ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 Справа №914/1903/18

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Сала О.А. розглянув матеріали

за позовом: Фізичної особи-підприємця Явної Наталії Йосипівни, АДРЕСА_1,

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів,

предмет позову: визнання договору оренди земельної ділянки пролонгованим до 01.07.2019 року,

підстава позову: користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору за відсутності заперечень орендодавця,

за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: Кубай Юлія Григорівна - представник на підставі довіреності № 2901/вих-643 від 13.09.2018 року.

ПРОЦЕС

09.10.2018 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Явної Наталії Йосипівни до Львівської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки пролонгованим до 01.07.2019 року.

Ухвалою суду від 11.10.2018 року залишено без руху позовну заяву Фізичної особи-підприємця Явної Наталії Йосипівни. Ухвалою суду від 07.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.12.2018 року.

Ухвала суду про відкриття провадження отримана представником відповідачем 15.11.2018 року, конверт, адресований позивачу, повернувся з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відводів складу суду сторонами не заявлено. Підготовче засідання неодноразово відкладалось за клопотанням позивача, який явку представника у жодне підготовче засідання не забезпечив.

29.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.12.2018 року позивачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

31.01.2019 року позивачем подано клопотання про проведення судового засідання без участі його представника.

05.12.2018 року судом продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

16.01.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.01.2019 року. Ухвала виклик в судове засідання для розгляду по суті отримана позивачем 22.01.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, у судове засідання 30.01.2019 року позивач повторно явки представника не забезпечив.

У судове засідання 07.02.2019 року з'явився представник позивача Буловчак Х.Р., що діє на підставі довіреності від 08.12.2017 року, докази на підтвердження статусу адвоката Буловчак Христина Романівна не надала, через канцелярію суду подала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Судом відкладено розгляд справи на 18.02.2019 року.

У судовому засіданні 18.02.2019 року суд розглянув подане представником позивача 06.02.2019 року клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, та, враховуючи відсутність обґрунтувань неможливості подання доказів на стадії підготовчого провадження, на підставі положень ст.207 ГПК України залишив його без розгляду, а судове засідання відклав на 27.02.2019 року.

27.02.2019 року представником позивача - адвокатом Пащуком А.І. подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, про поновлення пропущеного строку на їх подання, про уточнення позовних вимог, за результатами розгляду яких судом 05.03.2019 року у задоволені заяви про поновлення пропущеного строку на подання доказів відмовлено, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про уточнення позовних вимог залишено без розгляду.

У судове засідання 05.03.2019 року позивач явку представника не забезпечив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином під розписку в попередньому судовому засіданні. Відповідач подав заперечення щодо заяви про уточнення позовних вимог і щодо заяви про поновлення пропущеного строку для подання доказів.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, неявка представника позивача за умови обізнаності про дату та час судового засідання, неповідомлення причин неявки, не перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 05.03.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Фізична особа-підприємець Явна Наталія Йосипівна стверджує, що згідно з договором оренди від 15.10.2008 року їй передано земельну ділянку, кадастровий НОМЕР_2, загальною площею 0,0038 га., терміном на 5 років. Сторонами неодноразово укладались додаткові угоди, якими термін оренди об'єкта оренди був продовжений, зокрема, згідно з останньою угодою термін дії угоди продовжено до 30.12.2016 року. Позивач зазначає, що на даний час продовжує користуватись даною земельною ділянкою, сплачувати орендну плату на рахунок Львівської міської ради, яка жодного разу не висунула претензій та вимоги щодо повернення орендованої земельної ділянки у зв'язку із закінченням терміну дії договору. Беручи до уваги положення ст.764 ЦК України та ч.2 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», позивач вважає, що можна говорити про пролонгацію договору на той самий термін та на тих самих умовах, зокрема, на переконання позивача, договір діє до 01.07.2019 року. У зв'язку з наведеним, позивач просить визнати договір оренди земельної ділянки від 15.10.2008р., зареєстрований у Львівській міській раді 06.04.2009р. за № Л-975, зі змінами зареєстрованими у Львівській міській раді 28.08.2014р. № Л-1949, пролонгованим до 01.07.2019 року.

Відповідач заперечує заявлені позовні вимоги з таких підстав: термін оренди землі, який встановлений у п. 8 договору оренди, що зареєстрований у ЛМР 06.04.2009 року № Л-975 зі змінами від 01.07.2015 року, закінчився 30.12.2016 року, а про поновлення договору оренди землі позивач у Львівську міську раду не звертався; за договором оренди окремих конструктивних елементів благоустрою орендодавець зобов'язується передати у тимчасове користування не земельну ділянку, як за договором оренди землі, а окремі конструктивні елементи благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасової споруд., однак, тимчасова споруда на вул. Тракт Глинянський. 147-а не увійшла у Комплексну схему розміщення тимчасових споруд як частина Програми комплексного благоустрою міста, у зв'язку з чим головою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради було видано розпорядження від 04.07.2018 року № 260 про демонтаж вказаної тимчасової споруди; договір оренди землі, з метою пролонгації якого звернувся до суду позивач, не пройшов державної реєстрації у Центрі ДЗК, не був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно даних публічної кадастрової карти, інформація про земельну ділянку з кадастровим № :07:018:0220 відсутня, тому немає підстав вважати, що дана земельна ділянка сформована.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

15.10.2008 року Фізична особа-підприємець Гадух Наталія Йосипівна, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - орендар) та Львівська міська рада (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - орендодавець) уклали договір оренди землі, зареєстрований у Львівській міській раді 15.10.2008 року за номером Л-881, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Львові на вул. Тракт Глинянський, 147-а для обслуговування павільйону.

Згідно з п.2 договору в оренду передається земельна ділянка, кадастровий НОМЕР_2, загальною площею 0.0038 га.

Згідно з п.8 договору його укладено до 31 грудня 2008 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

06.04.2009 року Фізична особа-підприємець Гадух Наталія Йосипівна, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та Львівська міська рада уклали договір оренди землі, зареєстрований у Львівській міській раді 06.04.2009 року за номером Л-975, відповідно до п.8 якого строк дії договору - п'ять років до 18.12.2013 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно з вказаним договором в оренду передана земельна ділянка, кадастровий номер :07:018:0220, загальною площею 0,0038 га.

06.04.2009 року сторонами договору підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди терміном на 5 років до 18.12.2013 року для обслуговування малої архітектурної форми.

28.08.2014 року сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Львівській міській раді 06.04.2009 року за №Л-975, відповідно до якої, зокрема, п.8 договору викладено в наступній редакції: «договір укладено на 1 рік до 30.12.2014 року», що зареєстрована у Львівській міській раді 28.08.2014 р. за № Л-1949.

01.07.2015 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Львівській міській раді 06.04.2009 року за №Л-975 зі змінами, зареєстрованими у Львівській міській раді 28.08.2014р. № Л-1949, яким, зокрема, п.8 договору викладено в наступній редакції: «договір укладено терміном до 30.12.2016 року», що зареєстрована у Львівській міській раді 01.07.2015 р. за № Л-2297.

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_3 код НОМЕР_1 присвоєно ОСОБА_6.

27.02.2018 року ФОП Явна Н.Й. звернулася до Львівської міської ради із заявою про проведення звірки сплати орендної плати відповідно до договору земельної ділянки від 06.04.2009 року № Л-975, оскільки за 2017 рік було внесено плату більшу, ніж передбачено договором. Заява зареєстрована Центром надання адміністративних послуг м. Львова 27.02.2018 року за номером 3-я-18311-2403.

Листом від 16.03.2018 року ФОП Явну Н.Й. повідомлено, що її запит щодо коштів, сплачених за користування земельною ділянкою на вул. Тракт Глинянський, 147а, площею 0,0038 га, скеровано за належністю для надання роз'яснення ГО ДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Листом від 19.04.2018 року Головне управління ДФС у Львівській області надало ФОП Явній Н.Й. інформацію про сплату орендної плати з фізичних осіб: 2016 рік - 8 987,72 грн., 2017 рік - 3 059,00 грн., 2018 рік - 1 836,00 грн.

Згідно з розпорядженням №260 від 04.07.2018 року Личаківською районною адміністрацію Львівської міської ради прийнято рішення про демонтаж тимчасової споруди, встановленої ФОП Явною Н.Й. на вул. Тракт Глинянський, 147а, у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки та паспорту прив'язки.

Позивачем на підтвердження здійснення орендних платежів подано роздруківку з електронного кабінету платника за назвою податку «орендна плата з фізичних осіб» про здійснення операцій 31.12.2017 року та 27.02.2018 року на суми 1 836,00 грн., 20.04.2018 року - на суми по 611,00 грн., а також копії квитанцій від 01.11.2018 року про сплату 611,00 грн. «оренди за землю за листопад 2018 дог. Л-975, Л1949», від 17.10.2018 року про сплату 611,00 грн. «оренди за землю за жовтень 2018 дог. Л-5, Л-1949», від 17.10.2018 року про сплату 611,00 грн. «оренди за землю за лютий 2018 дог. Л-9, Л-1949», від 18.09.2018 року про сплату 6020,00 грн. «оренди за землю з березня по вересень 2018 дог. Л-975, Л-1949», від 16.12.2016 року та від 24.10.2016 року з призначенням платежу «сплата з фізичних осіб за землю» з нечітким зазначенням суми платежів.

Дані факти підтверджені матеріалами справи, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено вище, на підставі договорів оренди від 15.10.2008 року та від 06.04.2009 року між сторонами існували правовідносини оренди земельної ділянки.

Позивач вважає договір оренди земельної ділянки від 15.10.2008 року пролонгованим і таким, що діє до 01.07.2019 року, оскільки він користується земельною ділянкою, сплачує орендну плату на рахунок Львівської міської ради, а орендодавець не висловлював претензій та вимоги щодо повернення орендованої земельної ділянки.

Зі встановлених вище обставин вбачається, що договір оренди від 15.10.2008 року закінчив свою дію зі спливом встановленого у ньому строку - 31 грудня 2008 року, адже доказів його пролонгації та внесення до договору змін сторонами не подано.

Натомість у подальшому між сторонами виникли правовідносини на підставі договору оренди від 06.04.2009 року, зареєстрованого за номером Л-975, та зі змінами, зареєстрованими у Львівській міській раді 28.08.2014 р. за № Л-1949, а також зі змінами, зареєстрованими у Львівській міській раді 01.07.2015 р. за № Л-2297. Відповідно до узгоджених сторонами останніх змін, внесених до договору оренди від 06.04.2009 року, строк дії такого договору визначено до 30.12.2016 року.

Суд звертає увагу, що пояснень щодо позовних вимог у частині уточнення чи конкретизації договору, щодо якого заявлено позовну вимогу, позивачем не подавалось, тобто позивач просить визнати пролонгованим договір оренди земельної ділянки від 15.10.2008р., зареєстрований у Львівській міській раді 06.04.2009р. за № Л-975, якого фактично в матеріалах справи немає, адже договір від 15.10.2008р. зареєстрований у Львівській міській раді 15.10.2008 року за номером Л-881, і як встановлено вище, строк його дії закінчився 31 грудня 2008 року. При цьому, жодних доказів щодо внесення в даний договір змін в частині зміни строку його дії у матеріалах справи немає.

Однак, суд, досліджуючи матеріали справи та докази, подані сторонами, в їх сукупності, дає оцінку всім доводам сторін і звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Законом України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час закінчення терміну дії договору 30.12.2016 року, регламентовано поновлення договору оренди землі. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2019 року у справі №911/3225/17, статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). При цьому підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою. Правова позиція щодо розрізнення цих підстав підтверджується усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц та палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі 920/739/17.

Так, згідно з ч.ч. 1-5 вказної норми (ст.33 Закону України «Про оренду землі») по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Проте, орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У матеріалах даної справи немає доказів звернення орендаря до орендодавця із заявою про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений договором, - не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору (п.8 договору), тобто у строк до 30.09.2016 року, чи у строк, встановлений законом, - не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, тобто до 30.11.2016 року. Інформацію з системи електронного документообігу Львівської міської ради з переліком звернень споживача, серед яких в п.15 зазначено «про продовження дії договору оренди земельної ділянки по вул. Тракт Глинянський, 147А», суд не враховує для підтвердження факту звернення орендаря з наміром про укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), адже, по-перше, така інформація подана позивачем з порушенням визначених ГПК України строків, у зв'язку з чим клопотання про її долучення до матеріалів справи судом залишено без розгляду, по-друге, з такої інформації неможливо встановити, якого саме договору стосувалася заява, по-третє, позивач не обґрунтовує свої вимоги наявністю у нього переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), порядок якого передбачено ч.ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а відсутністю заперечень від орендодавця щодо продовження орендарем користування об'єктом оренди, що передбачене ч. 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Немає в матеріалах справи також доказів на підтвердження пролонгації договору оренди від 06.04.2009 року іншим способом, визначеним Законом, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Так, згідно з ч.ч. 6-8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку (ч.ч. 6-8 ст. 33 Закону).

Суд звертає увагу, що саме вказану в ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» сукупність умов позивач зазначає у позовній заяві (другий абзац другої сторінки позовної заяви) як обгрунутвання заявлених позовних вимог і способу захисту своїх прав та інтересів. Разом з тим, докази щодо укладення орендарем з уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування додаткової угоди про поновлення договору оренди землі позивачем у матеріали справи не подано, тоді як Законом України «Про оренду землі» визначено порядок поновлення договору оренди у випадку продовження користування земельною ділянкою орендарем, який передбачає обов'язкове укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі. Тобто, одного лише факту продовження користування об'єктом оренди після закінчення терміну дії договору недостатньо для визнання договору поновленим. Однак, як зазанчено вище, сторонами не укладено відповідної угоди у визначений строк в обов'язковому порядку.

Водночас суд звертає увагу, що ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачено, на кого покладається обов'язок ініціювання укладення додаткової угоди у визначений законом місячний строк. Суд робить висновок про те, що сторони договору оренди несуть спільний обов'язок щодо виконання вимоги ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» про укладення додаткової угоди в місячний строк в обов'язковому порядку. Отже, ініціатором укладення додаткової угоди до договору оренди може бути як орендодавець, так і орендар. Однак, у даній справі ні орендодавець, ні орендар не ініціювали укладення додаткової угоди.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 10.09.2018 року у справі № 920/739/17 вказав, що орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Верховний суд також зазначив, що частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді".

Водночас Велика палата Верховного суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 594/376/17-ц зробила висновки, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Суд звертає увагу, що обгрунтування позивача в даній справі зводяться до застосування положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено умови, які мають значення для поновлення договору оренди землі, а саме: орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не пред'явив орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі. Тому, за наявності різних підходів Верховного Суду щодо необхідних юридичних фактів для визнання договору поновленим, а також за наявності однозначної позиції вищих судів щодо того, що положення ч.ч.1-5 та ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» є самостійними та не пов'язаними між собою підставами, суд робить висновок, що важливим для вирішення даного спору є встановлення обставин користування земельною ділянкою орендарем після закінчення строку дії договору та відсутність заперечень щодо такого користування зі сторони орендодавця. Із зібраних у справі доказів, судом встановлено, що заперечень щодо продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору (30.12.2016 року) орендодавець не висловлював.

Разом з тим, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2019 року у справі №911/3225/17. Водночас суд зазначає, що згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отож, у постанові від 13.02.2019 року Верховний суд зазначив, що у контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення договір є поновленим автоматично, в силу закону, а орендар з метою приведення правовідносин оренди у відповідність до вимог чинного законодавства має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк, що безпосередньо випливає з частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Аналогічно, як у справі №911/3225/17, у господарській справі №914/1903/18, заявлений у справі позов (зокрема його прохальна частина) не містить проекту додаткової угоди до договору оренди від 15.10.2008 року чи від 06.04.2009 року, умови якої суд мав би затвердити у випадку задоволення позовних вимог. Натомість, як зазначає у подібній справі Верховний Суд, поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми. Належним способом захисту порушеного права у випадку застосування положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" є позов про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих же умовах, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити реального захисту порушеного права, так як договір є поновленим в силу закону, а також в силу імперативного припису про обов'язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Позивачем при зверненні до суду з позовом про визнання договору пролонгованим проекту додаткової угоди не наведено, а заява про уточнення позовних вимог, яка по суті була заявою про зміну предмету позову, подана позивачем з порушенням встановлених ст.46 ГПК України строків, та залишена судом без розгляду. Враховуючи положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, позивачем у даному випадку обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав.

Як визначено ч.1, ч.2 ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Тому суд вважає за необхідне надати оцінку й іншим доводам сторін.

Щодо доводів позивача про здійснення позивачем сплати орендних платежів, то така обставина не є підтвердженою належними доказами, адже роздруківка з електронного кабінету платника за назвою податку «орендна плата з фізичних осіб» про здійснення операцій 31.12.2017 року та 27.02.2018 року на суми 1 836,00 грн., 20.04.2018 року - на суми по 611,00 грн. не є первинними доказами оплати орендної плати; лист Головного управління ДФС у Львівській області з інформацією про сплату орендної плати з фізичних осіб у 20162018 роках також не є тими допустими доказами, які б підтверджували сплату орендних платежів за договором оренди від 15.10.2008 року чи від 06.04.2009 року; копії квитанцій від 16.12.2016 року та від 24.10.2016 року у призначеннях платежу не містять конкретизації, на виконання якого договору здійснено платежі, решта інформації нечітка та не розбірлива, копії квитанцій від 18.09.2018 року про сплату 6020,00 грн. «оренди за землю з березня по вересень 2018 дог. Л-975, Л-1949», від 17.10.2018 року про сплату 611,00 грн. «оренди за землю за лютий 2018 дог. Л-9, Л-1949», від 17.10.2018 року про сплату 611,00 грн. «оренди за землю за жовтень 2018 дог. Л-5, Л-1949» не містять підпису працівника банку та поштового штампу. Крім цього, згідно з останньою додатковою угодою до договору оренди, розмір орендної плати встановлено у розмірі 5 120,69 грн., тоді як згідно з належним чином оформленою квитанцією від 01.11.2018 року позивач сплачував 611,00 грн. Враховуючи наведене, з урахуванням вимог доказування, визначених, зокрема, ст.ст. 74, 78 ГПК України, суд зазначає, що позивачем не надано належних та достовірних доказів сплати орендних платежів на виконання договору від 15.10.2008 року чи від 06.04.2009 року протягом 2017-2018 років.

Щодо заперечень відповідача в частині того, що договір не пройшов державної реєстрації у Центрі ДЗК, суд зазначає таке.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 статті 210 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно зі ст.18 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на час укладення договору від 15.10.2008 року та 06.04.2009 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Укладені між сторонами договори та договори про внесення до них змін зареєстровані у Львівській міській раді, про що вчинено записи у Книзі записів реєстрації договорів оренди землі. Реквізити щодо реєстрації договору від 15.10.2008 року чи від 06.04.2009 року у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК відсутні. Проте, Закон України «Про Державний земельний кадастр» набрав чинності лише з 01.01.2013 року, а до цього часу, станом на 2008 та 2009 роки, реєстрація договорів оренди землі регламентувалася постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. N 2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі». Зокрема, згідно з п.3 та п.4 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування.

Згідно з п.12-п.14 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком. Книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради, а також у розрізі Київської, Севастопольської міської державної адміністрації. Книга прошнуровується, засвідчується підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів і скріплюється печатками. Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації.

Суд стверджує, що у даній ситуації договори не містять відмітки про їх реєстрацію в Управлінні земельних ресурсів, але містять відмітку про їх реєстрацію в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі, що відповідало чинному на час їх укладення порядку. Вказане відповідач не спростував, а доказів щодо відсутності інформації про земельну ділянку з кадастровим номером :07:018:0220 не надав.

Суд також звертає увагу на твердження відповідача про те, що укладання договорів оренди земельних ділянок передбачений Порядком продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові, який затверджений ухвалою ЛМР від 25.05.2017 року № 1995 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові». Так, вказаний Порядок затверджений лише через п'ять місяців після закінчення терміну дії договору оренди (31.12.2016 року) і згідно з п.5 Ухвали набрав чинності з 01.01.2018р., тобто, не був чинним на час виникнення спірних правовідносин і не може застосовуватись в обґрунтування чи спростовування вчинення/невчинення сторонами певних дій.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи в їх сукупності, а також враховуючи висновки Верховного суду щодо застосування положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», суд доходить висновку, що навіть за умови автоматичного поновлення договору оренди землі від 06.04.2009 року позивачем обрано неправильний та неефективний спосіб захисту своїх прав. Крім цього, суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про визнання пролонгованим договору від 15.10.2008 року, а не від 06.04.2009 року, що з сукупного аналізу обставин справи також не підтверджує правильність обраного способу захисту в частині визначення спірного договору. Крім цього, позивач не ініціював укладення додаткової угоди, оскільки не завертався до відповідача з заявою про її укладення та не подавав відповідачеві проект додаткової угоди. З наведеного суд робить висновки про відсутність порушеного права позивача діями чи бездіяльністю відповідача та про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25.03.2019 року.

Суддя Матвіїв Р.І.