УХВАЛА

м. Київ

01.04.2019Справа № 910/3732/19

Суддя господарського суду міста Києва Літвінова М.Є., розглянувши

позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32-А)

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» (03680, місто Київ, вулиця Анрі Барбюса, будинок 13-Б)

про стягнення 14 284, 38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» (далі - відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 14 284, 38 грн.

Подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи наступне.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що за її змістом позивач просить стягнути з відповідача 7 410, 00 грн., тоді як у прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено до стягнення 14 284, 38 грн.

При цьому, жодного розрахунку заявленої до сплати у прохальній частині позовної заяви суми позивачем не надано.

Разом з тим, предмет позову, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно.

Крім того, положеннями пункту 4 частини 3 статті 322 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до заяви додаються документ, який підтверджує повноваження представника особи, яка подає заяву, - якщо заява підписана таким представником.

Судом встановлено, що заяву підписано представником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - адвокатом Макєєвим Віталієм Миколайовичем, на підтвердження повноважень якого надано Ордер серії КВ № 409295 від 19.03.2019.

Разом з тим, суд зазначає, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки.

Таким чином, обов'язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в сумі свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов'язки.

Частинами 1 та 3 статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє (частина 1 статті 240 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статей 248, 249 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (частина 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд зобов'язаний перевірити щонайменше дві складових представництва, а саме факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та обсяг таких повноважень, зокрема право на звернення з відповідним процесуальним документом до суду у конкретний момент часу.

Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що повноваження представника, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю, проте ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Повноваження адвоката, в даному випадку щодо підписання позовної заяви, повинні підтверджуватись домовленість сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між відповідачем та адвокатом домовленості стосовно обсягу наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відмінністю цих чотирьох документів є те, що три з них (договір, довіреність та доручення) одночасно підтверджують і факт наявності у повіреного права бути представником, і обсяг такого представництва.

Це зумовлено тим, що ці документи, зазвичай, є двосторонніми та містять підпис довірителя.

У свою чергу, ордер є одностороннім документом, що самостійно (без договору) може підтверджувати лише факт наявності у повіреного права бути представником та не містить інформації про обсяг такого представництва.

Положеннями частини 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Згідно з пунктом 3 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого Рішення Ради адвокатів України 17.12.2012 № 36, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням та повинен містити обов'язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пунктом 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого Рішення Ради адвокатів України 17.12.2012 № 36, передбачено, що ордер повинен містити такий реквізит як посилання на договір про надання правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.

Таким чином, суд може виконати імперативну вимогу процесуального закону та перевірити наявність права на підписання конкретного документу лише за умови, якщо разом з ордером додано завірену належним чином копію договору про надання правової допомоги, про який зазначено у такому ордері.

Зазначена правова позиція суду ґрунтується на імперативних вимогах закону та, головним чином, спрямована на забезпечення інтересів особи, яка прийняла рішення брати участь у судовому процесі через представника, на гарантування захисту її інтересів цим представником в межах наданих йому повноважень, що, у свою чергу, забезпечує справедливе і ефективне судочинство.

З доданого до позовної заяви Ордеру серії КВ № 409295 від 19.03.2019 вбачається, що він виданий адвокату Макєєву Віталію Миколайовичу на підставі Договору про надання правової допомоги № 3/2018 від 03.08.2018, проте самого договору, який би дозволив суду достеменно визначити обсяг повноважень адвоката надано не було.

При цьому, в Єдиному реєстрі адвокатів України (http://erau.unba.org.ua/) Макєєв Віталій Миколайович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6126 від 12.07.2018) не значиться.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 164 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статті 164 Господарського процесуального кодексу України, задля уникнення будь-яких сумнівів у наявності повноважень на представництво в суді інтересів позивача адвокатом Макєєвим В.М., суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 164, 174, 234, 323 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються;

- подання до суду належним чином завіреної копії Договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 3/2018 від 03.08.2018 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 6126 від 12.07.2018.

4. Роз'яснити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група», що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

5. Ухвала набирає законної сили 01.04.2019 року та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://ki.arbitr.gov.ua.

Суддя М.Є. Літвінова