ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2019 Справа № 917/73/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Отюгова О.І., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Вериги Лева Орестовича АДРЕСА_3 (поштова адреса: АДРЕСА_4)

до відповідача Фізичної особи- підприємця Сіпєтая Вікторії Іванівни АДРЕСА_5

про стягнення 97 167,68 грн. заборгованості

Встановив:

До суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Вериги Лева Орестовича до відповідача Фізичної особи- підприємця Сіпєтая Вікторії Іванівни про стягнення 97 167,68 грн. заборгованості за договором оренди частини нежитлового приміщення б/н від 01.01.2018 року, яка складається з: 59990,91 грн. основної заборгованості, 4225,56 грн. пені, 2363,64., збитків від інфляції, 352,64 грн. 3% річних, 27766,94 грн. штрафу за невчасне повернення орендованої площі, 2467,99 грн. за частковий ремонт.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області суду від 16.01.2019 року на підставі ст. 174 ГПК України позовну заяву Фізичної особи-підприємця Вериги Лева Орестовича залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

23.01.2019 року від позивача до суду надійшло заява про усунення недоліків.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 247 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв'язку з її малозначністю.

Суд ухвалою від 24.01.2019 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/73/19 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.01.2018 року була надіслана відповідачу 24.01.2019 року рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зробленому судом станом на 17.01.2019 року (час звернення до суду).

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та повернуте до суду 07.02.2019 року з відміткою у довідці відділення поштового зв'язку від 05.02.2019 року про невручення даного поштового відправлення "за закінченням встановленого строку зберігання".

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 24.01.2019 року є 05.02.2019 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Позивач також був належним чином повідомлений про розгляд даної справи (поштове повідомлення про вручення ухвали суду від 24.01.2019 року в матеріалах справи).

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01.01.2018 року між Фізичною особою-підприємцем Веригою Левом Орестовичем (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Сіпєтая Вікторією Іванівною (орендар, відповідач) було укладено договір оренди частини нежитлового приміщення з додатком (арк. с. 14-19).

Умовами даного договору сторони погодили наступне:

- орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування (далі за текстом - оренда) нежитлове приміщення ( далі за текстом - приміщення ) адреса приміщення: м. Полтава, вул. Освітянська, 6. Загальна площа приміщення 197,6 кв. м., згідно з планом (Додаток №1 до договору) в т.ч. торгівельна площа 116,4 кв. м., коридор 20 кв. м. (п. п. 1.1.-1.3. договору);

- передача приміщення здійснюється за актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками сторін, що свідчить про фактичні передачу приміщення в оренду (п.3.1. договору);

- орендна плата складається з основної та змінної частини. Основна частина орендної плати складає: 36,57 грн. за 1 кв. м. з урахуванням ПДВ. Загальна сума основної частини орендної плати складає 12950,71 грн. в тому числі ПДВ. В основну частину орендної плати входить плата за користування земельною ділянкою .

Змінна частина орендної палати складається із суми компенсацій за технічне обслуговування приміщення, забезпечення електроенергією, водопостачання і водовідведення, охорони та інших витрат, які виникають під час дії даного договору (п.5.1. договору);

- розмір основної частини орендної плати за поточний місяць оренди визначається як платіж за попередній місяць помножений на індекс інфляції попереднього місяця. В разі відсутності інфляції основна частина орендна плата сплачується в розмірі попереднього місяця (п. 5.2. договору);

- основна частина орендної плати нараховується та сплачується на підставі зазначеного договору та/ або рахунків в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 10 (десятого ) числа поточного місяця оренди (п. 5.3. договору);

- орендар сплачує орендодавцю змінну частину орендної плати відповідно до виставлених рахунків орендодавця (п. 5.8. договору);

- орендар несе наступну відповідальність: - за затримку сплати орендних платежів, передбачених цим договором, сплачувати орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки від суми заборгованості; - у разі пошкодження, знищення (псування) або не повернення орендованого приміщення в наслідок порушення правил використання такого майна чи інших умисних дій Орендаря, останній відшкодовує Орендодавцю заподіяну цими діями ( бездіяльністю) збитки або шкоду в повному обсязі. За згодою Орендодавця, Орендар може провести за свої кошти ремонт орендованого приміщення; за невчасне повернення орендованого приміщення орендар сплачує штраф в розмірі двомісячної орендної плати за цим договором (п. 8.1. договору);

- після закінчення терміну або дострокового припинення договору орендар зобов'язався протягом 3 (трьох) днів підготувати до передачі і звільнити площу та передати орендодавцю за актом прийому - передачі (п. 9.1. договору);

- орендна плата сплачується до моменту повернення приміщення за актом прийому - передачі (п. 9.2. договору);

- дія договору може бути достроково припинена або розірвана: за взаємною згодою сторін, про що складається додаткова угода до цього договору; у передбачених чинним законодавством України випадках; у односторонньому порядку у випадках порушення умов договору, в т.ч. затримці по сплаті орендної плати більше одного місяця згідно п. 6.2.2 договору; використання орендарем орендованого приміщення не за призначенням; дострокове розірвання допускається з ініціативи орендодавця в разі повідомлення орендаря письмово, про дату розірвання договору (п. 10.1. договору).

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.01.2018 року орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду частині не житлового приміщення за адресою: м. Полтава, вул. Освітянська, 6, площею 197,6 кв. м., згідно з планом (Додаток №1 до договору) (арк. с. 20).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, на порушення відповідачем умов договору оренди в частині оплати оренди частини нежитлового приміщення починаючи з вересня 2018 року.

Як вказує позивач, 18 жовтня 2016 року ним на адресу відповідача була надіслана претензія за вих. №29, в якій позивач вимагав від відповідача сплати заборгованості по орендній платі та повідомив відповідача про розірвання договору оренди починаючи з 19 листопада 2018р. (арк. с. 54-55). Зазначена претензія залишена відповідачем без реагування та задоволення.

01.11.2018 року фахівцями позивача проведено огляд орендованого відповідачем приміщення і було виявлено ряд недоліків та пошкоджень орендованого приміщення та майна про, що представниками позивача складено акт огляду орендованого приміщення (арк. с. 58).

02.11.2018 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про усунення виявлених позивачем під час огляду орендованого приміщення недоліків та пошкоджень до 19 листопада 2018р. (арк. с. 56-57). Зазначена вимога залишена відповідачем без реагування та задоволення.

У зв'язку з чим позивач був змушений здійснити частковий ремонт і усунути виявлені пошкодження та недоліки за власні кошти.

Так, 19.11.2018 року між позивачем (замовник) та Приватним підприємством "Арт-профі" (виконавець) було укладено договір надання послуг №78 (арк. с. 71-74), відповідно до умов якого виконавець за завданням замовника, зобов'язався надати своїми засобами і на свій ризик послуги з поточного ремонту та сервісного обслуговування захисних жалюзі, які є власністю замовника, а замовник зобов'язався прийняти ці послуги та виконати оплату цих послуг на умовах даного договору (п.1.1. договору).

Виконавцем було проведено ремонт на загальну суму 2467,99 грн., що підтверджується підписаним між позивачем та Приватним підприємством "Арт-профі" актом здачі прийняття робіт № АП - 0000113 робіт від 11 грудня 2018 p. та платіжним доручення від 04.12.2018 р. № 336 (арк. с. 75-77).

Як вказує позивач, на даний час відповідач орендовану площу позивачу у встановлений строк та порядок не передав, акт прийому - передачі не підписав.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача: 59990,91 грн. основного боргу по орендній платі , 4225,56 грн. пені за період з 01.10.2018 року -14.01.2019 року; 2363,64., збитків від інфляції за період з жовтня 2018 року - грудень 2018 року, 352,64 грн. 3% річних за період з 01.10.2018 року - 14.01.2019 року, 27766,94 грн. штрафу за невчасне повернення орендованої площі, 2467,99 грн. за частковий ремонт (розрахунок арк. с. 12-13).

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Спірне приміщення є власністю позивача, що підтверджується довідкою з реєстру права власності на нерухоме майно (арк. с. 80-81).

Згідно із ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за договором оренди щодо сплати орендних платежів у період з вересня 2018 року по 18 листопада 2018 року (включно) та з 19 листопада по 14.01.2019 року (за фактичне користування приміщенням після розірвання договору оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2018 року) не виконав, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем на момент прийняття рішення складає 59 990,91 грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за оренду приміщення в сумі 59 990,91 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно п. 8.1. договору орендар несе наступну відповідальність:

- за затримку сплати орендних платежів, передбачених цим договором, сплачувати орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки від суми заборгованості;

- за невчасне повернення орендованого приміщення орендар сплачує штраф в розмірі двомісячної орендної плати за цим договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу 4225,56 грн. пені за період з 01.10.2018 року -14.01.2019 року; 2363,64., збитків від інфляції за період з жовтня 2018 року - грудень 2018 року, 352,64 грн. 3% річних за період з 01.10.2018 року - 14.01.2019 року, 27766,94 грн. штрафу за невчасне повернення орендованої площі (розрахунок арк. с. 12-13).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, інфляційних нарахувань, 3% річних та штрафу, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

В частині стягнення 2467,99 грн. за частковий ремонт проведений позивачем, суд відмовляє виходячи з наступного.

У пункті 8.1. договору сторони погодили, що у разі пошкодження, знищення (псування) або не повернення орендованого приміщення в наслідок порушення правил використання такого майна чи інших умисних дій Орендаря, останній відшкодовує Орендодавцю заподіяну цими діями ( бездіяльністю) збитки або шкоду в повному обсязі. За згодою Орендодавця, Орендар може провести за свої кошти ремонт орендованого приміщення.

Згідно із ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності збитків та обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов'язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими.

Позивачем на підтвердження завдання йому збитків у вигляді пошкодження частини орендованого приміщення надано суду акт огляду орендованого приміщення від 01.11.2018 року ,складений представниками позивача.

Зазначений акт не приймається судом, як належний доказ завдання відповідачем позивачу збитків, оскільки складений представниками позивача в односторонньому порядку. Жодних інших доказів які б підтверджували завдання відповідачем пошкоджень орендованому приміщенню позивачем суду надано не було.

Оскільки позивачем не доведено факту пошкодження орендованого приміщення, причинного зв'язку між діяннями відповідача та понесеними позивачем витратами, обґрунтованості своїх вимог про відшкодування збитків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення 2467,99 грн. за частковий ремонт приміщення проведеного позивачем.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 59990,91 основного боргу, 4225,56 грн. пені, 2363,64 грн. інфляційних нарахувань, 352,64 грн. 3% річних, 27766,94 грн. штрафу обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому підтягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233, 236, 237-238, 240, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Сіпєтая Вікторії Іванівни (АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Вериги Лева Орестовича (АДРЕСА_3; поштова адреса: АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 59990,91 основного боргу, 4225,56 грн. пені, 2363,64 грн. інфляційних нарахувань, 352,64 грн. 3% річних, 27766,94 грн. штрафу, 1872,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 22.03.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Тимощенко