ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Справа № 902/454/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на рішення господарського суду Вінницької області від 21.11.2018 р. у справі №902/454/18 (суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ

до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради м. Вінниця

про стягнення 21183,14 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 адвокат (посвідчення №2054 від 21.12.2016 р.)

відповідача не зявився;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 21.11.18р. у справі №902/454/18 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 21183,14 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг звязку на пільгових умовах та 1762,00 грн. відшкодування витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив вказане рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. (т.1 стр. 214-222 )

В апеляційній скарзі зокрема зазначає, що Департамент соціальної політики Вінницької міської ради, в межах своєї компетенції, є учасником бюджетного процесу, тобто фактично отримує кошти на відшкодування послуг зв'язку від Головного фінансового управління Вінницької облдержадміністрації та перераховує їх позивачу, в терміни, визначені постановою Кабінету Міністрів України. При цьому, кошти перераховуються в межах встановлених на зазначені цілі Законом України про державний бюджет на відповідний рік. Тобто, зобов'язання відповідача щодо відшкодування витрат позивача по наданню пільг поставлено в залежність від факту надходження коштів на рахунок відповідача (щомісячних сум субвенцій) і відповідно є можливим для виконання відповідачем, у випадку відсутності відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок відповідача цільових державних субвенцій.

За результатами звітних даних у 2015 році в повному обсязі погашено кредиторську заборгованість, яка утворилась станом на 01.01.2015, перед підприємствами за надані пільги з послуг зв'язку. При цьому заборгованість за грудень 2015, відповідно до Постанови № 256, згідно актів звірки була відображена в січні 2016 року. Водночас, в міських бюджетах на 2016 та 2017 роки видатки на надання пільг окремим категоріям громадян послуг зв'язку, які фінансуються за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету, не заплановані.

28.01.2019р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій позивач звертає увагу на те, що Департамент соціальної політики Вінницької міської ради, в межах своєї компетенції, є учасником бюджетного процесу, тобто фактично отримує кошти на відшкодування послуг зв'язку від Головного фінансового управління Вінницької облдержадміністрації та перераховує їх позивачу в терміни, визначені постановою Кабінету Міністрів України. При цьому, кошти перераховуються в межах, встановлених на зазначені цілі Законом України про державний бюджет на відповідний рік. Тобто, зобов'язання відповідача щодо відшкодування витрат позивача по наданню пільг поставлено в залежність від факту надходження коштів на рахунок відповідача (щомісячних сум субвенцій), і відповідно є можливим для виконання відповідачем, у випадку відсутності відповідних бюджетних призначень та ненадходження на рахунок відповідача цільових державних субвенцій.

Відповідно до підпункту 20-4 ст. 91 Бюджетного кодексу України пільги з послуг звязку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці, жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально - виконавчої служби, ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих)ветеранів військової служби; ветеранів органів внутрішніх справ, особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям інвалідів та особам, які супроводжують інвалідів І групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сімям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сімям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сімя (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування належать до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів. Зазначена вище норма передбачає, що пільгове надання послуг звязку фінансується за рахунок видатків місцевих бюджетів будь-якого рівня шляхом визначення у відповідному місцевому бюджету коштів. Таким чином, Департамент соціальної політики Вінницької міської ради є головним розпорядником коштів на погашення заборгованості перед ПАТ «Укрзалізниця» за телекомунікаційні послуги, надані пільговикам, що проживають на території м. Вінниця.

За таких обставин, позивач, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2019р. прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 28.03.2019р.

28.03.2019 року у судове засідання в режимі відеоконференції зявився представник позивача, щодо апеляційної скарги заперечив. Представник відповідача у судове засідання не зявився, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Департаменту соціально політики Вінницької міської ради в даному судовому засіданні, оскільки явка повноважних представників у судове засідання не визнавалася обовязковою.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі виробничого підрозділу Вінницька дистанція сигналізації та звязку регіональної філії Південно-Західна залізниця (надалі - Позивач) є оператором телекомунікаційних послуг.

Статтею 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 №2017-III визначено, що виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації від 18.11.2003р. №1280-IV телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Так, надання загальнодоступних телекомунікаційних послуг на пільгових умовах передбачено таким категоріям громадян, які підпадають під дію Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII, Закону України Про жертви нацистських переслідувань від 23.03.2000 №1584-III, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII, Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24.03.1998р. №202/98-ВР, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991р. №2011-XII, Закону України Про охорону дитинства від 26.04.2001 №2402-III, Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII та Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-XII.

У вище перерахованих законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку пільговій категорії населення кореспондує безумовний обов'язок Держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Підпунктом 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини першої статті 89 та частиною 1 статті 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян проводяться з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 97 Бюджетного кодексу України визначено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до частини першої пункту 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

З огляду на викладене, Департамент соціальної політики Вінницької міської ради є головним розпорядником коштів на погашення заборгованості перед ПАТ Укрзалізниця за телекомунікаційні послуги, надані пільговикам, що проживають на території м. Вінниця.

З метою удосконалення обліку осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, Кабінету Міністрів України постановою від 29 січня 2003 року №117 затвердив Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення №117).

Згідно п. 3 Положення № 117 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою "1 - допомога", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Пунктом 11 Положення № 117 визначено, що уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою 5-пільга та реєстр розрахунків згідно з формою 7- пільга; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою 3- пільга; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою 3-пільга Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами 4-пільга та 6-пільга.

Місцевим господарським судом встановлено, що станом на 01.06.2018 заборгованість відповідача становить 21 183,14 грн.

Як вбачається з матеріалів справи на неодноразові звернення з вимогами про погашення заборгованості (лист № 2071 від 09.09.2016, претензія № 142 від 23.09.2016, лист Вінницькому міському голові № 227 від 06.02.2018р, публікація - звернення на офіційному сайті Вінницької міської ради), Відповідач у відповідях ( № 08-00-019-33195 від 07.10.2016, № 06-5029 від 06.10.2016, № 01-00-008-9865 від 02.03.2018 та № 01-00-012-10283 від 06.03.2018), підтвердив дані зобовязання та вказав підстави неможливості їх виконання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

З приписів п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, вбачається те, що розрахунок з підприємствами та організаціями, що надають послуги, повинен проводиться щомісячно.

Відповідно до ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Постанови КМУ № 256 від 04.03.2002 р. Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, яким передбачено, що головні розпорядники місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, направляючи Акти звіряння за надані пільговикам послуги зв'язку згідно з формою 3-пільга відповідачу, позивач щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов'язання в розумінні статті 530 ЦК України.

Пункт 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ № 256 від 04.03.2002, передбачає, що головні розпорядники коштів бюджетів щомісяця готують Інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами, і надсилають їх фінансовими органам райдержадміністрацій до 22 числа місяця, що настає за звітним.

Відповідно до п.11 Положення №117 та п.2 Постанови №256, відповідач був зобов'язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься в Реєстрі з отриманою від позивача інформацією та здійснювати розрахунки з ним на підставі поданих позивачем щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, однак, як зазначає позивач відповідач порушив зобов'язання та здійснював розрахунки несвоєчасно.

Частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач підтвердив, що позивачем надано послуги звязку пільговій категорії споживачів у визначений позивачем період.

За змістом підпункту б пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих, бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів:

- ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

- здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги (пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З огляду на викладене, вище між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з операторами телекомунікаційних послуг, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 509, частинами третьою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на вказані норми законодавства у позивача виникло право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України): по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Приписами частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України унормовує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Відповідно до статей 525, 526, 527 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 21 183,14 грн. боргу.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов»язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі ОСОБА_2 проти Іспанії»).

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Житомирської області від 21.11.18р. у справі №902/454/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради - без задоволення.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на рішення господарського суду Вінницької області від 21.11.2018 р. у справі №902/454/18 залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складений "02" квітня 2019 р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Юрчук М.І.