ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 910/3507/18

Провадження № 12-243гс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Бакуліної С. В.,

суддів Антонюк Н. О., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Федорченка В. М.,

учасника справи - відповідача (3) - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (представники - ПроценкоМ. М., Лойфер А. О.),

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 травня 2018 року (головуючий Коротун О. М., судді Сулім В. В., Майданевич А. Г.) у справі № 910/3507/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капіталінвестбуд» (далі - ТОВ «Капіталінвестбуд») до Міністерства юстиції України (1), головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни (2) (далі -Виконавець), ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (3) про визнання незаконними та скасування постанов і актів державного виконавця.

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У березні 2018 року ТОВ «Капіталінвестбуд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Виконавця, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» про визнання незаконними та скасування постанови Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-1 у виконавчому провадженні № 30373236 (далі - ВП № 30373236) з виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 20 червня 2011 року у справі № 12/5025/296/11; визнання незаконним та скасування акта Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-1 у ВП № 30373236; визнання незаконною та скасування постанови Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-2 у ВП № 30373236; визнання незаконним та скасування акта Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-2 у ВП № 30373236; визнання незаконною та скасування постанови Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-3 у ВП № 30373236; визнання незаконним та скасування акта Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-3 у ВП № 30373236; визнання незаконною та скасування постанови Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-4 у ВП №30373236; визнання незаконним та скасування акта Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-4 у ВП № 30373236; визнання незаконною та скасування постанови Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-5 у ВП №30373236; визнання незаконним та скасування акта Виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 10 березня 2017 року № 30373236/3-5 у ВП № 30373236.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» неправомірно набуло статусу стягувача у ВП № 30373236 з виконання наказу Господарського суду Хмельницької області від 20 червня 2011 року у справі № 12/5025/296/11, тому передання цьому товариству нереалізованого на третіх електронних торгах майна боржника - ТОВ «Капіталінвестбуд» є також неправомірним та порушує права позивача.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва ухвалою від 29 березня 2018 року відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «Капіталінвестбуд» у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2.2. Обґрунтовуючи судове рішення, місцевий господарський суд зазначив, що заява не підлягає розгляду в господарських судах України в порядку позовного провадження оскільки позивач як сторона виконавчого провадження може оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця відповідно до статті 339 ГПК України, звернувшись з відповідними скаргами до суду, який видав виконавчі документи, у межах уже існуючих господарських справ, а не шляхом поданняокремого позову. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Капіталінвестбуд» визначено одним з відповідачів Виконавця, який є фізичною особою.

2.3. Київський апеляційний господарський суд постановою від 29 травня 2018 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 березня 2018 року скасував, справу передав до суду першої інстанції для продовження розгляду, зазначивши, що оскільки право на нерухоме майно, яке було передане стягувачу на підставі спірних актів, уже оформлене за останнім, то ефективним способом захисту прав боржника є пред'явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.

3. Вимоги касаційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

3.1. Не погодившись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 травня 2018 року, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернулося з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якій просило скасувати зазначену постанову, натомість залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 березня 2018 року

3.2. На обґрунтування касаційної скарги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» зазначило, що оскаржувані акти і постанови Виконавця у ВП № 30373236 є наслідком реалізації ним владних управлінських функцій; Виконавець не є підприємцем, не є кредитором у процесі ліквідації чи на стадії банкрутства підприємства; спір виник не з корпоративних відносин, а тому в силу приписів статті 20 ГПК України Виконавець як фізична особа не може бути відповідачем у справі № 910/3507/18, а спір не належить до юрисдикції господарського суду.

4. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі

4.1. Оскільки ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції, справа разом з касаційною скаргою була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

4.2. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

4.3. За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

4.4. Відповідно до статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

4.5. Згідно з положеннями частин першої, шостої та восьмої статті 61 Закону реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

4.6. Отже, Законом передбачено випадки, коли реалізація арештованого майна на торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити виконавець, а саме: повідомити про це стягувача і запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

4.7. Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев'ята статті 61 цього Закону).

4.8. Оскільки реалізація процедури, визначеної наведеними вище приписами законодавства, направлена на перехід права власності на нерухоме майно від боржника до стягувача, наявним є спір про право між боржником та стягувачем, а отже, відповідний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства в позовному провадженні.

4.9. Ураховуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що відмова суду першої інстанції у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України є неправомірною.

4.10. Доводи скаржника про те, що цей спір не належить до юрисдикції господарського суду, відхиляються Великою Палатою Верховного Суду, оскільки правочини, якими майно боржника передано стягувачу в рахунок погашення боргу, створюють правові наслідки безпосередньо для стягувача і боржника, а не для Виконавця. Тому в таких випадках існує спір про цивільні права стягувача і боржника, які у цій справі є юридичними особами. Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинстваз огляду на суб'єктний склад його сторін.

4.11. Залучення позивачем до участі у справі Виконавця не змінює його цивільно-правового характеру та належність до юрисдикції господарського суду, оскільки належним відповідачем у справі є стягувач.

4.12. За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 910/3507/18 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Князєв
Суддя-доповідач С. В. Бакуліна
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
В. В. Британчук Н. П. Лященко
Д. А. Гудима Л. І. Рогач
В. І. Данішевська І. В. Саприкіна
О.С. Золотніков В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська