РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2019Справа № 910/1287/19

За позовом Приватного підприємства "ОККО Контракт"

до Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача Яцишин У.М. (адвокат);

від відповідача не з'явилися.

В судовому засіданні 21.03.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повне рішення буде складено 04.04.2019р.

СУТЬ СПОРУ:

04 лютого 2019 року до Господарського суду міста Києва від Приватного підприємства "ОККО Контракт" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 31.01.2019 року до Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором № 29в від 04.04.2018 року в сумі 186 085,53 грн. з них: основного боргу - 143 112,00 грн. (сто сорок три тисячі сто дванадцять гривень), інфляційних втрат - 13 247,81 грн. (тринадцять тисяч двісті сорок сім гривень 81 копійка), пені - 27 416,05 грн. (двадцять сім тисяч чотириста шістнадцять гривень 05 копійок) та 3% річних - 2309,67 грн. (дві тисячі триста дев'ять гривень 67 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором № 29в від 04.04.2018 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив в повному обсязі оплату вартості поставленого йому позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року у справі № 910/1287/19 позовну заяву б/н від 31.01.2019 року Приватного підприємства "ОККО Контракт" до Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Приватному підприємству "ОККО Контракт" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене Приватному підприємству "ОККО Контракт" за адресою: 04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 139 ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року у справі № 910/1287/19 вручено уповноваженому представнику позивача - 11.02.2019 року.

Крім того, поштове відправлення (ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року у справі № 910/1287/19) також було направлене представнику Приватного підприємства "ОККО Контракт" - Яцишин У.М. за адресою: 01024, м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 24/1, яка вказана в позовній заяві. Поштове відправлення за вказаною адресою було отримано - 15.02.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 147.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 21.02.2019 року (включно).

Вказаний строк судом встановлений, виходячи з дати отримання ухвали позивачем за адресою місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

21.02.2019 року через відділ діловодства суду від Приватного підприємства "ОККО Контракт" надійшла заява "Про усунення недоліків".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1287/19, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 21.03.2019 року.

В судовому засіданні 21.03.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 21.03.2019 року не з'явився, 21.03.2019 року через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю представника відповідача з'явитися в дане судове засідання.

Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що у відповідних випадках неможливості явки в судове засідання представника учасника справи (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні тощо) такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно ст.ст. 56, 60, 61 Господарського процесуального кодексу України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.74-78 ГПК України).

Отже, відповідач не позбавлений можливості залучити іншого представника у судове засідання 21.03.2019 року, а доказів неможливості розгляду спору без участі представника відповідача матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 року у справі № 927/1091/17.

При цьому, суд зауважує, що клопотання підписане представником відповідача - Гноць Д.І. власноручно та подане до суду 21.03.2019 року, тобто останній фактично міг взяти участь у даному судовому засіданні. В той же час, доказів на підтвердження відрядження представника до відокремленого підрозділу ДП «Укрводшлях» у місті Черкаси до вказаного клопотання не додано.

Крім того, судом також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2018 року між Приватним підприємством "ОККО Контракт" (надалі - позивач, продавець) та Державним підприємство водних шляхів "Укрводшлях" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір № 29в, відповідно до п. 1.1. якого, продавець бере на себе зобов'язання продати та поставити бензини моторні та паливо дизельне (картки на пальне) (код ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти) в кількості 65000 літрів (далі товар), а покупець - прийняти товар і оплатити його вартість в строки та в порядку, передбачені цим договором згідно зі специфікацією, що додається та є невід'ємною частиною цього договору.

В п. 2.1. договору визначено, що загальна вартість товару складає 1 762 620,00 грн., у тому числі ПДВ 293 770,00 грн.

За умовами п. 2.2. договору покупець проводить оплату товару у порядку передплати або з відстроченням платежу строком не менше 15 (п'ятнадцяти) календарних днів, згідно виставлених рахунків-фактур, видаткових накладних.

Згідно зі специфікацією, яка є додатком № 1 до договору продавець поставляє товар: бензин моторний А-95 (закупівля через картки на пальне), у кількості 12000 л, вартістю 285 000,00 грн.; бензин моторний А-92 (закупівля через картки на пальне), у кількості 27000 л, вартістю 619 650,00 грн.; паливо дизельне (закупівля через картки на пальне), у кількості 26000 л, вартістю 564 200,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 05.09.2018 року до договору викладено п. 2.1. договору та специфікацію у новій редакції, загальна вартість товару складає 1 762 230,60 грн., в тому числі ПДВ - 293 705,10 грн. Виконана частина договору: бензин моторний А-95 (закупівля через картки на пальне), 2620 л, вартість 74 670,00 грн.; бензин моторний А-92 (закупівля через картки на пальне), 7580 л, вартість 208 753,20 грн.; дизельне паливо (закупівля через картки на пальне), 7750 л, вартість 201 810,00 грн., загальна вартість товару 485 233,20 грн. Не виконана частина договору: бензин моторний А-95 (закупівля через картки на пальне), 8822 л, вартість 267 306,60 грн.; бензин моторний А-92 (закупівля через картки на пальне), 18260 л, вартість 534 652,80 грн.; дизельне паливо (закупівля через картки на пальне), 17100 л, вартість 475 038,00 грн., загальна вартість товару 1 276 997,40 грн.

Додатковою угодою № 2 від 17.10.2018 року до договору викладено п. 2.1. договору та специфікацію у новій редакції, загальна вартість товару складає 1 761 734,00 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ - 293 622,33 грн. Виконана частина договору: бензин моторний А-95 (закупівля через картки на пальне), 2620 л, вартість 74 670,00 грн.; бензин моторний А-95 (закупівля через картки на пальне), 3100 л, вартість 93 930,00 грн.; бензин моторний А-92 (закупівля через картки на пальне), 7580 л, вартість 208 753,20 грн.; бензин моторний А-92 (закупівля через картки на пальне), 5000 л, вартість 146 400,00 грн.; дизельне паливо (закупівля через картки на пальне), 7750 л, вартість 201 810,00 грн.; дизельне паливо (закупівля через картки на пальне), 1900 л, вартість 52 782,00 грн., загальна вартість товару 778 345,20 грн. Не виконана частина договору: бензин моторний А-92 (закупівля через картки на пальне), 12050 л, вартість 388 010,00 грн.; дизельне паливо (закупівля через картки на пальне), 13820 л, вартість 422 062,80 грн., загальна вартість товару 983 388,80 грн.

На виконання умов договору № 29в від 04.04.2018 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується накладною на відпуск товарів № 29в- від 19.09.2018 року на суму 293 112,00 грн., при цьому, відповідач за поставлений товар розрахувався лише частково в сумі 150 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1914 від 10.12.2018 року на суму 50 000,00 грн. та № 2088 від 27.12.2018 року на суму 100 000,00 грн., а відтак, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 143 112,00 грн.

За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і накладна на відпуск товарів, надана позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійною підставою для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки спірна накладна на відпуск товарів має найменування юридичних осіб, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші реквізити, вона відповідає вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок неоплати відповідачем поставленого товару позивач звернувся до відповідача з претензією № 01-06/12 від 06.12.2018 року про сплату заборгованості у розмірі 293 112,00 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 06.12.2018 року за вх. № 01-35/1007, про що свідчить відбиток штампу реєстрації вхідної документації, що розміщений у нижньому правому куті аркуша. Втім, вказана претензія була задоволена відповідачем частково, за поставлений товар відповідач розрахувався лише на суму 150 000,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов'язання щодо оплати товару.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 143 112,00 грн. та настання строку виконання обов'язку щодо сплати підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не були спростовані відповідачем.

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 29в від 04.04.2018 року в розмірі 143 112,00 грн.

При зверненні до суду, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати - 13 247,81 грн., пеню - 27 416,05 грн. та 3% річних - 2309,67 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В п. 6.2. договору визначено, що у разі порушення строків оплати, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожний день прострочення.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, заявленої до стягнення, дійшов висновку, що позивачем правильно нараховано пеню за кожний із періодів прострочення відповідачем оплати за отриманий товар. Проте, при додаванні сум нарахованої пені позивачем допущено арифметичну помилку та вказано загальну суму пені 27 416,05 грн., натомість її сумарний розмір складає 27 716,05 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов'язань перед кредитором.

При цьому, передбачена законом відповідальність за неналежне виконання покупцем грошового зобов'язання з оплати поставленого йому товару підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що загальна сума інфляційний втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача становить 12 532,25 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 715,56 грн. позивачу належить відмовити.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд встановив, що він є вірним, позивач здійснив нарахування 3% річних у відповідності до вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в межах визначеного позивачем періоду є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 2309,67 грн., за розрахунками позивача.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 року встановлено відповідачу строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов, справа згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів суду не надав.

Враховуючи викладені судом обставини та факти, позовні вимоги підлягають задоволенню частково про стягнення 185 369,97 грн. з них: основного боргу - 143 112,00 грн., інфляційних втрат - 12 532,25 грн., пені - 27 416,05 грн. та 3% річних - 2309,67 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2780,55 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" (, адреса: 04070, м. Київ, вул. П.Сагайдачного, 12) на користь Приватного підприємства "ОККО Контракт" (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18) грошові кошти: основного боргу - 143 112,00 грн. (сто сорок три тисячі сто дванадцять гривень), інфляційних втрат - 12 532,25 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот тридцять дві гривні 25 копійок), пені - 27 416,05 грн. (двадцять сім тисяч чотириста шістнадцять гривень 05 копійок), 3% річних - 2309,67 грн. (дві тисячі триста дев'ять гривень 67 копійок) та судовий збір - 2780,55 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят гривень 55 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.04.2019р.

Суддя О.В. Котков