РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2019Справа № 910/1234/19

Суддя Данилова М.В.

Секретар судового засідання Бордунова К.Е.

Представники сторін:

від позивача, Вичівська О.Ю.;

від позивача, Тодосієнко В.М. ;

від відповідача, Таболін О.С. ,

від третьої особи, Грицик А.С.,

за позовом: Державна іпотечна установа (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34)

до: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36 Б)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про припинення зобов`язання.

В судовому засіданні 21 березня 2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа, ФГВФО) у якому просила визнати припиненими зобов'язання перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за десятий відсотковий період за облігаціями серій "B3", "C3" згідно Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" Державної іпотечної установи 2013 року .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ "Дельта Банк" є боржником Державної іпотечної установи за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 року (далі - Договір банківського рахунку),

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 року відкрито провадження у справі № 910/1234/19, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, підготовче засідання призначено на 27.02.2019 року

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 року повідомлено сторін про те, що у зв'язку з направленням судді Данилової М.В. на підвищення кваліфікації до Національної школи суддів України, розгляд даної справи, призначений на 27.02.2019 року не відбудеться, призначити розгляд справи на 06.03.19 року.

Представником позивача 06.03.2019 року через відділ діловодства суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представником відповідача 06.03.2019 року через відділ діловодства суду було подано Відзив на позов.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 11.03.2019 року через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач та третя особа зазначають, що зарахування зустрічних вимог кредиторів Банку суперечить статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та «Положенню про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 року №3711. (надалі - Положення №3711), відповідно до якого припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржник, який одночасно є кредиторами банку, що ліквідується, здійснюється після початку задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора і в сумі, що підлягає задоволенню вимог.

У судовому засіданні 06.03.2019 по справі № 910/1234/19 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 20.03.19.

У судовому засіданні 06.03.2019 по справі № 910/1234/19 судом на підставі ч.2 ст.216 ГПК України оголошено перерву на 20.03.19.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2013 року між Банком та Державною іпотечною установою (клієнт) укладено договір банківського рахунку №26/995-070, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

26.12.2013 року Правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3».

У п. 4.2 Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року наведено параметри випуску облігацій, а саме:

- характеристика облігацій: серія «Z2» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «A3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «B3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «C3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «D3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням;

- кількість облігацій: 50 000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10 000 штук; серія «A3» - 10 000 штук; серія «B3» - 10 000 штук; серія «C3» - 10 000 штук; серія «D3» - 10 000 штук;

- номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн.;

- загальна номінальна вартість випуску облігацій: 5 000 000 000,00 грн., в тому числі: серія «Z2» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «A3» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «B3» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «C3» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «D3» - 1 000 000 000,00 грн.

Згідно 4.8 Проспекту емісії, виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій.

Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку.

Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

За змістом п. 4.8 Проспекту емісії, для десятого відсоткового періоду емітент встановлює такі умови виплати відсоткового доходу:

- для облігацій серії «В3»: для десятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 25.12.2018 року, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн.;

- для облігацій серії «С3»: для десятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 25.12.2018, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме реєстрів власників іменних цінних паперів вих. № 168973зв, 168975зв, від 26.12.2018, Банк є власником цінних паперів, емітованих позивачем, а саме іменних відсоткових облігацій підприємства серії «B3» в кількості 10 000 загальною номінальною вартістю 1 000 000 000,00 грн., серії «С3» в кількості 2 700 загальною номінальною вартістю 270 000 00,00 грн.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, у Державної іпотечної установи є зобов'язання перед Банком щодо виплати відсоткового доходу з відсоткових іменних облігацій згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за десятий відсотковий період у загальному розмірі 60 159 773,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови №150 від 02.03.2015 Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 «Про запровадженні тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію було введено з 03.03.2015.

Рішенням №147 від 03.048.2015року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк здійснення тимчасової адміністрації було продовжено до 02.10.2015 року.

02.10.2015 на підставі постанови №664 від 02.10.2015 правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до довідки Банку №05-3260387 від 01.04.2019 року Державну іпотечну установу було включено до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів; загальна акцептована сума кредиторських вимог Державної іпотечної установи становить 3 332 921 190,01 грн.

26.12.2018 року Державна іпотечна установа звернулась до Банку з заявою №6083/15/1 про зарахування зустрічних однорідних вимог по сплаті відсоткового доходу за десятий період за облігаціями серій «B3» , «C3» згідно Проспекту емісії в сумі 60 159 773,00 грн.

У відповідь листом № 258 від 17.01.2019 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» повідомило позивача про те, що вимоги Державної іпотечної установи були включені до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів, проте станом на момент звернення здійснюється задоволення вимог кредиторів третьої черги відповідно до рішення Виконавчої дирекції ФГВФО №4 від 14.01.2016. Можливість позачергового задоволення вимог кредиторів за рахунок зарахування зустрічних вимог не передбачена вказаною нормою спеціального законодавства.

Спір у справі виник у зв'язку з порушенням, на думку позивача, його права на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що оскільки облігації серій «A3» , «B3» , «C3» емітовані позивачем на загальну суму більше 1,5 млрд. грн, виявленні та включені до складу ліквідаційної маси АТ «Дельта Банк», зазначене унеможливлює проведення спірного зарахування зустрічних однорічних вимог та суперечить приписам положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, та Закону України «Про систему гарантування вкладників фізичних осіб», адже призведе до зменшення ліквідаційної маси відповідача. Крім того, зважаючи на умови договору, договірне списання грошових коштів з рахунків позивача можливе виключно у випадках несвоєчасних розрахунків клієнта за договором банківського вкладу, у зв'язку з чим абз. 2 п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладників фізичних осіб» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки саме наявність таких цінних паперів та відносин за договором банківського рахунку є абсолютно різними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

За приписами ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу I книги п'ятої "Зобов'язальне право" Цивільного кодексу України.

Згідно із ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст.602 Цивільного кодексу України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, не допускається, за винятками випадків, установлених законом.

Положеннями п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Таким чином, п.8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальною нормою, що регулює умови, за яких можливе зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов'язаннях, стороною яких є банк щодо якого запроваджено процедуру тимчасової адміністрації чи ліквідації.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на момент звернення позивача до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог позивач був кредитором банку за договором банківського рахунку (вимоги на суму 3 332 921 190,01 грн. акцептовані та включені до реєстру); грошові кошти спрямовувались на погашення зобов'язань позивача за емітованими ним борговими цінними паперами (облігаціями серії серій «A3» , «B3» , «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року), на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку кошти перебували на поточному рахунку позивача.

Договірне списання з цього рахунку передбачено умовами даного Договору (п.п.5.1-5.3 договору банківського рахунку).

З огляду на викладене, позивач не є пов'язаною з Банком особою в розумінні ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічна позиція викладена в постанові Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 року у Справі № 910/10418/18.

Відповідачем не спростовано обставини наявності у сторін зустрічних однорідних вимог, як і наявності умов необхідних для зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи відповідача зводяться до того, що після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки це суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення №2) та «Положенню про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 року №3711. (надалі - Положення №3711),

Проте, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено можливість здійснення зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, в процедурі ліквідації останнього за наявності певних спеціальних умов, необхідних для здійснення такого зарахування.

Можливість зарахування зустрічних однорідних вимог, а також внесення відповідних змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, в даному випадку не ставиться в залежність від стану формування ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Пунктом 4.14 глави 4 розділу V Положення визначено дії Фонду або уповноваженої особи Фонду у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, а саме: у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй Фондом відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал. Такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією Фонду.

Крім того, абзацом 16 п. 2.3 глави 2 розділу V Положення №2 встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, забороняється здійснювати зарахування зустрічних вимог, у тому числі однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, на вимогу однієї із сторін.

