ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/971/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Т.А. Груп", 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Щолківська, будинок 1/3

до Приватного акціонерного товариства "Кранобудівна фірма "Стріла", 07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Січових Стрільців, будинок 1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Київобленерго", 08132, Київська область, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 2-Б

про зобовязання виконати умови договору купівлі-продажу частини нерухомого майна комплексу б/н від 04.06.2015

суддя Шевчук Н.Г.

секретар судового засідання Матраєва Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (посв.б/н від 25.07.2012; ордер КВ№425872 від 15.02.2019);

від відповідача: ОСОБА_3 (посв. №942 від 11.09.2014; дов. б//н від 09.08.2018);

від третьої особи: ОСОБА_4 (посв. №6849/10 від 05.09.2018; дог. б/н від 24.10.2018).

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.Т.А. Груп" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Кранобудівна фірма "Стріла" про зобовязання виконати умови договору купівлі-продажу частини нерухомого майна комплексу б/н від 04.06.2015, а саме: третього речення пункту 9.4 вищевказаного договору в частині подачі заяви про відступлення на користь позивача зарезервованої (договірної) потужності в розмірі 0,5 МВт.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14.06.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Київобленерго" та відкладено підготовче засідання.

05.07.2018 через канцелярію суду позивачем подано заяву про зміну предмету позову. Дана заява не відповідала вимогам Господарського процесуального кодексу України і тому суд не прийняв її до уваги, у звязку з чим позивач, клопотанням б/н від 05.07.2018 відкликав заяву про зміну предмету позову, про що зазначено у даному клопотанні.

Ухвалою суду від 05.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів по 15.08.2018 та повідомлено учасників судового процесу, що у підготовчому засіданні оголошено перерву.

В судовому засіданні 26.07.2018 представник відповідача подав клопотання б/н від 26.07.20188 про зупинення провадження у справі №911/971/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/1498/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "Кранобудівна фірма "Стріла" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Т.А. Груп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини нерухомого майна комплексу б/н від 04.06.2014.

Ухвалою господарського суду від 26.07.2018 провадження у справі №911/971/18 зупинено до набрання законної сили судовим рішеннями по справі №911/1498/18.

Ухвалою суду від 06.02.2019 провадження у справі поновлено.

18.02.2019 позивач подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд зобовязати ПрАТ "Кранобудівна фірма "Стріла" виконати умову, закріплену в третьому реченні пункту 9.4. Договору купівлі-продажу частини нерухомого майна комплексу б/н від 04.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №1255.

Частиною третьою статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Оскільки заява про зміну предмета позову подана позивачем до закінчення підготовчого засідання, суд задовольняє вказану заяву та розглядає позовні вимоги в наступній редакції: «Зобовязати ПрАТ "Кранобудівна фірма "Стріла" виконати умову, закріплену в третьому реченні пункту 9.4. Договору купівлі-продажу частини нерухомого майна комплексу б/н від 04.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №1255».

18.02.2019 позивач подав заяву про забезпечення позову б/н від 18.02.2019 шляхом заборони ПрАТ "Кранобудівна фірма "Стріла" вчиняти дії щодо відступлення договірної потужності, наданої відповідно до договору про постачання електричної енергії №330 від 25.11.2013 на користь третіх осіб (інших субспоживачів (заявників), які бажають приєднатися до системи розподілу електричної енергії через розподільну підстанцію РП-28, що належить на праві власності ПрАТ "Кранобудівна фірма "Стріла", за рахунок зменшення договірної потужності ПрАТ "Кранобудівна фірма "Стріла", або вже приєднаних субспоживачів до системи розподілу електричної енергії через розподільну підстанцію РП-28, що належить на праві власності ПрАТ "Кранобудівна фірма "Стріла", які виявили бажання збільшити обсяг договірної потужності за рахунок зменшення договірної потужності ПАТ "Кранобудівна фірма "Стріла".

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначає, що оскільки відповідач до цього часу не звернувся до ПАТ "Київобленерго" з заявою про переукладення договору №330, існує ризик для позивача, що за умови відступлення відповідачем на корить третіх осіб (інших субспоживачів (заявників) дозволеної до використання договірної потужності, призведе до неможливості виконання пункту 9.4. Договору, оскільки ПрАТ "Кранобудівна фірма "Стріла" не матиме дозволеної до використання договірної потужності, в рахунок зменшення якої може бути відступлено потужність в розмірі 0,5 МВт на користь позивача.

Однак, суду не надано доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заявленого позивачем заходу до забезпечення позову у даній справі, у той час як посилання позивача на потенційну загрозу ускладнення виконання рішення у даній справі не є достатньо обґрунтованими, а тому суд у відповідності до статті 140 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Т.А. Груп" про забезпечення позову з огляду на її необґрунтованість.

Ухвалами суду від 18.02.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Б.Т.А. Груп" у забезпеченні позову у справі №911/971/18, закрито підготовче провадження у справі №911/971/18 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

22.02.2019 позивач подав письмові пояснення, які прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи.

14.03.2019 відповідач подав заяву про поновлення процесуальних строків та зупинення провадження у справі, яка судом залишена без задоволення з підстав необґрунтованості.

У судовому засіданні 21.03.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності суд

встановив:

Між публічним акціонерним товариством "Кранобудівна фірма "Стріла", правонаступником якого є приватне акціонерне товариство "Кранобудівна фірма "Стріла", (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Б.Т.А. Груп" (Покупець) 04.06.2015 укладено договір купівлі продажу частини нерухомого майна комплексу (далі Договір, а.с. 16-19), згідно з умовами якого Продавець зобовязувався передати Покупцю у власність частину нерухомого майна комплексу, розташованого за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Щолківська, №1, загальною площею 40 306,03 кв.м. (далі майно), а відповідач зобовязувався його прийняти і оплатити.

Відповідно до пункту 1.1 договору до складу відчужуваних 8/100 (вісім сотих) частин комплексу входить: склад тарного зберігання продукції, інв. №0002 Ц, загальна площа 104,5 кв. м.; склад ПММ, Е; заготівельна дільниця, інв. №0016 Ф, загальна площа 1 762,0 кв. м.; прохідна, інв. №0009 Щ 2, загальна площа 30,0 кв. м.; 18/100 частини огорожі №б/н, що підтверджується довідкою виданою КП Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації" від 09.04.2015 за №11.

Згідно з пунктом 1.2 Договор, частина комплексу, що відчужується за цим договором, належить Покупцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.11.2011 виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області, на підставі рішення №590 від 08.11.2011, зареєстрованого 28.11.2011 КП Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації" за номером запису 440 в книзі 1/1. Право власності на частину комплексу, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №9452654, що підтверджується витягом із зазначеного реєстру, виданим 22.04.2015 ОСОБА_5, приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу, індексний номер: 36643838. Реєстраційний номер комплексу, як обєкта нерухомого майна 106.

Пунктом 2 Договору передбачено, що за домовленістю сторін та згідно статті 632 Цивільного кодексу України продаж зазначеної у договорі частини комплексу вчиняється за 1 304 077,20 (один мільйон триста чотири тисячі сімдесят сім) гривень 20 копійок, в тому числі ПДВ 217 346,20 (двісті сімнадцять тисяч триста сорок шість) гривень 20 копійок.

У пункті 6 Договору зазначено, що представники Покупця та Продавця особистими підписами під цим договором, взаємно стверджують один одному та повідомляють усіх заінтересованих в тому осіб, що: в момент підписання цього договору вони усвідомлюють значення своїх дій і можуть керувати ними; представники діють в межах своїх повноважень щодо укладення цього договору, немає обмежень щодо товариства на купівлю частини комплексу; розуміють природу цього правочину, свої права та обовязки за цим договором; при узгодженні умов цього договору та укладенні договору відсутній будь - який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, як учасниками правочину; договір укладається на вигідних для учасників правочину умовах і не є результатом впливу обставини; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків, не є фіктивним; цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов цього правочину; вони володіємо українською мовою, що дає їм можливість прочитати цей договір і правильно зрозуміти його сутність та правові наслідки; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; цей договір не є фіктивним чи удаваним правочином; подані ними документи, що ідентифікують їх, учасників цього договору, є достовірними, вони не є публічними діячами або повязаними з ними особами; проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням визначених ними умов та умов, що є обовязковими, ними прочитаний, зрозумілий і схвалений.

Згідно з пунктом 7 Договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі - продажу частини комплексу.

Відповідно до пункту 9.4 Договору Продавець зобовязується в момент підписання цього договору укласти з Покупцем договір купівлі продажу обладнання, за яким продати трансформатор ТМЗ 1000 (ТП 2А) та дві конденсатні установки КСТУКМ, власником яких є Продавець та які розташовані на території частини комплексу. Останній надав свою згоду та не має жодних претензій фінансових чи матеріальних ні до Продавця, а ні до Покупця з цього приводу. Продавець зобов'язується надати заяву на відступлення зарезервованої (договірної) потужності в розмірі 0,5 МВт на користь Покупця.

Договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (пункт 12 Договору).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1255

Рішенням структурного підрозділу комерційна дирекція Київобленерго №06/280/5149 від 11.08.2017 Про розподіл потужності для електропостачання виробничо-складського комплексу ТОВ «Б.Т.А. Груп» узгоджено без зауважень робочий проект «Влаштування обліку виробничо-складського комплексу ТОВ «Б.Т.А. ГРУП» в рахунок потужності ПАТ «Кранобудівна фірма «Стріла» у м. Бровари вул. Щолківська, 1».

Згідно пункту 7.1. вказаного рішення розрахунковий облік ТОВ «Б.Т.А. ГРУП» на живлячих лініях, після обліку основного споживача ПАТ «Кранобудівна фірма «Стріла»: Рр=250 кВт.

Рішення дійсне за умови переукладання договору про постачання електричної енергії ПАТ «Кранобудівна фірма «Стріла» №330 від 25.11.2013 в частині зменшення дозволеної до використання потужності на величину 250 кВт.

Позивач вважає, що відповідач згідно умови, викладеної у третьому реченні пункту 9.4. Договору, зобовязався відступити на його користь право використання дозволеною потужністю в розмірі 0,5 МВт, проте надав згоду на відступлення зарезервованої (договірної) потужності лише в розмірі 250 кВт. (0,25 МВт.)

За твердженнями позивача для здійснення повноцінної господарської діяльності та забезпечення території та приміщень, що належать ТОВ «Б.Т.А. ГРУП» на праві власності, електричною енергією є необхідність в збільшенні потужності, яку можна отримати лише через ПАТ «Кранобудівна фірма «Стріла» в рахунок зменшення його зарезервованої (договірної) потужності.

06.04.2018 позивач направив відповідачу претензію №1 від 26.03.2018 про виконання умов договору від 04.06.2015, а саме надання заяви про відступлення на користь ТОВ «Б.Т.А. ГРУП» зареєстрованої (договірної) потужності в розмірі 0,5 МВт.

Позивач стверджує, що вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у звязку з чим він звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до частини першої статті 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши третє речення пункту 9.4 укладеного між сторонами Договору, а саме: «Продавець зобов'язується надати заяву на відступлення зарезервованої (договірної) потужності в розмірі 0,5 МВт на користь Покупця», суд прийшов до висновку, що ця умова не може вважатись зобовязанням у розумінні статті 509 Цивільного кодексу України, оскільки не визначено яке саме правовідношення має виникнути між сторонами договору, не встановлено порядку виконання такого зобовязання, строку виконання; кому саме заява має бути подана.

Подання заяви на відступлення зарезервованої (договірної) потужності не передбачено чинним законодавством, зокрема Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 32 від 17.03.2013, в редакції, чинній на момент підписання Договору взагалі не визначено форми, змісту та порядку подання такої заяви.

Згідно абзацу 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених закон: заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та абзацу 3 частини другої статті статті 20 Господарського кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі.

Згідно з частиною другою статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обов'язковим елементом, який входить до предмета доказування та підлягає доведенню позивачем в суді, є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права відповідачем.

Комплексне тлумачення зазначених норм дає підстави дійти висновку, що для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод чи законних інтересів позивач має довести, що діями відповідача таке право, законний інтерес порушено, не визнано або піддано оспорюванню.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи, ускладнення реалізації її права, обмеження такого права у протиправний спосіб.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи - є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення, ускладнення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист звертаючись до суду особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

Позивач вважає, що ПАТ «Кранобудівна фірма «Стріла» ухиляється від виконання договірних зобовязань, передбачених третім реченням пункту 9.4. Договору купівлі-продажу частини нерухомого майна комплексу б/н від 04.06.2015 в частині відступлення на користь позивача зарезервованої (договірної) потужності в розмірі 0,5 МВт., що і стало підставою для звернення до суду із позовною заявою.

Разом з тим, із встановлених судом обставин справи не вбачається, що відповідач якимось чином порушує права позивача, оскільки умовою третього речення пункту 9.4 Договору не визначено які саме правовідносини безпосередньо між сторонами вона створює, змінює, або припиняє.

Слід вказати, що захисту підлягає лише конкретне (а не абстрактне) право та/або законний інтерес, яке порушено, не визнано або піддано оспорюванню станом на момент звернення до суду (а не на майбутнє).

Беручи до уваги викладені обставини суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами, яким чином на момент звернення до суду його права були порушені, невизнанні або оспорювані ПАТ «Кранобудівна фірма «Стріла».

У висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.09.2016 у справі № 6-1512цс16, зазначено, що з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2015 у справі №6-233цс14.

Усі інші твердження та доводи не спростовують вищевикладених висновків суду.

Зважаючи на викладене підстави для задоволення позову відсутні.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Дата підписання повного рішення: 29.03.2019.