ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа№ 910/21300/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Верховця А.А.

Секретаря судового засідання Камінська Т.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 18.03.2019.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариство «Львівський холодокомбінат»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2018

у справі № 910/21300/17 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат»

до 1. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Хладопром»

про визнання частково недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Львівський холодокомбінат» (далі - позивач, ПрАТ «Львівський холодокомбінат») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач-1, Мінекономрозвитку) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Хладопром» (далі - відповідач-2, ТОВ «Хладопром») про визнання частково недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг «КАШТАН» № 19356 від 16.04.2001.

Позовні вимоги мотивовані тим, що реєстрація свідоцтва України на знак для товарів і послуг «КАШТАН» № 19356 від 16.04.2001 проведена з порушенням умов, визначених п. 1, 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», що на підставі ч. 1 ст. 19 вказаного закону є підставою для визнання такого свідоцтва частково недійсним у зв'язку невідповідністю зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/21300/17 призначено експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності. Зупинено провадження у справі № 910/21300/17 до закінчення проведення експертизи об'єктів інтелектуальної власності.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Львівський холодокомбінат» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/21300/17 скасувати, матеріали справи № 910/21300/17 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ «Львівський холодокомбінат» посилається, на відсутність підстав для призначення судової експертизи, оскільки позивачем надавався висновок експерта № 7-03/18 від 02.04.2018, який підтверджує доводи позовної заяви та спростовує заперечення відповідача. Наявний висновок експерта, складений на замовлення позивача відповідно до положень ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відмови в задоволенні клопотання про призначення експертизи, з огляду на положення ст. 99 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт зазначає про неправомірність доручення проведення експертизи Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, оскільки експерти зазначеної установи проводили експертизу щодо знаку для товарів і послуг «КАШТАН» № 19356 від 16.04.2001 у судовій справі № 910/13244/17, що є недопустимим з точки зору неупередженості та об'єктивності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство «Львівський холодокомбінат» у справі № 910/21300/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Остапенка О.М., Верховця А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариство «Львівський холодокомбінат» та призначено до розгляду на 18.03.2019.

04.03.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хладопром» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповіда-2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу ПрАТ «Львівський холодокомбінат» залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін. Відзив мотивований тим, що суд може призначити судову експертизу, зокрема, у разі наявності сумнівів щодо правильності висновків наданої позивачем експертизи. Такі сумніви ТОВ «Хладопром» виклало у запереченнях щодо висновку експерта № 7-03/18 від 02.04.2018, наданого позивачем. При цьому, у зв'язку з наданням до матеріалів справи декількох експертиз, які проводилися в інших справах та пов'язані з предметом спору у даній справі, суд обґрунтовано призначив спірну судову експертизу для встановлення фактичних обставин відносно предмету спору у даній справі. Відповідач звертає увагу, що позивач у суді першої інстанції не надав заперечень стосовно проведення експертизи Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності чи пропозицій щодо іншої експертної установи.

У судовому засіданні 18.03.2019 представник Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат» надав пояснення по суті спору, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/21300/17 скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні 18.03.2019 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Хладопром» надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/21300/17 залишити без змін.

У судове засідання, призначене на 18.03.2019, повноважний представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не з'явився.

Відповідно до положень ч.ч. 2-3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

З повідомлень про вручення поштових відправлень встановлено, що ухвали Північного апеляційного господарського суду отримано Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 14.02.2019 та 18.02.2019 відповідно.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача-1, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів, на підставі ч. 7 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке присутніми представникам сторін реалізовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників присутніх сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія встановила наступне.

Предметом спору у даній справі № 910/21300/17 є визнання частково недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг «КАШТАН» № 19356 від 16.04.2001.

Позов обґрунтовано відсутністю у позначенні «КАШТАН» розрізняльної здатності та його загальновживаності на момент подання заявки на реєстрацію цього знаку - 22.02.1999.

Оскаржуваною ухвалою Господарським судом міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/21300/17 призначено експертизу у сфері інтелектуальної власності та зупинено провадження у справі. На вирішення експерту поставлені питання:

- Чи складається знак для товарів і послуг «КАШТАН» за свідоцтвом України № 19356 лише з позначень, що є загальновживаними як позначення товарів і послуг певного виду, а саме для товару 30 класу МКТП «морозиво»?

- Чи мав знак для товарів і послуг «КАШТАН» за свідоцтвом України № 19356 розрізняльну здатність на дату подання заявки 22.02.1999 відносно товару 30 класу МКТП «морозиво»?

Проведення експертизи доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Як зазначає апелянт, підстави для призначення експертизи відсутні, з огляду на те, що предметом позову є визнання частково недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг «КАШТАН» № 19356 від 16.04.2001 з підстав відсутності у позначенні «КАШТАН» розрізняльної здатності та його загальновживаності на момент подання заявки на реєстрацію цього знаку. В підтвердження відсутності таких ознак позивач надав висновки експертів № 7-03/18 від 02.04.2018 та № 018-СІВ/17 від 05.03.2018.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів: 3) показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судова колегія звертає увагу, що в обґрунтування своїх позовних вимог ПрАТ «Львівський холодокомбінат» було надано:

- висновок експерта № 7-03/18 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 02.04.2018, складений ОСОБА_2 на замовлення ПрАТ «Львівський холодокомбінат» для надання у справу № 910/21300/17, у порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України. У висновку встановлено, що знак для товарів і послуг «КАШТАН» за свідоцтвом № 19356, на дату подання заявки - 22.02.1999, складався лише з позначень, що є загальновживаним як позначення товару певного виду, для якого його зареєстровано, а саме для товару 30 класу МКТП «морозиво». Знак для товарів і послуг «КАШТАН» за свідоцтвом № 19356, на дату подання заявки - 22.02.1999, не мав розрізняльну здатність для товару 30 класу МКТП «морозиво».

- висновок експерта № 018-СІВ/17 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 05.03.2018, складений Центром судової експертизи та експертних досліджень Державного підприємства «Інформаційні судові системи». Вказаний висновок зроблено на виконання ухвали суду в межах справи № 910/14162/17. У висновку встановлено, що знак для товарів і послуг «КАШТАН» за свідоцтвом № 19356, станом на 22.02.1999, був загальновживаним, як позначення товару певного виду - морозиво пломбір у шоколадній глазурі, що входить до узагальнюючого поняття «морозиво»,та не був загальновживаним для інших товарів 16, 29, 30, 31, 32, 33, 34 і послуг 35 класів МКТП, для яких зареєстрований знак. Знак для товарів і послуг «КАШТАН» за свідоцтвом № 19356, станом на 22.02.1999, не мав розрізняльну здатність для товару «морозиво», що входить до 30 класу МКТП, та мав розрізняльну здатність щодо інших товарів 16, 29, 30, 31, 32, 33, 34 і послуг 35 класів МКТП, для яких зареєстрований знак.

У свою чергу, заперечуючи проти доводів позивача та поданих ним висновків, ТОВ «Хладопром» було надано:

- висновок експерта № 242/17 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 31.01.2018, складений Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності. Вказаний висновок зроблено на виконання ухвали суду в межах справи № 910/13244/17. У висновку встановлено, що знак позначення «КАШТАН» за свідоцтвом № 19356 від 16.04.2001 не є загальновживаним, як позначення товарів певного виду, а саме для 30 класу МКТП.

- висновок експерта № 135 за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності від 20.04.2018, складений ОСОБА_3 на замовлення ТОВ «Хладопром» для подання як доказ у справі № 910/14162/17, у порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України. У висновку встановлено, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом № 19356 не є таким, що складається лише з позначень, що є загальновживаними позначеннями для товарів чи послуг, для яких його зареєстровано, зокрема, морозива, станом на 22.02.1999. Також, він не є тами, що втратив розрізняльну здатність відносно товарів чи послуг, для яких його зареєстровано, зокрема, морозива, станом на 22.02.1999.

Враховуючи суперечність наданих висновків та відсутність належних та достатніх доказів для того, щоб стверджувати про однозначну наявність або відсутність у позначенні «КАШТАН» розрізняльної здатності та його загальновживаності, судова колегія звертає увагу, що встановлення відповідних фактів, під час проведення експертизи (з урахуванням висновків вказаних експертиз), вплине на розгляд даної справи.

Частиною 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обгрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу.

Судова колегія, з огляду на те, що надані позивачем та відповідачем висновки експертів суперечать один одному, що ставить їх під сумнів, а предметом розгляду даної справи є питання, для вирішення яких необхідні спеціальні знання у іншій сфері, ніж право, враховуючи положення ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для призначення експертизи.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи. Провадження згідно з п. 6 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України зупиняється на час проведення експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою встановлення фактичних обставин справи, які потребують спеціальних знань, провадження у даній справі підлягає зупиненню для забезпечення проведення експертизи об'єктів інтелектуальної власності.

Посилання апелянта на відсутність підстав для призначення експертизи, оскільки в матеріалах справи міститься висновок експерта № 7-03/18 від 02.04.2018, складений на замовлення позивача, у порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 98 та ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Проте, положеннями ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд призначає експертизу, зокрема, за сукупності умов: необхідності застосування спеціальних знань, що мають значення для справи, у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

З урахуванням встановлених обставин щодо суперечності висновків та відсутності інших доказів розрізняльної здатності та загальновживаності позначення «КАШТАН», судова колегія зазначає про відсутність процесуальної заборони щодо призначення даної експертизи.

Щодо посилання апелянта на протиправність доручення проведення експертизи Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності слід відмітити наступне.

В обґрунтування вказаних доводів, апелянт зазначив, що висновок № 242/17 від 31.01.2018 у справі № 910/13244/17 складений Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності (на який посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень), що є недопустимим з точки зору неупередженості та об'єктивності.

Слід звернути увагу, що відповідачі у своїх поясненнях просили визначити експертною установою саме Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Частиною 3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Матеріали справи не містять заперечень та згоди позивача на призначення експертизи, узгодження ним питань щодо експертизи, після встановлення судом першої інстанції необхідності її проведення. Такі посилання з'явилися лише в апеляційній інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції, користуючись наданим йому ч. 3 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України правом, правомірно визначив експертну установу самостійно.

У свою чергу, судова колегія зазначає, що ПрАТ «Львівський холодокомбінат», за наявності обґрунтованих підстав вважати, що судовий експерт, який безпосередньо виконує експертизу та складає висновок, діє упереджено та не об'єктивно, не позбавлений права скористатися своїм правом та заявити відвід такому експерту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості висновку про призначення судової експертизи.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що на момент відкриття апеляційного провадження у даній справі, Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності надано висновок експерта № 114/18 за результатами судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 18.01.2019, який проведено за оскаржуваною ухвалою.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Приватним акціонерним товариством «Львівський холодокомбінат» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на встановлене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/21300/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариство «Львівський холодокомбінат» задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 136-140, 252, 263, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство «Львівський холодокомбінат» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/21300/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21300/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.03.2019

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

А.А. Верховець