ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/12780/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Бригинець А.А. за довіреністю від 06.06.2017;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний дім "Прадо"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.12.2018

у справі №910/12780/18 (суддя Усатенко І.В.)

За позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний дім "Прадо"

про стягнення 284310,63 грн.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулося у господарський суд міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний дім "Прадо" (далі - відповідач) про стягнення 284310,63 грн., у тому числі: 200000,00 грн. заборгованості за кредитом, наданим відповідно до договору банківського обслуговування від 31 грудня 2013 року, 45268,07 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 39042,56 грн. пені.

Відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 грудня 2018 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний дім "Прадо" стягнуто на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за Договором банківського обслуговування від 31.12.2013р. за послугою "кредитний ліміт на поточний рахунок" в розмірі 284310 грн. 63коп., з яких: заборгованість за кредитом - 200000 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 45268 грн. 07 коп., пеня - 39042 грн. 56коп. та судовий збір у розмірі 4264 грн. 66 коп. (з врахуванням ухвали суду від 02.01.2019 про виправлення описки).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний дім "Прадо" - адвокат Сапонов О.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт особистого підписання уповноваженим представником товариства зазначених в рішенні "Умов та правил надання банківських послуг", також апелянт вважає, що суд першої інстанції мав застосувати приписи Закону України "Про захист прав споживачів" та інші нормативні акти щодо захисту прав споживачів і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

18 березня 2019 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що відповідачем була підписана Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої він приєднався до зазначених Умов, що в цілому становить договір банківського обслуговування; кредитним лімітом у розмірі 200000 грн. відповідач почав користуватись з 07.02.2018, однак не повернув кредит у встановлений строк; наданий відповідачу кредит не є споживчим, а тому на спірні правовідносини не поширюються положення Закону України "Про захист прав споживачів".

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 31 грудня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельний дім "Прадо", в особі директора Харченко Н.В., було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.9).

Згідно заяви відповідач приєднався до "Умов та Правил надання банківських послуг" (а.с.11-21) (далі - Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування (далі - договір), та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Факт підписання вказаної Заяви відповідачем не спростований.

Також, на підставі заяви на відкриття рахунку від 31 грудня 2013 року відповідачу відкритий картковий рахунок 7444 в гривнях та поточний рахунок 19897 (а.с.10).

Відповідно до умов договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №9897 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банка і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг".

Відповідно до пункту 3.2.1.1.16 Умов при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронного цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Пунктом 3.2.1.1.1 Умов встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу був встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок у розмірі 200 000 грн., і кошти, отримані в межах вказаного кредитного ліміту, з 07 лютого 2018 року використовувались у власній підприємницькій діяльності, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.22-61).

Однак, у зв'язку із порушенням строків повернення кредитних коштів позивач 12 березня 2019 року переніс кредит на прострочку, що підтверджується випискою (а.с.61), та в подальшому звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх доведеності і обґрунтованості.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правовою природою вказаний договір банківського обслуговування від 31 грудня 2013 року, укладений шляхом приєднання до запропонованих банком умов та тарифів, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору, який не суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки сторонами були здійсненні всі необхідні дії, які спрямованні на придбання, припинення або зміну цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають заява про приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" з якими відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис на відповідній заяві.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно договору банківського обслуговування на поточний рахунок відповідача №9897 було встановлено кредитний ліміт в 200000,00 грн., про що було повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено та врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг".

Відповідач ні у суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи не спростував факт встановлення кредитного ліміту в сумі 200000 грн. та використання одержаних в межах цього ліміту коштів при здійсненні підприємницької діяльності.

Порядок надання кредиту за послугою кредитний ліміт на поточний рахунок регламентований розділом 3.2.1 "Умов та Правил надання банківських послуг".

Згідно з пунктом 3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Умовами також визначено, що Клієнт зобов'язується використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 3.2.1.1.1 цього розділу "Умов та Правил надання банківських послуг"; сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п.п. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3; повернути кредит у строки, встановлені п.п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4., 3.2.1.2.2.17.

Згідно з п. 3.2.1.6.1 Умов визначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку Клієнта, набирає чинності з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання Ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язання Сторонами за цим договором.

Відповідно до п.3.2.1.5.4 Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачениї п.п.3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Відповідно до п. 3.2.1.5.7 Умов терміни позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

За доводами позивача, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідача станом на 14.09.2018 року обліковується заборгованість у розмірі 284310,63 грн., в якій: 200000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 45268,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39042,56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач, в порушення умов договору, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту в передбачені договором строки, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 200000,00 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 45268,07 грн.

Оскільки факт наявності у відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 200000,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 45268,07 грн., яка нарахована за період з 08.02.2018 по 14.09.2018, належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання, згідно зі ст. 546 ч. 1 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 39042,56 грн.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.2.1 Умов, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених умовами п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2. 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2.5, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у %річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3, Умов від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань, і він вважається таким, що прострочив, відповідно є підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

При цьому суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені в сумі 39042,56 грн. за період з 12.03.2018 по 14.09.2018 та визнав його обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач, посилаючись на не підписання зазначених у рішенні "Умов та Правил надання банківських послуг", не надав доказів, які б підтверджували, що зміст "Умов та Правил надання банківських послуг", до яких він приєднався шляхом підписання Заяви від 31.12.2013, істотно відрізняється він наявного у матеріалах справи витягу з "Умов та Правил надання банківських послуг", зокрема, в частині порядку надання кредиту, строків його повернення, розмірі процентів за користування кредитними коштами та у розмірі пені.

Щодо посилань відповідача на Закон України "Про захист прав споживачів", то відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з п.22 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Однак, відповідач є юридичною особою - суб'єктом господарювання, отже, у спірних правовідносинах він не є споживачем, а тому норми вищевказаного Закону України "Про захист прав споживачів" на нього не розповсюджуються, що спростовує доводи відповідача в цій частині.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельний дім "Прадо" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26 грудня 2018 року - без змін.

2. Справу №910/12780/18 повернути до Господарського суду Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.03.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук