Договору проводиться у відповідності до чинного законодавства України та цього Договору.

9.4. У разі невиконання однією із Сторін умов цього Договору він може бути розірваний на вимогу іншої Сторони виключно за рішенням господарського суду.

10. Витрати

10.1. Всі витрати, пов'язані з укладенням цього Договору, його нотаріальним посвідченням, реєстрацією та виконанням несе Покупець.

11. Додаткові умови

11.1. Цей Договір є обов'язковим для Сторін з моменту його підписання обома Сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення, або набранням відповідним рішенням суду законної сили.

11.2. Цей Договір, або відповідне рішення суду, яке набрало законної сили, і документ про сплату вартості земельної ділянки, передбаченої, п. 2.1 цього Договору, є підставою для реєстрації права власності на землю.

11.3. Договір складений в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, перший з яких зберігається у Продавця, другий - у Покупця, а Третій - у справах приватного нотаріуса.

11.4. Невід'ємною частиною Договору є:

- витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку (Додаток №1);

- висновок експерта про вартість земельної ділянки (Додаток № 2);

- рішення Харківської міської пади про продаж земельної ділянки (Додаток №3).

12. Повні юридичні адреси та банківські реквізити сторін

Цей договір зареєстровано в Харківській міській раді в книзі записів реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок «___» _______________ 20____ року за № ______________/_______________.

Факт реєстрації засвідчує:

Директор Департаменту земельних

відносин Харківської міської ради ______________________ ОСОБА_14

3. Стягнути з Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 101, корпус В-2, кімната 8, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 689,00 грн.

4. Стягнути з Департаменту земельних відносин Харківської міської ради (61003, вул.Квітки-Основяненка, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 101, корпус В-2, кімната 8, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 689,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортуна» (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, буд. 101, корпус В-2, кімната 8, ).

Відповідачі:

Харківська міська рада (61003, м. Харків, майдан Конституції, буд. 7, ).

Департамент земельних відносин Харківської міської ради (61003, вул.Квітки-Основяненка, 7, ).

Повне рішення складено "01" квітня 2019 р. р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17