ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 березня 2019 р. Справа № 903/910/18

Господарський суду Волинської області у складі судді Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М. П., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна Акціонерна Компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз Збут", м. Луцьк

про стягнення 18683200,45грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-162 від 30.08.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 007.1 від 22.08.2018р.

Встановив: Позивач - ПАТ "Національна Акціонерна Компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду з позовом до ТзОВ "Волиньгаз Збут", в якому просить суд стягнути 15027233,33грн. пені, 2407985,62грн. інфляційних втрат, 1247981,50грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, на порушення відповідачем умов договору № 16-103-Н на купівлю - продажу природнього газу від 30.12.2015р.

Ухвалою суду від 10.12.2018р. підготовче засідання призначено на 15.01.2019р.

Відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив вх. № 01-57/381/19 від 10.01.2019р. в якому просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи наступним:

- ТзОВ "Волиньгаз Збут" було позбавлене можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у прострочені платежів.

- На підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005р. № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської облдержадміністрації, ТзОВ "Волиньгаз Збут", ПАТ НАК "Нафтогаз України" підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України "№20 від 11.01.2005р. по договору № 16-103-Н від 30.12.2015р.: № 703 від 19.02.2016р., №№ 1939, 1941, 1942,1958, 1959 від 22.07.2016р., № 2197 від 18.08.2016р., № 2328 від 15.09.2016р., №№ 2614, 2616, 2617, 2618, 2619 від 20.10.2016р.

- ТзОВ "Волиньгаз Збут" належно виконувало свої зобов'язання згідно визначених спільних протокольних рішень та положення постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. Ухвалою суду від 15.01.2019р. оголошено перерву в підготовчому засіданні до 05.02.2019р. для надання можливості подати позивачу письмову відповідь на відзив.

- В діях ТзОВ "Волиньгаз Збут" відсутня вина в не проведенні розрахунків, вина є невід'ємним елементом будь якого складу правопорушення. Відсутність вини є підставою, що виключає притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення заборгованості в судовому порядку, оскільки строк розрахунків за договором ще не настав.

- У відповідача відсутнє прострочення виконання зобов'язань за договором, нарахування штрафних санкцій є необґрунтованим

Представник позивача, через відділ діловодства суду подав відповідь на відзив за вх.№01-57/1256/19 від 30.01.2019р. в якому зазначає, що з доводами відповідача не погоджується оскільки, борг в сумі 270338850,72 грн. був оплачений відповідачем власними коштами, його оплата була врегульована спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

Крім того, звертає увагу суду на те, що згідно з доданими до позовної заяви розрахунком заборгованості всі нарахування пені у сумі 15027233,33 грн., інфляційних нарахувань у сумі 2407985,62 та 3% річних у сумі 1247 981,50 грн. здійсненні виключно на суми заборгованості, яка була сплачена відповідачем власними коштами та з порушенням строків розрахунків визначених договором, а не на суми заборгованості, які відшкодовувались на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків.

На підтвердження оплати, які були здійсненні відповідачем, позивачем долучено до матеріалів справи довідки сальдо, та операцій по рахунку за спірним договором купівлі-продажу газу.

Ухвалою суду від 05.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2019р. на 12:00 год.

Ухвалою суду від 20.03.2019р. оголошено перерву в судовому засіданні по суті до 26.03.2019р. на 11:40 год.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обємі та просить суд задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідач в судовому засіданні просив суд відмовити в позові повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, всебічно і з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ТзОВ «Волиньгаз Збут» (покупець) укладено договір № 16-103-Н від 30.12.2015р. на купівлю-продаж природного газу, відповідно до пункту 2.1 якого (в редакції додаткової угоди № 4 від 30.04.2016 до договору) продавець зобов'язується передати у власність покупцю в січні - вересні 2016 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та провести оплату.

Згідно з пунктом 1.2. договору, природній газ використовується покупцем виключно для наступної реалізації побутовим споживачам.

Відповідно до пункту 2.1. договору сторони погодили обсяги постачання природного газу, які згідно додаткових угод №1 від 31.01.2016р., №2 від 29.02.2016р., № 3 від 31.03.2016р., № 4 від 30.04.2016р., були збільшені до 176282,896тис. куб. м, в тому числі по місяцях кварталів у гривнях: у січні 56841,668, у лютому 36229,758, у березні 35696,470, у квітні 16500,000, у травні 7300,000, у червні 5950,000, у липні 5645,000, у серпні 5 000,000, у вересні 7 120,000.

Відповідно до п. 3.2- 3.4 договору приймання-передача природнього газу, переданого продавцем покупцеві, у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У пунктах 5.1. та 5.2. договору (в редакції додаткової угоди №4 від 30.04.2016р. до договору купівлі - продажу природного газу №16-103-Н від 30.12.2015р.) сторонами обумовлено ціну на природній газ, яка становить 6879,00грн. за 1000 куб. м. в т.ч. ПДВ 20%.

Пунктом 6.1 договору у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий період.

У пункті 6.2 договору зазначено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку, із спеціальним режимом використання, Покупця на поточний рахунок, із спеціальним режимом використання, Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

Згідно з п. 11.1 додаткової угоди №4 від 30.04.2016р., договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 30.09.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Судами встановлено, що на виконання умов цього договору, за період з січня по вересень 2016 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передало, а ТОВ «Закарпатгаз збут» прийняло природній газ на загальну суму 871008189,07грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу, а саме: від 31 січня 2016 року за спожитий у січні 2016 року природний газ на суму 212044124,75грн. (а.с. 32);від 29 лютого 2016 року за спожитий у лютому 2016 року природний газ на суму 162690158,60грн. (а.с. 33); від 31 березня 2016 року за спожитий у березні 2016 року природний газ на суму 181179414,41грн. (а.с. 34); від 30 квітня 2016 року за спожитий у квітні 2016 року природний газ на суму 102405986,71грн. (а.с. 35); від 31 травня 2016 року за спожитий у травні 2016 року природний газ на суму 49906595,69грн. (а.с. 36); від 30 червня 2016 року за спожитий у червні 2016 року природний газ на суму 35759656,50грн. (а.с. 37); від 31 липня 2016 року за спожитий у липні 2016 року природний газ на суму 37938477,86грн. (а.с. 38); від 31 серпня 2016 року за спожитий у серпні 2016 року природний газ на суму 41018305,78 грн. (а.с. 39); від 30 вересня 2016 року за спожитий у вересні 2016 року природний газ на суму 48075468,77грн. (а.с. 40).

Наведені акти приймання-передачі газу підписані уповноваженою особою відповідача, скріплені печаткою та надіслані на адресу позивача (копії супровідних листів про направлення підписаних актів приймання-передачі газу та описи поштових відправлень кур'єрською службою доставки містяться в матеріалах справи, (а.с. 32-40).

Впродовж січня-грудня 2016 року на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, між ТзОВ «Волиньгаз Збут», Головним управлінням Державної казначейської служби у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської ОДА та ПАТ НАК «Нафтогаз України» оформлено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме: № 703 від 19.02.2016р. на суму168000000,00грн. (а.с. 46-50), № 1939 від 22.07.2016р. на суму 16555734,87грн. (а.с. 51-54), № 1941 від 22.07.2016р. на загальну суму 6463070,92грн. (а.с. 55-58), № 1942 від 22.07.2016р. на загальну суму 88291929,08грн. (а.с. 59-62), № 1959 від 22.07.2016р. на загальну суму 62849564,77грн. (а.с. 63-66), № 2197 від 18.08.2016р. на загальну суму 17401893,13грн. (а.с. 67-70), № 2328 від 15.09.2016р. на загальну суму 8155624,30грн (а.с. 71-74), № 2614 від 20.10.2016р. на загальну суму 9494191,30грн. (а.с. 75-78), № 2616 від 20.10.2016р. на загальну суму 40000000,00грн. (а.с. 79-82), № 2617 від 20.10.2016р. на загальну суму 40000000,00грн. (а.с. 83-86), № 2618 від 20.10.2016р. на загальну суму 33707387,23грн. (а.с. 87-90), № 2619 від 20.10.2016р. на загальну суму 35000000,00грн. (а.с. 91-95), № 2848 від 17.11.2016р. на загальну суму 74749942,75грн (а.с. 95-99).

На момент подання позову заборгованість за поставлений з 01.01.2016р. по 30.09.2016р. природний газ згідно договору № 16-103-Н від 30.12.2015р. погашено у повному обсязі.

Спір, що виник між сторонами стосується стягнення пені, 3% річних та інфляційних, які нараховані в зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати поставленого позивачем природного газу в 2016 році згідно укладеного між ними договору № 16-103-Н від 30.12.2015р.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем за отриманий газ, з порушенням строку, встановлено п. 6.1 договору, позивач нарахував пеню, на підставі п. 7.2 договору, 3% річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, оплата поставленого природного газу частково відбувалась за рахунок власних коштів відповідача, а частково проведена на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (у редакції, Закону №423-VIII від 14.05.2015), зокрема визначено, що розрахунки за поставлений природний газ здійснюються споживачами відповідно до умов договорів, укладених з гарантованими постачальниками природного газу. Для проведення розрахунків за спожитий природний газ гарантовані постачальники, їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам з метою реалізації природного газу для потреб усіх категорій споживачів, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів. Уповноважені банки, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування коштів за природний газ, спожитий усіма категоріями споживачів на інші рахунки.

Як зазначалось вище, за умовами п. 6.2. укладеного між сторонами договору, оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ та зараховується як оплата за газ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 247 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ" визначено, що алгоритм (порядок) розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів (далі - алгоритм розподілу коштів), та нормативи перерахування коштів із зазначених поточних рахунків на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств та поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п.п. 3 п. 3).

Гарантовані постачальники (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, відкривають в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів (далі - поточні рахунки), в порядку, визначеному Національним банком (пункт 1 Порядку відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 247).

За положеннями пунктів 2-4 Порядку газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунка право банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Уповноважений банк подає НКРЕ перелік відкритих газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами поточних рахунків, а також поточних рахунків, відкритих підприємствами, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

Перелік поточних рахунків, відкритих в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами, а також підприємствами, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, затверджується НКРЕ та доводиться до відома Національного банку, газопостачальних підприємств, підприємств поштового зв'язку, підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, а також споживачів шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України.

Газопостачальні підприємства інформують споживачів, які розташовані на території провадження діяльності, пов'язаної з постачанням природного газу за регульованим тарифом, про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 247, усі категорії споживачів оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (далі - поточні рахунки), відкриті в установах відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" або публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", або публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений банк) гарантованими постачальниками (далі - газопостачальні підприємства) та їх структурними підрозділами для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ.

Згідно п.п. 3-5 Порядку проведення розрахунків за природний газ установи уповноваженого банку здійснюють згідно з умовами договору банківського рахунка перерахування у повному обсязі коштів за спожитий природний газ з поточних рахунків, відкритих структурними підрозділами газопостачальних підприємств, на поточний рахунок, відкритий газопостачальним підприємством, двічі на день, а саме: до 10 години - перераховується залишок коштів на початок операційного дня; до 17 години - перераховуються усі кошти, що надійшли протягом операційного дня на поточні рахунки, відкриті структурними підрозділами газопостачальних підприємств.

Установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів відповідно до затверджених НКРЕ нормативів перерахування коштів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки підприємств, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам, а також на поточні рахунки, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання газотранспортних, газорозподільних, газопостачальних підприємств.

Газопостачальні підприємства розраховують нормативи перерахування коштів відповідно до затвердженого НКРЕ алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки (далі - алгоритм розподілу коштів), та подають їх щомісяця до п'ятого числа до НКРЕ для затвердження. Нормативи перерахування коштів доводяться НКРЕ до відома уповноваженого банку не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку місяця, в якому застосовуватимуться такі нормативи.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 02.08.2012р. №1000 затверджено "Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу", відповідно до п. 1.1. якого цей алгоритм установлює порядок розподілу публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам.

У п. 1.2 вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 02.08.2012р. №1000 визначено, що його дія не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком гарантованого постачальника природного газу та його структурних підрозділів із власником природного газу, газотранспортними, газорозподільними підприємствами відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Постановою КМУ від 30.09.2015р. № 792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", з прийняттям якої втратила чинність вказана вище постанова КМУ № 247 від 26.03.2008, також затверджено порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ, якого дотримувалися сторони у справі, оскільки останній платіж, здійснено 28.12.2016р.

За приписами ст. 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (20-2005-п) (далі - Порядок).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, як правильно зазначає відповідач, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності). Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова КМУ від 11.01.2005р. № 20 (20-2005-п) .

Укладаючи вищевказані спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У відповідності до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. №493/688 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016р. № 705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Отже, як вірно вказує відповідач, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони в договорі відповідні умови, чи навпаки.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, розрахунки з позивачем за природний газ, поставлений відповідачеві проведені на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Взаємовідносини між сторонами, як учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ № 20 від 11.01.2005р. та визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" № 55/57/43 від 03.02.2009р., який був чинним станом на час отримання субвенцій за протокольними рішеннями.

Позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за надані ним послуги у 2016 році.

Отже, аргументи відповідача про те, що уклавши спільні протокольні рішення сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги згідно з договором, є таким, що заслуговує на увагу.

Враховуючи вищевикладене, позивач був позбавлений можливості самостійно впливати на строк оплати вартості природного газу, визначений п. 6.1. договору, приймаючи до уваги, що розрахунки за спожитий природний газ проводилися у порядку та на умовах, визначених постановами Кабінету Міністрів України № 247 від 26.03.2008р., № 792 від 30.09.2015р., п. 6.2. договору, а остаточні розрахунки з позивачем проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., звідси і підстави для застосування штрафних санкцій за прострочення оплати вказаних сум у вигляді пені, та нарахування 3% річних, інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України відсутні.

За таких обставин, для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених рішеннями про організацію взаєморозрахунків. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 14.03.2018р. у справі № 910/9806/16.

Суд відхиляє посилання відповідача на положення абзацу 2 пункту 6.2. договору відповідно до яких за наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальними режимом використання продавця. Законодавчо не передбачено можливості повернення з рахунку зі спеціальним режимом використання коштів, сплачених зі свого поточного рахунку на погашення заборгованості, за рахунок подальших оплат побутових споживачів, оскільки кошти, які надходять на рахунок зі спеціальним режимом використання, автоматично перераховуються згідно з встановленим нормативом; зарахування коштів від побутових споживачів за спожитий ними природний газ на інші поточні рахунки заборонено законодавством.

Окрім того, ціна на газ для населення встановлена державою та не регулюється відповідачем самостійно. Відповідач обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності; основним видом діяльності відповідача на спірний період часу було постачання та розподіл природного газу згідно отриманих ліцензій за регульованим тарифом, тобто за цінами, встановленими державою в особі уповноважених органів.

Стосовно доводів скаржника про те, що частина боргу була оплачена відповідачем власними коштами за боргом, оплата якого не була врегульована вищезазначеними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, судова колегія зазначає, що позивачем не доведено здійснення відповідачем погашення заборгованості за природний газ, поставлений позивачем, поза умовами, передбаченими зазначеними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, зокрема, не наведено періодів прострочення та сум, сплачених, як стверджує ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, поза межами дії цих рішень.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постановах від 25.05.2018р. у справі № 926/50/16 та від 14.06.2018р. у справі №904/2743/16.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог до відповідача, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оскільки, матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, чи на спростування наведених вище висновків, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказах та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення

складено 01.04.2019р.

Суддя В. М. Дем`як