ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 Справа № 914/95/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніплит"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Іваниковича Михайла Івановича

про стягнення 107015,80 грн.

за участю представників

від позивача не з'явився

від відповідачане з'явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Уніплит" до відповідача Фізичної особи-підприємця Іваниковича Михайла Івановича про стягнення 107015,80 грн., з яких 89925,12 грн. - основний борг та 17090,68 грн. - неустойка (13951,93 грн. - пеня та 3138,75 грн. - штраф).

Ухвалою суду від 18.02.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження. Засідання призначено на 19.03.2019р.

Відповідно до ч.2 ст.252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Сторони явку представників в судове засідання 19.03.2019р. не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

16.08.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Уніплит" (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Іваниковичем Михайлом Івановичем (постачальник) укладено договір №16/08/2016, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надати покупцю сировину, а покупець зобов'язується прийняти сировину та оплатити її вартість на умовах даного договору.

Згідно з п.6.2. договору, покупець перераховує кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом двадцяти банківських днів після прийняття сировини та підписання товарно-транспортних накладних.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що покупець може провести передоплату, в такому випадку сировина має бути поставлена постачальником протягом п'яти календарних днів з дня зарахування коштів.

Відповідно до п.7.4. договору, постачальник за порушення строків виконання зобов'язання сплачує на користь покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як зазначено у позовній заяві, позивачем на виконання умов договору було здійснено оплати в розмірі 253047,60 грн., однак відповідач в порушення пункту 6.3. договору не здійснив поставку сировини на цю суму протягом п'яти календарних днів з дня зарахування коштів. Як стверджує позивач, непоставленою залишилась сировина на суму 89925,12 грн.

Позивачем на підставі п.7.4. договору за порушення строків виконання зобов'язання нараховано відповідачу 13951,93 грн. пені та 3138,75 грн. штрафу, що разом становлять неустойку в розмірі 17090,68 грн.

Таким чином, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 107015,80 грн., з яких 89925,12 грн. - основний борг та 17090,68 грн. - неустойка.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору поставки лісової сировини №16/08/2016 від 16.08.2016р. було здійснено оплати на загальну суму 253047,60 грн., в підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи платіжні доручення на вказану суму.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем порушено умови договору, поставку сировини у повному обсязі на вказану суму не здійснено. Позивачем заявлено до стягнення 89925,12 грн. основного боргу. Матеріалами справи, а саме долученими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними, підтверджується факт непоставлення сировини на суму 89925,12 грн.

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, відповідно до п.7.4. договору, постачальник за порушення строків виконання зобов'язання сплачує на користь покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного зобов'язання за кожен день прострочки, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Із розрахунку позовних вимог вбачається, що позивачем нараховано 13951,93 грн. - пені та 3138,75 грн. - штрафу, що разом становлять неустойку в сумі 17090,68 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд прийшов до висновку про обґрунтованість її нарахування у розмірі 13951,93 грн.

Перевіривши заявлений позивачем розмір штрафу, суд прийшов до висновку, що штраф у сумі 3138,75 грн. також є обґрунтованим.

Таким чином позовна вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 17090,68 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.79 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача 89925,12 грн. основного боргу та 17090,68 грн. неустойки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №24447 від 09.01.2019р. на суму 1921,00 грн., які відповідно до ст. 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Іваниковича Михайла Івановича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніплит" (77552, Івано-Франківська область, Долинський район, смт.Вигода, вул.Заводська, 4, ідентифікаційний код 30905968) 89925,12 грн. - основного боргу, 17090,68 грн. - неустойки та 1921,00 грн. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.03.2019р.

Суддя Петрашко М.М.