Ці обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення ОСОБА_7 банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення ОСОБА_7 банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки це суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, як норма п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і п. 4.33. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, надають можливість зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації, а внесення відповідних змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, не ставиться в залежність від стану формування ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Більше того, як вірно зазначає позивач, після початку процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заяв Державної іпотечної установи було здійснено зустрічне зарахування однорідних вимог між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161 291 973, 10 грн., внаслідок якого припинено зобов'язання Державної іпотечної установи перед Банком щодо виплати відсоткового доходу за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за третій та четвертий відсоткові періоди. Даний факт було визнано відповідачем, про що повідомлено позивача листами № 2416 від 25.11.2015 року та №109 від 12.01.2016 року.

Посилання відповідача а на п.4.14 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, за яким визначено дії Фонду або уповноваженої особи Фонду у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, а саме: у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй Фондом відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал, є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, дійсно такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією Фонду однак, це не спростовує наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містять заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (за умови дотримання встановлених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону вимог) після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Стосовно посилань відповідача на п.16, 17 розділу VIII «Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.08.2017 року №3711 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 року за №1104/30972, суд зазначає наступне.

За приписами п. 4-1 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Таким чином, спірне зарахування може відбутися лише у випадку, якщо воно за всіма своїми умовами підпадає під положення відповідного закону.

В свою чергу, положення п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають випадки, у яких можливе таке зарахування, під які потрапляє спірне зарахування. Тобто, вимоги п. 16, 17 рішення, на які посилається третя особа, є такими, що встановлюють додаткові обмеження щодо можливості зарахування однорідних зустрічних вимог поряд із встановленими вимогами п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд зазначає, що п.4-1 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України передбачає спірне зарахування лише у випадках установлених законом.

Умови передбачені п. 16, 17 рішення, у розумінні п.4-1 ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України, не є законом, такими є умови п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте даним Законом не ставиться в залежність ані зарахування зустрічних вимог від погашення акцептованих вимог кредиторів відповідної черги, до якої відносяться зустрічні кредиторські вимоги, ані зарахування їх пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги, у разі, якщо обсяг коштів недостатній для повного погашення зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/12608/17, яка в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України є обов'язковою до застосування.

Крім того, відповідач стверджує про те, що положеннями договору банківського рахунку не передбачено договірне списання коштів, посилається на положення названого договору банківського рахунку, укладеного між позивачем і відповідачем, серед яких зазначає п. 3.1 договору. Однак, відповідно до даного пункту Банк має право здійснювати примусове та договірне списання грошових коштів з Рахунку у випадках, передбачених цим договором, іншими договорами, укладених з Банком та чинним законодавством України. Більше того, як встановлено вище, скаржник вже проводив зарахування зустрічних однорідних вимог між АТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161 291 973, 10 грн.

Наведена третьою особою судова практика (постанова Верховного Суду у справі №755/12205/15-ц від 11.07.2018 року) не може бути застосовано до спірних правовідносин, з огляду на те, що у справі №755/12205/15-ц проведення зарахування однорідних зустрічних вимог заборонено п.8 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки відбулось поєднання боржника та кредитора в одній особі внаслідок укладання правочинів уступки права вимоги з іншими особами, які визнані пов'язаними особами банку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 року у Справі № 910/10418/18.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність всіх передбачених законом умов для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог сторін за емітованими позивачем облігаціями та договору банківського рахунку, суд дійшов висновку, що в силу ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобов'язання Державної іпотечної установи перед Банком щодо сплати відсоткового доходу за десятий відсотковий період за облігаціями серій «B3» , «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у загальному розмірі 60 159 773,00 грн. припинилися зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги Державної іпотечної установи є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної іпотечної установи задовольнити повністю.

2. Визнати припиненим зобов'язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за десятий відсотковий період за облігаціями серій «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул.. Щорса, 36-б; ідентифікаційний код 34047020) на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34; ідентифікаційний код 33304730) судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.03.2019р.

Суддя М.В. Данилова