ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1386/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Чередка А.Є., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м.Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 року (повний текст складено 03.08.2018 року) у справі № 904/1386/18 (суддя Юзіков С.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м.Дніпро

про стягнення провізної плати та додаткових зборів за затримку вагонів для прикордонно-митного догляду з підняттям даху у розмірі 14 640,35 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 року у справі № 904/1386/18 позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця 14 640,35 грн. провізної плати та додаткових зборів за затримку вагонів для прикордонно-митного огляду з підняттям даху, 1 762,00 грн. судового збору.

На підставі системного аналізу змісту статей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951року, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №11 від 25.02.1999 року, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що нараховані позивачем провізна плата та додаткові збори за затримку вагонів для здійснення прикордонно-митного догляду мають в будь-якому випадку оплачуватись вантажовласником (вантажовідправником) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не надав належну оцінку запереченням відповідача щодо неправомірності дій залізниці по затримці вагонів та нарахуванню провізної плати та додаткових витрат у зв’язку з відсутністю рішення керівника державного органу про проведення митного огляду вагонів відповідача.

Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. Зазначає на фактичні обставини справи та посилається на норми матеріального права, на підставі яких вважає рішення суду правомірним.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2018 року було прийнято справу № 904/1386/18 до розгляду колегією суддів у складі: доповідач суддя Верхогляд Т.А., судді Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.

Відкрито провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 року у справі № 904/1386/18 в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду, позивач просив стягнути з відповідача на його користь провізну плату та додаткові збори за затримку вагонів для прикордонно-митного догляду з підняттям даху у розмірі 14 640,35 грн.

Факт затримки вагонів позивач підтверджував відповідними актами загальної форми №232 від 02.10.2017 року, № 7093 від 02.10.2017 року, № 56 від 04.10.2017 року, № 4758 від 03.10.2017 року, № 4759 від 04.10.2017 року, № 4755 від 30.10.2017 року, № 4760 від 04.10.2017 року, № 4757 від 03.10.2017 року та №4761 від 04.10.2017 року.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що у вересні 2017 року зі станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" здійснено відправлення вагонів №№ 61738589, 57582736, 61738142 згідно з накладними №№47133483, 47160460, 47160395 на станцію прибуття Захонь МАВ (а.с.9-11).

По прибуттю вантажу на ст. Батьово Львівської залізниці вагони №№ 61738589, 57582736, 61738142 затримано для прикордонно-митного огляду з підняттям даху, про що складено Акт загальної форми №7093 (а.с.12).

У даному акті зазначено, що на станції Батьово відсутні механічні засоби для підняття даху. На підставі наказу ДН-5 №196 від 02.10.2017 року о 15 год. 30 хв. дані вагони випущено та відправлено на станцію Чоп, про що складений акт загальної форми №334. Простій склав 11 годин. За користування вагонами нараховано залізницею 125,25 грн., за телеграфні послуги – 244,00 грн., збір за маневрову роботу – 1 347,10 грн., провізна плата від станції Батьово Львівської залізниці до станції Чоп Львівської залізниці за 16 км. у два кінця – 12 924,00 грн.

Всього позивачем нараховано до стягнення 14 640,35 грн.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору суд вірно застосував до правовідносин сторін саме ті норми матеріального права, в тому числі норми Митного кодексу України, які підлягають застосуванню і інше скаржником не доведено.

Посилання апелянта на необхідність застосування норм Закону України "Про прикордонний контроль" колегія суддів вважає безпідставним, оскільки обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, цим Законом не врегульовано.

Так, відповідно до ст.306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України (далі - Статут залізниць), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 року, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 року, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно п.31.5 Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов’язані з ним послуги (Тарифне керівництво №1), в разі виникнення затримки вантажу, що охороняється, на станціях з причин, не залежних від залізниці з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється плата згідно з таблицею 4.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Крім того, частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Факт затримки вагонів №№ 61738589, 57582736, 61738142 документально підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, зокрема складеними на станціях Батьово та Чоп Львівської залізниці актами загальної форми (а.с.13-16).

Вказані акти відповідають вимогам чинного законодавства та на підставі них було розраховано позивачем плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, плата за маневрову роботу, довідка про перевезення телефоном, які були виконані залізницею через затримку спірних вагонів. Акти загальної форми відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.129 Статуту залізниць України є підставами для матеріальної відповідальності вантажовідправника - відповідача у справі.

При цьому, судом встановлено, що затримка вагонів відбулась у зв'язку з проведенням прикордонно-митного догляду з підняттям даху.

Так, згідно відповіді Чопського прикордонного загону західного регіонального управління державної прикордонної служби безпеки виробничим підрозділом "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" від 16.06.2018 року № 23/пу-1 станцією Батьово було проінформовано про прибуття на станцію Батьово вагонів зі змінним дахом, вантаж "труби". Зазначено, що для забезпечення вимог "Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення "Соловка" на пункті пропуску і на станції Батьово механічні засоби для підняття даху з метою проведення огляду зазначених вагонів - відсутні. Надалі, Чопським прикордонним загоном, з метою дотримання вимог п.10 ч.1 ст.1, п.п.3 п.3 та п.п.3 п.4 ст.2, ч.3 ст.16 Закону України "Про прикордонний контроль", п.2.5 розділу II "Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення "Соловка", затвердженої наказом Чопського прикордонного загону від 20.06.17 №275, було проінформовано начальника станції "Батьово" Ужгородської дирекції залізничних перевезень про необхідність представлення для огляду зазначених у листах вагонів. Виходячи з технічних можливостей залізниці, вищевказані вагони були доставлені на залізничну станцію "Чоп", де здійснено прикордонний їй митний огляд вагонів та вантажів, що перевозились у них. Надалі, після завершення огляду, вагони прослідували на територію Угорщини через пункт пропуску "Соловка" (а.с.54-55).

Відповідно до ч.1 ст.4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.336 Митного кодексу України митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Щодо посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи рішення керівника митного органу на проведення огляду вагонів, то з’ясування обставин щодо законності дій митниці не входить до предмету розгляду у даній справі.

Зазначеним доводам відповідача суд першої інстанції також надав належну оцінку, вказавши, що позивач не з власної волі проводив маневрові та інші роботи.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до ч.2 ст.218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, у будь-якому випадку проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

У даній справі дії щодо здійснення митного огляду вантажу відповідача після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення статті 218 Митного кодексу України, яка включена до глави 32 Митного кодексу України, про що вірно зазначено в оскаржуваному рішенні.

Згідно ч.2 ст.218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Відповідно до статті 28 § 6, статті 32 § 1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Як зазначено в актах загальної форми, на підставі яких обгрунтовані заявлені вимоги, затримка спірних вагонів відбулась для прикордонно-митного догляду з підняттям даху. оскільки на станції затримки (Батьово Львівської залізниці) відсутні механічні засоби для підняття даху, на підставі наказу №194 від 29.09.2017 року вагони відправлено на станцію ЧОП для прикордонно-митного догляду з підняттям даху.

Відповідно до ч.2 ст.218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

У ст.121 Статуту залізниць та п.16 Правил користування вагонами і контейнерами визначені підстави для звільнення вантажовідправника, вантажоотримувача від плати за користування вагонами і контейнерами, до яких віднесено 1) стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також стихійне лихо або аварія на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; 2) подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; 3) затримка прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці.

При цьому, здійснення митних процедур не входять до цього переліку та не є підставою для звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами, а існування передбачених законодавством підстав для звільнення вантажовласника (відповідача) від плати за користування вагонами у спірних правовідносинах відповідачем не доведено.

Розрахунки плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу, збору за маневрову роботу, довідки про перевезення телефоном та провізної плати визнані судом першої інстанції обґрунтованими, помилок не виявлено, відповідачем заперечень щодо розрахунків не надано, в апеляційній скарзі також заперечення щодо правильності розрахунку відсутні.

У зв’язку з наведеним позовні вимоги задоволені судом першої інстанції правомірно, апеляційна скарга висновки оскаржуваного рішення не спростовує, є не доведеною та задоволенню не підлягає.

Витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 року у справі № 904/1386/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: А.Є.Чередко

Суддя: Ю.Б. Парусніков