номер провадження справи 5/2/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019 Справа № 908/19/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; )

До відповідача: Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Котляревського/Перлинна, буд. 12/24; )

про стягнення 615 349,60 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-163 від 30.08.2018р.; адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ПТ №1659 від 28.03.2017р., договір про надання правової допомоги №14/4281/17 від 30.08.2017р.);

Від відповідача: не зявився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Запорізької області знаходиться справа № 908/19/19 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/4-1669 від 21.12.2018р. (вх. №22/08-07/19 від 08.01.2019р.) до Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт про стягнення 615 349,60 грн.

Ухвалою суду від 09.01.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/19/19 в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 5/2/19, підготовче засідання призначено на 06.02.2019р. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників визнана обовязковою. Ухвалою від 06.02.2019р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 26.02.2019р. з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 26.02.2019р. №908/19/19 оголошено перерву у судовому засіданні до 13.03.2019р. Явка представників сторін визнана обовязковою. У судовому засіданні 13.03.2019р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 13.03.2019р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Суду надано наступні пояснення: Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №4474/16-БО-13 від 29.01.2016 на загальну суму 615 349,60 грн., у т.ч. 375 247,54 грн. основної заборгованості, 69 179,83 грн. пені, 31 196,10 грн. 3 % річних та 139 726,13 грн. інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог ПАТ НАК Нафтогаз України посилається на умови договору купівлі-продажу природного газу № 4474/16-БО-13 від 29.01.2016, ст. 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України.

Представник відповідача у жодне судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали суду. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.01.2019р. №908/19/19 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Котляревського/Перлинна, буд. 12/24.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача ОСОБА_2 14.01.2019р. ухвали господарського суду Запорізької області від 09.01.2019р. про відкриття провадження у справі №908/19/19.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Суд враховує, що відповідач у строк, встановлений частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Згідно ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання зявилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо зявився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обовязковою.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2016р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Постачальник) та Приватним акціонерним товариством Приазовкурорт (далі Споживач) було укладено договір постачання природного газу №4474/16-БО-13 (далі договір), пунктами 1.1., 1.2. якого встановлено, що постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Відповідно до п. 2.1. договору сторони узгодили, що постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 65,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.):

- січень 30,00 тис. куб. м.,

- лютий 20,00 тис. куб. м.,

- березень 15,00 тис. куб. м.

Додатковою угодою №3 від 28.03.2016р., сторонами було викладено п. 2.1. договору у наступній редакції: «Постачальник передає Споживачу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом до 2,0 тис.куб.м. (дві тисячі куб.м.)».

Пунктом 4.1. договору встановлено, що кількість газу, яка постачається споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу у відповідності до вимог,встановлених Кодексом газорозподільних систем,який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494 та Кодексом газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493.

Розділом 5 Договору, зокрема в п. 5.1.- 5.5. умови щодо визначення ціни газу, а саме п. 5.1. Договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

Додатковими угодами №1 від 29.01.2016р., №2 від 22.02.2016р., №3 від 28.03.2016р. вносились зміни до п. 5.2. договору, який визначає ціну газу, а саме: «п.5.2. (в редакції додаткової угоди №3 від 28.03.2016р.) Ціна за 1000 куб. м. газу за цим договором з 01 квітня 2016 року становить 6.255,00 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою 20% - 1.251,00 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 7.506,00 грн.".

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №3 від 28.03.2016р. сторони внесли зміни в пункт 6.1 договору та узгодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі невиконання Споживачем умов пункту 6.1. цього договору Постачальник має право не здійснювати поставку газу Споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Споживачем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 11 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 28.03.2016р.), договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Виходячи зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати отриманого товару.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджено той факт, що позивачем було виконано взяті на себе зобовязання передбачені договором, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, а саме: відповідно до Акту від 31.01.2016р. позивачем було на дано 25,340 тис.куб.м газу на суму 204 645,84 грн., Актом від 29.02.2016р. відповідач від позивача отримав 16,002 тис.куб.м газу на суму 126 178,97грн., за Актом від 31.03.2016р. позивач передав у відповідачу 5,620 тис.куб.м на суму 44 422,73грн. (а.с. 27-29).

Однак, відповідач не виконав свої зобовязання за Договором №4474/16-БО-13 від 29.01.2016р., а саме оплату за переданий газ не здійснив та не виконав зобовязання у строк визначений цим договором.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 375 247,54 грн. Вказана сума підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання, зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Статтею 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі невиконання Споживачем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення відповідачем умов договору щодо несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної обліковою ставки НБУ за період 16.02.2016р. 25.10.2016р. на загальну суму 69 179,83 грн.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та встановлено, що розрахунок здійснено вірно і сума пені, що підлягає стягненню становить 69 179,83 грн.

Крім того, позивачем предявлені до стягнення сума 3% річних в розмірі 31 196,10 грн. за період з 16.02.2016р. 11.12.2018р. та сума інфляційних витрат за період з березня 2016р. по листопад 2018р. в розмірі 139 726,13 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані розрахунки судом перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та встановлено, що сума 3% річних та інфляційні втрати розраховано вірно та підлягають стягненню.

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду не надано.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими, належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Котляревського/Перлинна, буд. 12/24; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) суму основного боргу у розмірі 375 247 (триста сімдесят пять тисяч двісті сорок сім) грн. 54 коп.; пеню у розмірі 69 179 (шістдесят девять тисяч сто сімдесят девять) грн. 83 коп.; три процента річних у розмірі 31 196 (тридцять одна тисяча сто девяносто шість) грн. 10 коп.; інфляційні втрати у розмірі 139 726 (сто тридцять девять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 13 коп. та витрати на сплату судового збору у розмірі 9 230 (девять тисяч двісті тридцять) грн. 24 коп. Видати наказ.

Суддя К.В. Проскуряков

Повне рішення складено: 25.03.2019 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.