ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/234/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АНД-Груп», 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, ;

до фізичної особи-підприємця Коломійця Юрія Леонідовича, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1;

про стягнення заборгованості за договором поставки продукції №2517 від 26.10.2016 у розмірі 33880,20 грн

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АНД-Груп» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Коломійця Юрія Леонідовича в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором поставки продукції №2517 від 26.10.2016 у розмірі 33880,20 грн. з яких 21962,22 грн - вартість поставленого товару, 4595,50 грн - пені, 4392,44 грн - штрафу, 492,00 грн - 3% річних, , 2138,04 грн - інфляційних .

В обґрунтування позову, позивач зазначає про те, що відповідачем було порушено умови договору поставки укладеного між ними: не здійснено розрахунку за поставлений позивачем товар, що спричинило порушення прав позивачу та потягло за собою утворення заборгованості відповідача перед позивачем, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки у сумі 33880,20 грн, з яких: 21962,22 грн, з яких 18367,32 грн за видатковою накладною № ХРК-049631 від 21 червня 2017 року та 3594,94 грн за видатковою накладною № ХРК-051349 від 05 липня 2017 року - вартість поставленого товару; 4392,44 грн - штрафу та 4595,50 грн - пені, на підставі п.5.3. Договору, 492,00 грн - 3% річних та 2 138,04 грн - інфляційних витрат, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.01.2019 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачеві, згідно зі ст. 251 ГПК України, було надано п'ятнадцять днів для подання відзиву на позов та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачеві, згідно зі ст. 251 ГПК України, було надано строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання.

15.02.2019 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (вх.№4183 від 15.03.2019), в якому відповідач проти позову заперечував з підстав необґрунтованості позовних вимог, а також неналежності та недопустимості доказів позивача щодо здійснення поставки товару саме відповідачу, оскільки стверджує, що станом на літо 2017 року не мав жодного найманого представника, а тому просив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Позивач свої правом, передбаченим ст. 166 ГПК України, не скористався та не надіслав до суду відповідь на відзив. Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 26.10.2016 року між ТОВ «АНД-Груп» та ФОП Коломієць Ю.Л. було укладено договір поставки продукції №2517, відповідно до п.1.1. якого ТОВ «АНД-Груп» продає та постачає Товар, а ФОП Коломієць Ю.Л. купує та оплачує на умовах та у порядку визначених у договорі, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаних додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчують прийом-передачу від Постачальника до Покупця та є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.1.3. Договору право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Відповідно до п.2.1. найменування та кількість товару зазначається в додатках або накладних, які є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до п.3.1. ціна на товар встановлюється на підставі прайс-листів Постачальника, що є додатками до цього договору. Оплата здійснюється в національній валюті України.

Відповідно до п.3.2. загальна сума цього договору відповідає загальній сумі всіх накладних, на підставі яких здійснюється постачання товару, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.3.3. на розсуд сторін Покупець має право здійснити оплату поставленого Товару наступним чином:

- оплата на поточний рахунок Постачальника або готівкою у терміни, встановлені пунктом 8.1, при цьому у разі прострочення Покупцем платежу, відстрочка в оплаті наступної партії товару може надаватись Постачальником лише за умови проведення повного погашення простроченої заборгованості;

- у випадку, якщо в Розділі 8 обрана «Оплата під час наступної поставки», Покупець зобов'язується здійснити оплату за попередню поставку до моменту або під час наступної поставки Товару, а у разі відсутності поставок з будь-яких причин - не пізніше терміну, встановленого Розділом 8;

- у випадку, якщо в Розділі 8 обрана «Оплата під час поставки», покупець зобов'язується здійснити оплату під час поставки партії товару;

- якщо сторони в Розділі 8 обрали схеми оплати «Передплата», «Оплата під час поставки» або «Оплата під наступної поставки», поставка наступної партії Товару здійснюється тільки за умови виконання Покупцем своїх обов'язків по оплаті в повному розмірі.

Відповідно до п. 4.1. поставки товару Постачальником Покупцю здійснюється окремими партіями відповідно до заявко Покупця, виходячи з наявного Товару на складі Постачальника. У разі відсутності товару на складі Постачальника, Постачальник повинен повідомити про це Покупця протягом 2 календарних днів або відмовити у поставці з інших причин. Товар повинен бути переданий Покупцю у строк не більше 2 календарних днів з моменту отримання заявки.

Відповідно до п. 5.1. Договору в разі невиконання чи неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до п.8.1. термін оплати за поставлену продукцію не пізніше наступного дня з моменту прийняття товару .

Відповідно до п.8.2. Договору, Покупець зобов'язаний оплачувати товар під час доставки.

Відповідно до п.8.3. строк прийняття замовлення до виконання становить 3 дня з дати отримання замовлення

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з договору №2517 від 26.10.2016, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання по Договору зобов'язань ТОВ «АНД-Груп» поставило ФОП Коломієць Ю.Л. товар, відповідно до видаткової накладної № ХРК-049631 від 21 червня 2017 року на загальну суму 19867,32 грн., відповідно до видаткової накладної № ХРК-051349 від 05 липня 2017 року на загальну суму 3594,90 грн.. Відповідно до п. 8.2. Договору, Покупець зобов'язаний оплачувати товар під час доставки. Проте станом на 22.01.2019 Покупець за товар не розрахувався.

Як вбачається з виписки банківського рахунку ТОВ «АНД-Груп» та стверджується самим позивачем, відповідачем було частково сплачено суму за поставлений товар у розмірі 1500грн. трьома платежами по 500 грн. за видатковою накладною №ХРК-049631 від 21.06.2017

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки у сумі 33880,20 грн, з яких: 21962,22 грн - сума основного боргу за накладними № ХРК-049631 від 21 червня 2017 року та № ХРК-051349 від 05 липня 2017 року, 4392,44 грн - штрафу та 4595,50 грн - пені, на підставі п.5.3. Договору; 492,00 грн - 3% річних та 2 138,04 грн - інфляційних витрат, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує з підстав необґрунтованості позовних вимог та вказує на те, що станом на літо 2017 року у його складі не було найманих робітників, а тому зазначає, що позивачем не доведено обставин щодо поставки вказаного товару саме відповідачу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 712 ЦК України, визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 73 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем, згідно умов договору, поставлявся товар на загальну суму 23462,22 грн., що підтверджується видатковими накладними № ХРК-049631 від 21 червня 2017 року на суму 19867,32грн. та № ХРК-051349 від 05 липня 2017 року на суму 3594,90грн., при цьому, як вбачається з банківських виписок по рахунку позивача від 02.07.2018, від 11.07.2018, від 30.07.2018 відповідачем здійснено оплату товару поставленого позивачем на суму 1500грн., таким чином, розмір основної заборгованості, яку просить стягнути позивач становить 21962,22грн., за видатковою накладною № ХРК-049631 від 21.06.2017 - 18367,22грн., а за накладною № ХРК-051349 від 05.07.2017 - 3594,90грн..

Водночас, відповідач заперечуючи проти позову вказує на те, що видаткові накладні № ХРК-049631 від 21 червня 2017 року та № ХРК-051349 від 05 липня 2017 року, згідно яких останнім отримано товар згідно договору є недопустимим та неналежним доказом, оскільки у відповідача станом на літо 2017 року не було жодного найманого працівника і довіреність щодо отримання товару видавалась лиш на Коломійця Ю.Л., а тому, на думку останнього, позовні вимоги позивача не мають жодних законних підстав.

При цьому, останнім не надано жодного належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, що у відповідача станом на літо 2017 року не було жодного найманого працівника, а також, що відповідач не видавав довіреність на прийняття товару іншим особам, зокрема особі, яка приймала товар, а тому приймаючи до уваги, що відповідач частково здійснював оплату товару згідно договору, що підтверджується виписками по банківському рахунку позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність заперечень відповідача.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач, в порушення ст. 73,74 ГПК України, не надав суду жодних доказів, які б підтверджували обставини на які останній посилається у відзиві на позов, чи доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 21962,22грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як вбачається з позовної позивач, на підставі п. 5.3 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну оплату товару за видатковою накладною №ХРК-049631 від 21 червня 2017 року в період прострочення з 21.06.2017 по 22.01.2018 у розмірі 2830,52 грн. та накладною №ХРК-501349 від 5 липня 2017 в період прострочення з 06.07.2017 по 22.01.2019 у розмірі 1764,98 грн., а також 20% штрафу від суми заборгованості у розмірі 4392,44грн..

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п.8.1. термін оплати за поставлену продукцію не пізніше наступного дня з моменту прийняття товару.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не здійснено оплату за поставлений товар у строк, визначений п.8.1 договору, суд вважає, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за видатковою накладною №ХРК-049631 з 22 червня 2017 року, а за видатковою накладною №ХРК-051349 з 6 липня 2017 року.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.3. Договору у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання повинно було бути виконаним.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунки нарахування пені за видатковою накладною №ХРК-049631 від 21 червня 2017 року на суму 18367,32грн. у заявлений позивачем період з 21.06.2017 по 22.01.2018, суд дійшов висновку про те, що сума пені, яка повинна бути стягнута з відповідача, повинна становити 2367,62 грн. та нараховуватись в період з 22.06.2017 по 22.12.2017, що стосується різниці між нарахованою сумою пені позивачем та пенею, яка підлягає стягненню у розмірі 462,90 грн, суд зазначає, що така нарахована за період понад 6-ти місяців з дня прострочення, що суперечить вимогам ч.6 ст. 232 ГК України, у зв'язку з чим не може бути стягнута з відповідача.

Водночас, перевіривши розрахунки нарахування пені за видатковою накладною №ХРК-051349 від 5 липня 2017 року на суму 3594,94 грн. у заявлений позивачем період з 05.07.2017 по 22.01.2019, суд дійшов висновку про те, що пеня яка підлягає стягненню з відповідача повинна становити 471,76грн. та нараховуватись в період з 06.07.2017 по 07.01.2018, що стосується різниці між нарахованою сумою пені позивачем та пенею, яка підлягає стягненню, у розмірі 1293,22 грн., суд зазначає, що така нарахована за період понад 6-ти місяців з дня прострочення, що суперечить вимогам ч.6 ст. 232 ГК України, у зв'язку з чим не може бути стягнута з відповідача.

Щодо вимог позивача стосовно нарахування штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, суд перевіривши розрахунки, надані позивачем, встановив, що вони є обґрунтованими та вірно розрахованими, а тому вимога про стягнення штрафу в розмірі 4392,44 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача стосовно 3% річних за видатковою накладною №ХРК-049631 від 21 червня 2017 року в період з 21.06.2017 по 22.01.2018 в розмірі 325,00грн. та накладною №ХРК-051349 від 5 липня 2017 року в період з 05.07.17 по 22.01.2019 в розмірі 167,00грн., суд дійшов висновку, що вони є обгрунтованими та вірно розрахованими, а тому вимоги по стягненню 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача стосовно нарахування інфляційних втрат за видатковою накладною №ХРК-049631 від 21 червня 2017 на суму 18367, 32 грн. у заявлений позивачем період з червня 2017 по січень 2018, суд зазначає, що позивачем при розрахунку було неправильно застосовано індекс інфляції за червень 2017 року та січень 2018 року, а тому сума інфляційних втрат за накладною №ХРК-049631 становить 973,98грн., які і підлягають стягненню з відповідача, водночас, що стосується вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат за видатковою накладною №ХРК-051349 від 5 липня 2017 року на суму 3594,94грн. у заявлений позивачем період з липня 2017 по січень 2019, суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат за вказаною накладною в розмірі 560,48 грн. є обгрунтованою та вірно розрахованою, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума сплаченого судового збору становить 1921,00грн.

Беручи до уваги те, що позов задоволено частково та враховуючи правила п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим витрати по сплаті судового збору у розмірі 1770,70грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, решта витрати з іспли судового збору покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242, 251, 252, 256, 257 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Коломійця Юрія Леонідовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АНД-Груп» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, ) заборгованість у розмірі 31220,50грн., з яких: 21962,22грн. - боргу, 4392,44 грн. - штрафу, 2839,38грн. - пені, 492,00грн. - 3% річних та 1534,46грн. - інфляційних, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1770,70грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.04.2019.

Суддя Н.А. Новікова