номер провадження справи 24/10/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 Справа № 908/11/19

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Т.А., при секретарі судового засідання Вака В.С.

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

Розглянувши у судовому засіданні справу № 908/11/19

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код 40081347)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9, ідентифікаційний код 39290839)

про стягнення штрафу

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" про стягнення штрафних санкцій в сумі 9302,10 грн. за договором поставки № ЯЗВ-03-05017-01 від 28.07.2017.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2019 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду 08.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/11/19 за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/10/19. Підготовче судове засідання призначено на 11.02.2019.

28.01.2019 від позивача у справі надішли уточнення до позовної заяви, згідно яких уточнено прохальну частину позову. Позивач просить про стягнення штрафних санкцій в сумі 9092,26 грн. за договором поставки № ЯЗВ-03-05017-01 від 28.07.2017.

Ухвалою суду від 30.01.2019 перенесено підготовче судове засідання з 11.02.2019 на 18.02.2019, у зв’язку із відрядженням судді у цей день.

Ухвалою суду від 18.02.2019 закрито підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.03.2019.

Ухвалою від 11.03.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 20.03.2019.

У зв’язку з відсутністю учасників процесу, враховуючи положення п. 3 ст. 222 ГПК України, розгляд справи здійснювався без допомоги звукозаписувального технічного засобу.

Позивач в судове засідання 20.03.2019 не прибув, надав клопотання від 15.03.2019 про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2017 між сторонами укладено договір поставки № ЦЗВ-03-05017-01, на виконання умов якого філія "ЦЗВ" направила на адресу відповідача рознарядки (дозволи) на відвантаження продукції. Протягом строку дії рознарядки від 30.12.2017 № ЦЗВ-20/6439 Постачальником відвантажено продукцію на суму 117 899,28 грн. 3 порушенням термінів поставки 16.02.2018 відвантажено продукцію на суму 14 976,00 грн. (акт прийому-передачі продукції від 16.02.2018 № 43). Продукцію на суму 13 824,00 грн. не поставлено взагалі. Протягом строку дії рознарядки від 23.02.2018 № ЦЗВ-20/1053 Постачальником продукцію не відвантажено. З порушенням термінів поставки відвантажено продукцію на суму 45 456,48 грн. Таким чином, ТОВ "Владар Україна" неналежно виконало свої зобов'язання за Договором. В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Владар Україна" умов Договору, відповідачу нараховано штрафні санкції у розмірі 9 092,26 грн. Просить суд, на підставі ст. ст. 11, 202, 525, 526, 530, 626, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 193, 230 Господарського кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд не попереджав. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов’язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об’єктивному встановленню всіх обставин справи; з’являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов’язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов’язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 20.03.2019 суд визнав наявні документи достатніми для об’єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого, в порядку ст. ст. 185, 240 ГПК України, прийнято рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

28.07.2017 між ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" (Постачальник) укладений Договір поставки № ЦЗВ-03-05017-01, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов’язується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити Продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Пунктом 1.2. Договору визначено найменування Продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

У розділі 4 договору сторони обумовили, що ціна визначається даним Договором і приймається Сторонами: у національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника.

Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації до даного Договору. Ціна продукції, узгоджена у Специфікації до даного Договору включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати Постачальника згідно з п. 5.1 (п. 4.1.). Загальна сума даного Договору на момент його підписання складає 411 516,00 грн., крім того ПДВ 20% - 82 303,20 грн., що разом становить 493 819,20 грн. (п. 4.3.).

Відповідно до п. 5.1. договору Постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" ред. 2010). Вантажовідправником може бути третя особа, зазначена Постачальником.

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії Договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе Замовник. Рознарядка надається Постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти. Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту Замовника, що підтверджує отримання рознарядки та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначений термін. Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 5.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, Замовник направляв на адресу Постачальника рознарядки на відвантаження продукції:

- від 30.12.2017 № ЦЗВ-20/6439 на суму 306 559,44 грн. (з ПДВ);

- від 23.02.2018 № ЦЗВ-20/1053 на суму 45 456,48 грн. (з ПДВ).

Листом від 26.01.2018 № ЦЗВ-20/541 філія “ЦЗВ” здійснила коригування рознарядки від 30.12.2017 № ЦЗВ-20/6439 в частині зменшення суми поставки продукції до 146 699,28 грн. та вказала реквізити відвантаження продукції.

Протягом строку дії рознарядки від 30.12.2017 № ЦЗВ-20/6439 Постачальником відвантажено продукцію на суму 117 899,28 грн., а саме: 29.01.2018 - на суму 11 284,56 грн. (акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018 № 35); 29.01.2018 - на суму 48 362,40 грн. (акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018 № 34); 29.01.2018 - на суму 5 981,04 грн. (акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018 № 38); 29.01.2018 - на суму 46 750,32 грн. (акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018 № 33); 29.01.2018 - на суму 5 520,96 грн. (акт приймання-передачі продукції від 29.01.2018№37).

3 порушенням термінів поставки 16.02.2018 відвантажено продукцію на суму 14 976,00 грн. (акт прийому-передачі продукції від 16.02.2018 № 43). Продукцію на суму 13 824,00 грн. не поставлено взагалі.

Протягом строку дії рознарядки від 23.02.2018 № ЦЗВ-20/1053 Постачальником продукцію не відвантажено.

З порушенням термінів поставки відвантажено продукцію на суму 45 456,48 грн.: 27.03.2018 - на суму 3 578,40 грн. (акт приймання-передачі продукції від 27.03.2018 № 53); 27.03.2018 - на суму 14 313,60 грн. (акт приймання-передачі продукції від 27.03.2018 № 48); 27.03.2018 - на суму 5 367,60 грн. (акт приймання-передачі продукції від 27.03.2018 № 19); 27.03.2018 - на суму 8 946,00 грн. (акт приймання-передачі продукції від 27.03.2018 № 54); 27.03.2018 - на суму 3 578,40 грн. (акт приймання-передачі продукції від 27.03.2018 № 55); 14.05.2018 - на суму 9 672,48 грн. (акт приймання-передачі продукції від 14.05.2018 № 22).

Таким чином, ТОВ "Владар Україна" неналежно виконало свої зобов'язання за Договором, чим порушило вимоги пунктів 1.1. та 5.2. Договору.

У пункті 10.1 Договору зазначено, що за порушення термінів постачання Постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2. даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

В зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "Владар Україна" умов Договору, з метою досудового врегулювання спору, беручи до уваги розділ 11 Договору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 12.06.2018 № ЦЗВ-20/2227 з вимогою щодо сплати штрафних санкцій, у тому числі штраф за порушення термінів постачання понад 15 календарних днів, на рахунок філії "ЦЗВ".

Проте, зазначена претензія була залишена без відповіді, сума штрафних санкцій не сплачена. Копія претензії та доказів її направлення містяться в матеріалах справи.

Станом на момент подання позову сума штрафних санкцій не сплачена.

Предметом даного судового розгляду є спір про стягнення з відповідача 9 092,26 грн. штрафних санкцій, з яких: 2 785,54 грн. - пеня за рознарядкою від 30.12.2017 № ЦЗВ-20/6439 за загальний період з 29.01.2018 по 29.07.2018, 4 320,00 грн. - штраф за рознарядкою від 30.12.2017 № ЦЗВ-20/6439, 535,85 грн. - пеня за рознарядкою від 23.02,2018 № ЦЗВ-20/1053 за загальний період з 25.03.2018 по 13.05.2018 та 1 450,87 грн. - штраф за рознарядкою від 23.02.2018 № ЦЗВ-20/1053.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб’єкта, який порушив зобов’язання, не звільняє цього суб’єкта від обов’язку виконати зобов’язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов’язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір поставки № ЦЗВ-03-05017-01 від 28.07.2017.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов’язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань суд констатує обґрунтованість правового характеру вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 9 092,26 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій суд дійшов висновку, що вимога про їх стягнення підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховується, що згідно ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

В даному випадку позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх договірних зобов’язань та перерахування заявленої до стягнення суми.

Отже, позов задовольняється повністю.

Слід зазначити, що в позовній заяві було вказано про стягнення 6000,00 грн. витрат, пов’язаних з розглядом справи, однак, матеріали справи не містять належних доказів, в підтвердження даної суми, яку позивач поніс в процесі розгляду справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв’язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п’яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За таких обставин, заяву про стягнення 6 000,00 грн. судових витрат, пов’язаних з розглядом справи судом залишено без розгляду, представник позивача під час судового розгляду справи по суті дану заяву не підтримав.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1 762,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Владар Україна" (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, ) – 9 092 (дев’ять тисяч дев’яносто дві) грн. 00 коп. штрафних санкцій та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.03.2019.

Суддя                                                            Т.А. Азізбекян