ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа№ 910/15952/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 22.12.2018

у справі № 910/15952/18 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом ОСОБА_2

до 1) ОСОБА_3

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргос Стандарт»

3) Комунального підприємства «Новозаводське» Мартинівської

сільської ради Пулинського району Житомирської області

про визнання недійсним Договору про відчуження частки в

статутному капіталі товариства та скасування реєстраційної дії

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15952/18 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву скаржника. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд першої інстанції здійснив неправильну оцінку доводів та обґрунтувань представника позивача, викладені в заяві про забезпечення позову, їх частину взагалі не врахував та не навів жодних мотивів їх необґрунтованості та неврахування, порушив норми процесуального права, неповно та неправильно встановив обставини справи, що мають значення для розгляду питання про забезпечення позову. За твердженнями апелянта, в заяві про забезпечення позову наголошувалось, що ОСОБА_3 (відповідач-1) володіє часткою в статутному капіталі TOB «Бенфолд» в розмірі 100 %, договір про відчуження якої оспорюється позивачем, може вільно у будь-який момент відчужити цю частку, що унеможливить ефективний захист прав позивача без нових звернень до суду, а розгляд саме даної справи буде позбавлений сенсу з точки зору ефективного захисту прав позивача. Та обставина, що частка в статутному капіталі TOB «Бенфолд» розміром 100% належить саме ОСОБА_3 й він має можливість вільного розпорядження цією часткою відповідно до чинного законодавства України, підтверджується належними та допустимими доказами, а саме даними із платного витягу з ЄДР станом на 20.12.2018, доданого до заяви про забезпечення, а також відомостями із ЄДР. З огляду на наведене, апелянт стверджував, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. На переконання апелянта, відсутність даних про вчинення ОСОБА_3 конкретних дій, спрямованих на унеможливлення ефективного захисту прав позивача за позовом, не виключає тієї обставини, що ОСОБА_3 може відчужити вказану частку, що в свою чергу унеможливить ефективний захист корпоративних прав позивача за цим позовом. Крім цього, оскільки у даному разі позивач звернувся до суду з немайновими вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 19.03.2019 з'явились представники позивача та відповідача-2, відповідач-1 та/або його представник, а також представник відповідача-3 не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду не надіслали, про причини неявки суд не повідомили, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву скаржника.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргос Стандарт» (даті - ТОВ «Аргос Стандарт», відповідач-2) та Комунального підприємства «Новозаводське» Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області (далі - КП «Новозаводське», відповідач-3) про визнання недійсним Договору про відчуження частки в статутному капіталі товариства та скасування реєстраційної дії. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оспорюваний Договір про відчуження частки в статутному капіталі ТОВ «Бенфолд», укладений між ТОВ «Аргос Стандарт» та ОСОБА_3, не відповідає чинному законодавству України, а отже є недійсним в силу положень ст. ст. 203, 215 ЦК України.

21.12.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просив:

- накласти арешт на частку в статутному капітал ТОВ «Бенфолд» (ідентифікаційний код 39538444) у розмірі 100%, яка в грошовому еквіваленті становить 7 004 550 грн. й належить ОСОБА_3;

- заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб'єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємці та громадських формувань, проводити реєстраційні дії щодо відчуження/передачі або переходу права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Бенфолд», що становить 7 004 550 грн. і складає 100% статутного капіталу ТОВ «Бенфолд» та на даний час належить ОСОБА_3

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З аналізу згаданих положень закону видно, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Проте особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову є обов'язковим.

В ході вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними згідно ст. 76 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити ефективний захист порушених корпоративних прав позивача (учасника ТОВ «Аргос Стандарт»), за захистом яких він звернувся до суду. Зокрема, на переконання заявника, відчуження ОСОБА_3 частки в статутному капіталі ТОВ «Бенфолд» та перехід вказаної частки третім особам, а також внесення змін до відомостей в ЄДР про учасників ТОВ «Бенфолд», зробить можливим настання тих правових наслідків, яких очікує позивач, звертаючись з даним позовом до суду, а саме повернення вказаної частки від ОСОБА_3 до ТОВ «Аргос Стандарт» та скасування реєстраційної дії про внесення змін до відомостей в ЄДР про учасників ТОВ «Бенфолд», а саме зміну учасника з ТОВ «Аргос Стандарт» на ОСОБА_3, у разі прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог.

Проте, як правомірно встановлено місцевим судом, в згаданій заяві міститься лише посилання на потенційне порушення корпоративних прав заявника, при цьому відсутнє достатнє обґрунтування та докази на підтвердження доцільності та необхідності забезпечення позову. Зокрема, саме посилання заявника на можливість подальшого відчуження ОСОБА_3 частки в статутному капіталі ТОВ «Бенфолд» та перехід вказаної частки третім особам, а також внесення змін відомостей в ЄДР про учасників ТОВ «Бенфолд», не може свідчити про унеможливлення ефективного захисту прав позивача.

Таким чином, заявником не наведено суду будь-яких належних підстав, які б свідчили, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених корпоративних прав позивача, як учасника ТОВ «Аргос Стандарт», за захистом яких він звернувся з даним позовом до суду.

Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість подальшого відчуження ОСОБА_3 частки в статутному капіталі ТОВ «Бенфолд» та перехід вказаної частки третім особам без наведення відповідного обґрунтування (надання відповідних доказів) не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім цього, приймаючи судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, судом взято до уваги, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суду слід мати на увазі, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, тому судом мають бути враховуватись інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені в результаті застосування відповідних заходів, зокрема, відповідачів у справі, а також ТОВ «Бенфолд», який не є учасником даної справи, але заборону про вчинення реєстраційних дій щодо відчуження/передачі або переходу права власності на частку у статутному капіталі якого просив здійснити позивач.

З огляду на наведене та відсутність будь-яких доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також не наведення даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову на підставі ст. ст. 136, 137 ГПК України.

Доводи апелянта з приводу неправильного здійснення судом першої інстанції оцінки доводів та обґрунтувань позивача, неврахування частини доводів, порушення норм процесуального права, неповного та неправильного встановлення обставин справи, що мають значення для розгляду питання про забезпечення позову, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15952/18 - без змін.

Матеріали оскарження у справі № 910/15952/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 28.03.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук