ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа № 914/1857/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) - Парамонов С.О.

від відповідача - Іваницький Я.О.

від прокуратури - Бучко Р.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Камінського Маряна Богдановича, б/н від 14 січня 2019 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2018 року (підписане 27.12.2018 року), суддя Синчук М.М.

у справі № 914/1857/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Камінського Маряна Богдановича, м. Львів

до відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», м. Львів

за участю Заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України, м. Львів

про внесення змін до договору

в с т а н о в и в :

03 жовтня 2018 року Фізична особа-підприємець Камінський Марян Богданович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» про внесення змін до договору оренди №173-П від 03 вересня 2007 року, укладеного між Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» та ФОП Стасюк Світланою Ігорівною.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05 листопада 2018 року задоволено заяву заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України про вступ у справу №914/1857/18 в інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2018 року у справі №914/1857/18 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване ст.651 ЦК України, ч.1 ст.188 ГК України, зокрема, тим, що одностороння зміна договору не допускається. Поряд з тим, суд першої інстанції, встановивши, що спірний договір, до якого позивач просить внести зміни, за своєю правовою природою є договором оренди, за умовами якого, кожна із сторін має одночасно і права і обовязки, зазначив, що виділити окремо цесію або переведення боргу неможливо. Крім того, суд у рішенні зазначив, що договір про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року укладено без згоди відповідача, який є стороною договору оренди. За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Камінський Марян Богданович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2018 року у справі №914/1857/18 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити та внести зміни в договір №173-П від 03 вересня 2007 року. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції помилково посилається на рішення у справі №914/3037/15, яким розірвано договір, у який позивач просить внести зміни, оскільки таке рішення станом на час прийняття оскаржуваного рішення, не набрало законної сили, оскільки оскаржене в апеляційному порядку. Крім цього, апелянт вважає, що відповідач є боржником за договором №173-П від 03 вересня 2007 року в частині надання послуги з користування виробничою площадкою, надання послуг з електропостачання, послуг по пожежно-сторожовій охороні та ін., в частині забезпечення замовника документацією, необхідною по даному договору, по мірі можливості за згодою сторін сприяння успішній господарській діяльності замовника. Відтак, уклавши договір про відступлення права вимоги, відбулась заміна сторони у зобов'язанні, а саме: замовника за договором №173-П від 03 вересня 2007 року, у зв'язку з чим, наявні підстави для внесення змін до вказаного договору.

25 лютого 2019 року апелянт подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/2303/18, яка розглядається Господарським судом Львівської області.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні підтримав клопотання про зупинення провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що предметом спору у справі №914/2303/18 є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року. Провадження у вказаній справі відкрито ухвалою Господарського суду Львівської області від 28 грудня 2018 року, копію якої скаржник долучив до клопотання.

Прокурор та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти зупинення провадження у справі. Відповідач також подав письмові заперечення (вих.№229 від 18 березня 2019 року). Одночасно, зазначали, що постановою Західного апеляційного господарського суду від 19 лютого 2019 року у справі №914/3037/15 встановлено, що договір оренди №173-п від 03 вересня 2007 року припинений з 25 серпня 2015 року та зобов'язано ФОП Стасюк С.І. повернути виробничу площадку Державному підприємству Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій».

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів таке відхилила, з огляду на наступне:

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

При цьому, вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки скаржником не доведено неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №914/2303/18.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2018 року у справі №914/1857/18 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Прокурор та представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзивах на апеляційну скаргу (вих.№03-469 вих-19 від 05 лютого 2019 року та вих.№122 від 04 лютого 2019 року). Зокрема, зазначали, що уклавши договір про відступлення права вимоги ФОП Стасюк С.І. в односторонньому порядку відмовилась від спірного договору оренди від 03 вересня 2007 року, фактично припинила орендні правовідносини за вказаним договором, чим порушено норми ЗУ «Про оренду державного та комунального майна». Крім того, вказували, що у договорі про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року не зазначено, яка саме вимога є предметом договору, оскільки ФОП Стасюк С.І. є боржником за договором №173-п від 03 вересня 2007 року.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2007 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» (в тексті договору - виконавець) та Фізичною особою - підприємцем Стасюк Світланою Ігорівною (в тексті договору - замовник) укладено договір №173-п, відповідно до умов якого, а саме: п.1 виконавець передає, а замовник приймає в тимчасове користування виробничу площадку площею 193,35 кв. м, яка знаходиться у володінні ДП «ЛЗЗК» м. Львів, вул. Городоцька, 222, для виробничих потреб замовника.

Вказана виробнича площадка передана замовнику за актом приймання-передачі від 03 вересня 2007 року (додаток №2 до договору №173-п від 03 вересня 2007 року).

Згідно з п.10.1 Договору останній діє з 03 вересня 2007 року до 25 серпня 2008 року

Додатковою угодою від 17 липня 2008 року до договору №173-п від 03 вересня 2007 року сторони внесли зміни в п.10.10 договору, виклавши його у наступній редакції: «У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.».

Судом також встановлено, що ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» зверталося до ФОП Стасюк С.І. з листами №415 від 13 червня 2017 року та №632 від 26 липня 2018 року про припинення дії договору та повернення виробничої площадки.

Крім того, 25 червня 2018 року між ФОП Стасюк С.І. (в тексті договору - первісний кредитор) та ФОП Камінським М.Б. (в тексті договору - новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого, а саме: п.1.1 первісний кредитор, керуючись ст.ст.512, 516 ЦК України, передає належне йому право вимоги згідно з договором №173-п від 03 вересня 2007 року, а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за основним договором. Укладення такого договору з Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» не погоджувалось.

Згідно з п.1.2 договору про відступлення права вимоги ФОП Камінський М.Б. займає місце замовника в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Відповідно до п.2.1 Договору останній є безоплатним.

За актом приймання-передачі документації від 26 червня 2018 року первісний кредитор передав новому кредитору необхідні документи, у відповідності до п.3.1.3 Договору.

Повідомленням від 02 липня 2018 року ФОП Стасюк С.І. повідомила відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні новим кредитором - ФОП Камінським М.Б.

У жовтні 2018 року ФОП Камінський М.Б. звернувся до суду з цим позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» про внесення змін до договору №173-П від 03 вересня 2007 року, укладеного між Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» та ФОП Стасюк Світланою Ігорівною, в частині зазначення сторони договору - замість ФОП Стасюк С.І. - ФОП Камінський М.Б.; щодо терміну дії договору змінити з 25 червня 2017 року до 25 червня 2022 року; виключити п.5.2 розділу 5 «Права замовника»; а також в п.11 змінити юридичну адресу сторони договору - замовника.

Відповідно до статей 651, 652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

У пункті 10.3 договору №173-п від 03 вересня 2007 року сторони погодили, що зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом одного місяця. В разі неодержання в установлений термін заперечень щодо поданих змін і доповнень від іншої сторони, зміни та доповнення вважаються погодженими і є невід'ємною частиною даного договору. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін не допускається.

Положеннями ст.188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З наведених вище норм вбачається, що право ініціювати внесення змін до договору мають сторони такого договору.

Судом встановлено, що з даним позовом про внесення змін до договору звернувся ФОП Камінський М.Б., який не є стороною договору, разом з цим, останній посилається на укладення з ФОП Стасюк С.І. договору про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

При цьому, статтею 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Аналізуючи положення договору про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року, не зрозумілим є яке ж саме право вимоги за таким договором передала ФОП Стасюк С.І. - ФОП Камінському М.Б. Вказаний договір укладено без відома та згоди Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», яке за договором №173-п від 03 вересня 2007 року передало в оренду виробничу площадку по вул. Городоцькій, 222 - Фізичній особі-підприємцю Стасюк С.І.

Слід зазначити, що у п.1.1 договору №173-п від 03 вересня 2007 року вказано, що виробнича площадка, яка є предметом договору, знаходиться у володінні Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», а у п.2.4 вказаного договору сторони погодили, що передача виробничої площадки у суборенду забороняється.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що договір №173-п від 03 вересня 2007 року є договором оренди виробничої площадки, наданої у користування ФОП Стасюк С.І. згідно з актом приймання-передачі від 03 вересня 2007 року (додаток №2 до договору №173-п від 03 вересня 2007 року), відтак, остання є орендарем за договором.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ФОП Камінський М.Б. не є стороною договору №173-п від 03 вересня 2007 року, в який просить внести зміни, відтак, його вимоги не підлягають задоволенню в судовому порядку.

Поряд з тим, чинним законодавством не передбачено внесення змін до договору в односторонньому порядку, зокрема, і в частині строку його дії (позивач просить викласти п.10.1 в наступній редакції: «цей договір діє з 25 червня 2017 року до 25 червня 2022 року»), а також в частині виключення певних пунктів з договору (позивач просить виключити п.5.2 договору, відповідно до якого замовник має право з письмового дозволу виконавця здійснювати забудову, технічне переоснащення та поліпшення виробничої площадки. Виконавець не відшкодовує ці витрати»). Вказані пропозиції повинні бути погоджені обома сторонами договору, при цьому, зобов'язання іншої сторони на погодження таких умов у судовому порядку, не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Одночасно, колегія суддів вважає передчасними посилання суду першої інстанції на рішення Господарського суду Львівської області від 27 червня 2018 року у справі №914/3037/15, яким задоволено позов Заступника військового прокурора Львівського гарнізону, заявленого в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» та розірвано договір від 03 вересня 2007 року №173-п про передачу в тимчасове платне користування виробничої площадки площею 193,35 кв. м, по вул. Городоцькій, 222 у м. Львові, укладений між Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» та Фізичною особою - підприємцем Стасюк Світланою Ігорівною, а також зобов'язано ФОП Стасюк С.І. повернути вказану виробничу площадку Державному підприємству Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», оскільки станом на час прийняття оскаржуваного рішення (17 грудня 2018 року) рішення у справі №914/3037/15 не набрало законної сили, відтак, посилання суду першої інстанції на таке рішення є передчасними. Однак, наведене не вплинуло на результат вирішення спору, відтак, не може слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Поряд з тим, колегія суддів зазначає, що за результатами апеляційного розгляду справи №914/3037/15, постановою Західного апеляційного господарського суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу ФОП Стасюк С.І. задоволено частково, рішення Господарського суду Львівської області від 27 червня 2018 року у справі №914/3037/15 скасовано в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору від 03 вересня 2007 року №173-п та в цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. В частині позовних вимог про зобов'язання ФОП Стасюк С.І. повернути ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» виробничу площадку площею 193,35 кв. м по вул. Городоцькій,222 у м. Львові, рішення Господарського суду Львівської області від 27 червня 2018 року у справі №914/3037/15 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо розірвання договору (внести зміни до якого просить позивач у цій справі) мотивована тим, що договірні відносини між сторонами вказаного договору припинились 25 серпня 2015 року, у зв'язку з надісланням ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» заяви про припинення дії договору. Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання зазначеного договору, оскільки такий є припиненим.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про внесення змін до договору №173-П від 03 вересня 2007 року, укладеного між Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» та ФОП Стасюк Світланою Ігорівною.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про відмову в позові.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 17 грудня 2018 року у справі №914/1857/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Камінського Маряна Богдановича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/1857/18 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 25 березня 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.