ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

м. Рівне

"27" березня 2019 р. Справа № 918/28/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання Б. Рижого, розглянувши за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременець Агро"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАГРІЯ",

до відповідача-2 Державного реєстратора Комунального підприємства "Архітектор" Дубенської міської ради

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, про скасування рішення державного реєстратора,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ордер серія ВЛ №000057954 від 18.02.2019 року,

від відповідача - 1: ОСОБА_2, наказ №13/К від 21.01.2019 року, ОСОБА_3, протокол №4 від 21.01.2019 року,

від відповідача - 2: не з'явився,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ТОВ "Кременець Агро" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до ТОВ "ЮАГРІЯ", КП "Архітектор" Дубенської міської ради, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий № :08:001:0201, укладений між ТОВ "ЮАГРІЯ" та ОСОБА_4, зареєстрований 16.02.2017 року за № 19096655, а також про скасування рішення державного реєстратора КП "Архітектор" Дубенської міської ради про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ "ЮАГРІЯ".

Ухвалою суду від 09.01.2019 року позовну заяву ТОВ "Кременець Агро" залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначене на 18.02.2019 року.

Ухвалою суду від 18.02.2019 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 04.03.2019 року та встановлено відповідачу-1 додатковий час до 04.03.2019 року для подання відзиву, а також запропоновано позивачу та відповідачу-1 надати суду у строк до 04.03.2019 року належним чином засвідчену копію оспорюваного правочину та визначитися із остаточним колом учасників справи.

19.02.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-1 - ТОВ "ЮАГРІЯ" надійшла заява про закриття провадження у справі.

01.03.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача-2 - КП "Архітектор" Дубенської міської ради на належного відповідача - Державного реєстратора КП "Архітектор" Дубенської міської ради ОСОБА_5 та залучення до участі у справі відповідача-3 - ОСОБА_4.

У підготовчому засіданні 04.03.2019 року оголошено перерву на 18.03.2019 року та витребувано у відповідача-1 - ТОВ "ЮАГРІЯ" належним чином засвідчену копію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ "ЮАГРІЯ" та ОСОБА_4, право оренди за яким зареєстровано КП "Архітектор" Дубенської міської ради за №19096655 за ТОВ "ЮАГРІЯ" та який є предметом заявлених позовних вимог у цій справі. Цією ж ухвалою розгляд клопотання позивача про заміну неналежного відповідача-2 та залучення до участі у справі співвідповідача, а також клопотання позивача про закриття провадження у справі відкладено до отримання судом копії оспорюваного правочину.

05.03.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд установити субєктний склад учасників і належних відповідачів та закрити провадження у справі. У разі відмови у задоволенні заяви про закриття провадження у справі - залишити позов без розгляду тощо.

13.03.2019 року на електронну адресу суду відповідачем 1 - ТОВ "ЮАГРІЯ" надіслано копію договору оренди земельної ділянки №42 від 01.02.2017 року, укладеного між ТОВ "ЮАГРІЯ" та ОСОБА_4, право оренди за яким зареєстроване за ТОВ "ЮАГРІЯ" КП "Архітектор" Дубенської міської ради за №19096655 та який є предметом заявлених позовних вимог у цій справі.

Ухвалою суду від 18.03.2019 року підготовче засідання відкладено на 27.03.2019 року, запропоновано позивачу у строк до 26.03.2019 року усунути недоліки позовної заяви.

У підготовче засідання 27.03.2019 року зявилися представники сторін, позивачем у строк до 26.03.2019 року недоліки позовної заяви, про якій йшлося в судовому засіданні та в ухвалі від 18.03.2019 року, не усунуто.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач не вбачає підстав для усунення недоліків позовної заяви та підтримує позовні вимоги у заявленому обсязі.

Суд, давши оцінку фактичним обставинам справи та доказам, наданих на їхнє підтвердження, встановив таке.

04.01.2011 року між ТОВ "Кременець Агро" та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі № 36 на земельну ділянку площею 2,73 га строком на 10 років, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Дубенському районі 17.06.2011 року за № 00341.

Як зазначає позивач у поданій позовній заяві, внаслідок позапланового моніторингу стану зареєстрованих речових прав ним установлено, що право оренди земельної ділянки, що перебуває в оренді позивача, також зареєстроване за відповідачем-1.

Таке право у відповідача-1 виникло на підставі договору оренди земельної ділянки № 42 від 01.02.2017 року, укладеного між відповідачем-1 та ОСОБА_4.

Як зазначалося, предметом позовних вимог у цій справі є, зокрема визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, який долучено відповідачем-1 до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_4 є його стороною.

У спорах про визнання недійсним правочину відповідачами у справі, як правило, є сторони за таким правочином. У разі коли учасниками оспорюваного правочину є декілька осіб, а позов поданий до однієї з них, господарський суд має вирішити питання про залучення до участі у справі як відповідачів усіх зазначених осіб.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності, наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У свою чергу, п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У зв'язку з наведеним слід виходити з того, що критеріями розмежування справ різних юрисдикції є, зокрема суб'єктний склад спору. Крім того, під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом із матеріалів справи встановлено, що предметом позовних вимог є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 42 від 01.02.2017 року, укладеного між відповідачем-1 та ОСОБА_4, та скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Як убачається з витягу з ЄДРЮОФОПГФ, сформованого на запит суду по ідентифікаційному номеру ОСОБА_4, записів щодо її реєстрації як фізичної особи-підприємця не знайдено.

Отже, власником земельної ділянки на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЄ № 20656, зареєстрованого за № 08 від 18.11.2008 року, переданої в оренду відповідачу-1 згідно з оспорюваним правочином, є фізична особа, яка не була та не є станом на дату розгляду вказаного спору підприємцем, а відтак предмет спору безпосередньо стосується прав і обов'язків такої фізичної особи.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України тощо. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єктів господарювання та суб'єкта владних повноважень, розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, вирішення питань, що відповідно до закону необхідні для реалізації права на землю, про передачу земельної ділянки у користування.

З огляду на те, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, стороною за яким є фізична особа - ОСОБА_4, яка є власником земельної ділянки та яка реалізувала своє право власності шляхом передачі земельної ділянки в оренду відповідачу-1, відтак такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про скасування рішення державного реєстратора КП "Архітектор" Дубенської міської ради про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ "ЮАГРІЯ".

Зі змісту позовної заяви вбачається, що зазначена позовна вимога обґрунтована тим, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося.

Отже, спір у цій частині не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач-2, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем-2 оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи - відповідач-1, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою - відповідачем-1 є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права оренди і відсутністю такого права у відповідача-1 і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та відповідача-1 щодо права на спірну земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації.

З урахуванням наведеного суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

За таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду у справі № 823/2042/16 від 04.09.2018 року, яка враховується судом за відсутності підстав для відступу від неї, а також з метою забезпечення єдності та сталості судової практики.

Ураховуючи наведене вбачається, що вимога позивача про визнання правочину, укладеного між відповідачем-1 та ОСОБА_4, беручи до уваги його суб'єктний склад, підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, тоді як вимога про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди за відповідачем-1 має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

При цьому, як убачається зі змісту позовної заяви та підстав, на яких вона ґрунтується, позивач не ставить у залежність скасування рішення про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ "ЮАГРІЯ" від визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, а навпаки, зазначає, що хоча законом прямо не передбачена недійсність правочину, на підставі якого проведена реєстрація вже зареєстрованого права, однак законодавцем закріплений принцип неможливості одночасного існування подвійної державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - у цьому випадку право оренди земельної ділянки.

Зазначене стверджується як матеріально-правовим обґрунтуванням, на яке посилається позивач у поданій позовній заяві, так і аргументацією порушеного права.

Тобто вимога про скасування рішення державного реєстратора не є похідною від вимоги про визнання недійсним правочину, а відтак ч. 12 ст. 30 ГПК України (вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо розгляд таких вимог віднесений до юрисдикції господарського суду, розглядаються господарським судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги) застосуванню не підлягає, так само як немає підстав для застосування п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України (закриття провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на можливість учинення в суді чи органі з розгляду скарг будь-якого позову стосовно його цивільних прав та обовязків. У такий спосіб ця стаття передбачає «право на суд», з якого право доступу, тобто право вчиняти позов у суді з цивільних справ, становить лише один аспект ( рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» та у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини»). Право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Суд повторив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Заразом приписами ч. 1 ст. 21, ч. 4 ст. 173 ГПК України унормовано, що не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Зважаючи, що хоча заявлені позивачем позовні вимоги є пов'язаними між собою, однак кожна з них може бути окремим та самостійним предметом позову, а суб'єктний склад кожної із заявлених позовних вимог виключає їх спільний розгляд у межах одного провадження за правилами господарського судочинства.

Правила, якими врегульовано вимоги щодо позовних заяв, мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У свою чергу, п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Згідно з ч.ч. 1, 2, п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін; диспозитивність.

Принцип змагальності сторін передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 4, 5 ст. 13 ГПК України).

Суд у цій справі, роз'яснивши позивачу як у судовому засіданні, так і в ухвалі суду від 18.03.2019 року про те, що ним порушено правила об'єднання позовних вимог, надав йому строк для усунення недоліків позовної заяви, однак позивач, представлений у суді адвокатом, недоліків не усунув, а відтак знав чи за всіма обставинами повинен був знати, що до нього будуть застосовані правила, визначені ГПК України.

Принцип диспозитивності, про якій йдеться у ст. 14 ГПК України, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З наведеного вбачається, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про те, в якій частині він розглядатиме спір, а в якій ні, оскільки це виключне право позивача.

Позивач своїм правом на усунення недоліків позовної заяви не скористався, позовну заяву в частині заявлених позовних вимог (предмету позову) відповідно до вимог ГПК України не привів, а отже позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Суд уважає також зазначити, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено.

У свою чергу, за приписами ч. 4 ст. 226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи викладене, залишення позову без розгляду не порушує суть права доступу до суду, оскільки позивач не втрачає можливості на повторне звернення до суду після усунення недоліків, про які йдеться у цій ухвалі.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету. Ухвалу про залишення позову без розгляду може бути оскаржено.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч.ч. 2, 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням) У випадку, установленому п. 4 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст.ст. 185, 226, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременець Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАГРІЯ", державного реєстратора Комунального підприємства "Архітектор" Дубенської міської ради про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, кадастровий № :08:001:0201, укладеного між ТОВ "ЮАГРІЯ" та ОСОБА_4, зареєстрований 16.02.2017 року за № 19096655, а також про скасування рішення державного реєстратора КП "Архітектор" Дубенської міської ради про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ "ЮАГРІЯ" залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 27.03.2019 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 27.03.2019 року.

Суддя Андрійчук О.В.