ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року Справа № 904/2377/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2018 у справі №904/2377/18 (колегія суддів у складі головуючого судді Юзікова С.Г., суддів Рудь І.А., Первушина Ю.Ю.)

за позовом Третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_1

про визнання відсутнім у Національного Банку України права іпотеки

у справі

за позовом Національного банку України, м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Ерлан", м. Підгороднє Дніпропетровської області

за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 як третя особа в межах справи №904/2377/18 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із самостійними вимогами про визнання відсутнім у Національного Банку України права іпотеки за укладеним з Приватним акціонерним товариством "ЕРЛАН" договором іпотеки №10 від 20.02.2015, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрованим у реєстрі за №1675.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2018 у справі №904/2377/18 на підставі ч. 10 статті 30 ГПК України позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання відсутнім у Національного Банку України права іпотеки передано для розгляду за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвала суду мотивована посиланням на приписи ч. 5 ст. 30 ГПК України та п. 1 ч.1 ст. 31 ГПК України, що є підставою для передачі зустрічного позову на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, справу за позовом Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, направити для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- суд порушив норми процесуального права, зокрема, ч. 6 ст. 30 ГПК України, та не врахував, що третя особа звертається до суду як акціонер ПрАТ «Ерлан», а спори, що виникають з корпоративних відносин підлягають розгляду за місцезнаходженням юридичної особи та безпідставно ухвалив направити позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва;

- також суд не врахував положення ч. 2 ст. 31 ГПК України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду;

- ухвалою суду від 26.10.2018 суд зобов'язав третю особу усунути недоліки позовної заяви, які ним були усунені 28.11.2018, тому наслідком цього має бути прийняття заяви третьої особи до розгляду, а не передача за підсудністю до іншого суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2018 у справі №904/2377/18. Розгляд справи визначено проводити в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін. Учасникам справи запропоновано у строк до 22.03.2019 надати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заперечення на відповідь, клопотання, заяви, пояснення щодо апеляційної скарги або відзиву на неї.

На час розгляду справи жодних документів від сторін до суду не надходило.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 порушено провадження у справі №904/2377/18 за позовом Національного банку України до Приватного акціонерного товариства "ЕРЛАН" за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до заявлених позовних вимог Національний банк України просив в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором №10 від 20.02.2015 (з усіма змінами та доповненнями до нього) у сумі 908 430 574,00 грн звернути на свою користь стягнення на майно ПрАТ «Ерлан» за іпотечним договором №11 від 20.02.2015, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1675, що належить останньому на праві власності а саме:

нерухоме майно - будівлі та споруди - об'єкти нерухомого майна заводу з виробництва напоїв і соків, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Берегова (АНД район), буд. 135.; рухоме майно (транспортні засоби); рухоме майно, а саме основні засоби та обладнання в кількості 13788 одиниць та встановити спосіб реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором №11 від 20.02.2015, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1675, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" 606 857 612,00 грн. без ПДВ.

Від ОСОБА_1, як Третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору, до господарського суду надійшла позовна заява про визнання відсутнім у Національного банку України права іпотеки за укладеним з Приватним акціонерним товариством "ЕРЛАН" договором іпотеки №11 від 20.02.2015, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрованим у реєстрі за №1675.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є акціонером ПрАТ "Ерлан", і він, як акціонер товариства, вважає, що у Національного банку України відсутнє право іпотеки за укладеним з ПрАТ "ЕРЛАН" іпотечним договором №11 від 20.02.2015, оскільки укладання Позивачем і Відповідачем відповідних додаткових угод до спірного Іпотечного договору до або одночасно із укладанням Позивачем та ПАТ КБ "Приватбанк" Додаткових договорів, якими вносилися зміни до основного (забезпеченого) зобов'язання, не відбувалося, що свідчить про те, що попередньо не узгоджена з ПрАТ "ЕРЛАН" зміна процентних ставок за забезпеченим зобов'язанням призвела до припинення майнової поруки відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2018 позовну заяву Третьої особи залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху: сплати судового збору в сумі 1762,00 грн та надання документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є акціонером ПрАТ «ЕРЛАН».

Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суду від 04.12.2018, від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій Третя особа виконала всі вимоги суду, викладені в ухвалі від 26.10.2018.

Водночас, розглянувши позов третьої особи з самостійними вимогами, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений в ньому спір віднесений до виключної підсудності Господарського суду м. Києва, бо Відповідачем за цим позовом є Національний банк України, у зв'язку з чим постановив ухвалу про передачу зустрічного позову за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

З наведеного слідує, що третя особа може вступити у справу з самостійними вимогами саме щодо предмету спору, а не з будь-якими вимогами. Предметом спору у справі №904/2377/18 є майно, що знаходиться в іпотеці, а право НБУ звернути стягнення на це майно є підставою позову. Третьою особою заявлено позов про визнання відсутнім у Національного банку України права іпотеки за договором іпотеки №11 від 20.02.2015. Тобто, заявлений третьою особою позов не направлений на предмет первісного позову, тому не відповідає положенням ч. 1 ст. 49 ГПК України та не може бути позовом третьої особи із самостійними вимогами.

Суд першої інстанції, постановлюючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що позов ОСОБА_1 суперечить приписам ст. 49 ГПК України, оскільки заявлений не щодо предмету спору, тобто фактично є зустрічним позовом за обставин, коли зустрічний позов відповідача у цій справі з таким предметом спору судом не приймався і процес розгляду спору щодо такого предмета не розпочинався.

Процесуальним правом самостійно ініціювати зустрічний позов чи змінити сторони існуючого позовного провадження треті особи за приписами чинного ГПК України не наділені, тому позовна заява третьої особи із самостійними вимогами не підлягає розгляду у межах справи №904/2377/18.

Водночас, правові наслідки до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, визначені положення статті 180 цього Кодексу (ч.5 ст. 49 ГПК України).

Як зазначив місцевий суд в оскаржуваній ухвалі, положеннями частини десятої ст.30 Господарського процесуального кодексу України визначено, що зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред'являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

Оскільки положеннями частини п'ятої статті 30 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спори, у яких відповідачем є, зокрема, Національний банк України, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, судом і було постановлено ухвалу про передачу позову третьої особи із самостійними вимогами для розгляду за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Проте, колегія суддів при перегляді в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду вбачає підстави вважати, що висновки місцевого господарського суду про передачу позову третьої особи для розгляду за виключною підсудністю у даному випадку є передчасними та такими, що зроблені при неповному з'ясуванні усіх обставин справи та щодо наведеного зазначає таке.

Відповідно частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом (частина 3 статті 180 Господарського процесуального кодексу України).

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу (ч. 5 ст. 180 ГПК України). Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду повертається заявнику.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Як встановлено апеляційним судом вище, за своєю суттю позов третьої особи є зустрічним позовом, подання якого третьою особою процесуальним законом не передбачено.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що місцевий господарський суд помилково вдався до з'ясування питань юрисдикційної належності поданого позову третьої особи, не з'ясувавши питання правомірності подання позову третьою особою, тобто можливості розгляду вимог позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору в межах судового процесу, що розпочався, дотримання третьою особою із самостійними вимогами інших вимог ст. 180 ГПК України щодо подання позовів, що призвело до помилкових наслідків у вигляді передачі зустрічного позову за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Водночас правові наслідки звернення із позовом третьої особи із самостійними вимогам на предмет спору визначає ст. 180 ГПК України, що не було враховано місцевим господарським судом.

Крім того, пославшись на положення частини десятої ст.30 Господарського процесуального кодексу України, місцевим господарським судом не враховано, що зазначеною правовою нормою не врегульовано питання щодо передачі судом позову третьої особи на розгляд іншого суду, не враховано положення ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

З наведених вище правових норм слідує, що у випадку, коли справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, в тому числі якщо стала такою внаслідок змін у складі відповідачів, що спричинило віднесення справи до виключної підсудності іншого суду, суд передає на розгляд іншого суду справу, а не позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору. ГПК України не передбачено виокремлення позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, передачу тільки цього позову до іншого суду та наявність двох справ з одним оригінальним номером.

Таким чином, питання щодо передачі справи за виключною підсудністю може бути вирішено судом тільки після вирішення питання щодо прийнятності позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору та прийняття її до сумісного розгляду з первісним позовом.

Отже, суд повинен був оцінити обставини, визначені ч. 2, 4 ст. 180 ГПК України щодо взаємопов'язаності вимог та доцільності їх спільного розгляду, а також відповідності поданої позовної заяви третьої особи, зокрема, вимогам ст.20, ч.2 ст. 162 ГПК України.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Апелянт зазначає, що звернувся із самостійними вимогами на предмет спору як акціонер ПрАТ «Ерлан» та спір виник саме з корпоративних відносин, тому повинен бути розглянутий судом за місцезнаходженням ПрАТ «Ерлан» (м. Дніпро).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.6 ст. 30 ГПК України такі спори, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Водночас, предметом позову, що був заявлений третьою особою з самостійними вимогами, було визнання відсутнім у Національного банку України права іпотеки за укладеним з Приватним акціонерним товариством "ЕРЛАН" договором іпотеки №11 від 20.02.2015, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрованим у реєстрі за №1675, тому такий спір не є корпоративним, посилання апелянта на необхідність застосування до спірних відносин положень ч. 6 ст. 30 ГПК України є помилковим.

Крім того, право осіб на звернення до суду в інтересах інших осіб обмежено тими випадками, коли таке право надано їм законом.

Зокрема, таке право на звернення до господарського суду в інтересах юридичної особи надано статтею 54 ГПК України власнику (учаснику, акціонеру), якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, в разі подання ним позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

Водночас правове регулювання статті 54 ГПК України поширюється саме на випадки подання позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою. Тобто на підставі наведеної процесуальної норми власник (учасник, акціонер) може звернутися з позовом в інтересах юридичної особи саме із зазначеним позовом. З іншими позовами в інтересах юридичної особи власник (учасник, акціонер) може звернутися лише в разі наявності підстав, прямо передбачених відповідними законодавчими нормами та, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2017 у справі "Фельдман і Банк "Слов'янський" проти України", з урахуванням виключних обставин, які б виправдовували звернення акціонера Товариства до суду в його інтересах, зокрема, позбавлення Товариства можливості самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Неврахування заявником зазначених положень має наслідком застосування п.4 ч. 5 ст. 174 ГПК України (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 28.02.2019 у справі №904/4669/18).

Апелянтом не обґрунтовано, що звернення із позовною заявою у справі №904/2377/18 про визнання відсутнім у Національного банку України права іпотеки відбулося в інтересах іншої особи та йому законом надано право на таке звернення.

Отже, підстав вважати позов третьої особи із самостійними вимогами таким, що поданий на підставі ч.3 ст. 4 ГПК України також відсутні.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали також не враховано зазначені положення, та не встановлено, що вказаний спір не являється корпоративним спором, тому позов третьої особи, як фізичної особи, не підвідомчий господарським судам.

Враховуючи наведене, колегія суддів частково погоджується з доводами скаржника, наведеними в обґрунтування вимог апеляційної скарги, щодо наявності процесуальних підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Колегія суддів також зазначає, що право особи звернутися із самостійними вимогами щодо предмету спору у справі, що розглядається, не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені вище норми процесуального законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 275 Господарського процесуального кодексу України, для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та направлення справи для подальшого розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Враховуючи, що Господарським судом м. Києва надіслана за виключною підсудністю позовна заява третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 ухвалою суду від 05.02.2019 була повернута заявникові без розгляду на підставі ч. 4, 6 ст. 174 ГПК України у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі від 29.12.2018, яка є чинною на даний час, апеляційний суд не ставить перед Господарським судом Дніпропетровської області вирішення питання щодо прийнятності чи неприйнятності позову ОСОБА_1 відповідно до ст. 180 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 30, 31, 49, 180, 269, 270, 271, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2018 у справі №904/2377/18 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області 04.12.2018 у справі №904/2377/18 скасувати.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта - ОСОБА_1.

Справу №904/2377/18 направити до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна