ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 Справа № 917/1635/18

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідент. код 20077720

до комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго", 37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Полтавська, 19А, ідент. код 34401528

про стягнення 1157809,42 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

за участю представників:

від позивача : ОСОБА_1, дов.№ 14-215 від 19.11.2018 року

від відповідача: не з»явились

Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" про стягнення 1157809,42 грн. за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором постачання природного газу № 3761/1617-БО-24 від 27.10.2016 року, з яких: 891833,95 грн. основного боргу, 90843,37 грн. пеня, 38023,49 грн. 3% річних, 137108,61 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження.

Проведення підготовчого засідання призначено на 05.02.2019 року.

16.01.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№ 413), в якому повідомляє про часткову сплату суми основного боргу в розмірі 841833,95 грн. перед позивачем.

Крім того, просив суд зменшити розмір пені на 50%, про що заявив відповідне клопотання.

04.02.2019 року відповідач подав додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву (вх.№ 974), в якому повідомляє та документально підтверджує, що станом на 18.01.2019 року сума основного боргу за спожитий природний газ за Договором № 3761/1617-БО-24 від 27.10.2016 року погашена в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.2019 року.

В судовому засіданні 05.03.2019 року суд оголосив перерву до 14.03.2019 року.

В судовому засіданні 14.03.19 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. При цьому представник позивача підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, направив суду клопотання (вх.№ 2482 від 13.03.2019 року) про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у суду матеріалів.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

27.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі- позивач, постачальник) та комунальним підприємством теплового господарства "Гадячтеплоенерго" (надалі- відповідач, споживач) укладено договір № 3761/1617-БО-24 постачання природного газу (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов»язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов»язується оплатити його на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.2 Договору).

Згідно п.3.1 Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п.3.4 Договору).

В п. 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього Договору він зобов»язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.2 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4331379,36 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств (акти приймання-передачі природного газу в копіях залучені до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої грошові зобов'язання, на підтвердження чого додав до матеріалів справи довідку по операціях за Договором № 3761/1617-БО-24 за період з 01.10.2016 р. по 31.05.2018 р.

За даними позивача, заборгованість відповідача за отриманий природний газ за Договором № 3761/1617-БО-24 від 27.10.2016 року та Додатковими угодами до нього склала 891833,95 грн.

За даних обставин, позивач нарахував відповідачеві 90843,37 грн. пені, 137108,61 грн. інфляційних, 38023,49 грн. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать, що за договором у сторін виникли взаємні зобов'язання з постачання та оплати природного газу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Сторони в договорі встановили, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору).

Як вбачається з наданих доказів, в період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року позивач передав, а відповідач прийняв на підставі Договору природний газ, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

З огляду на положення вимог ст. 530 ЦК України та домовленості сторін, строк оплати спожитого відповідачем в період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року газу станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі до суду настав.

Позивач стверджує, що відповідач виконував свої грошові зобов'язання за Договором з порушенням, обумовлених сторонами строків та не у повному обсязі, в зв»язку з чим, виникла заборгованість в розмірі 891833,95 грн.

Після звернення позивача до суду з позовом, відповідач сплатив на користь позивача суму основного боргу у повному обсязі, що підтверджується копіями виписок по особовому рахунку КПТГ «Гадячтеплоенерго» за 09.11.2018 року - сплата 31833,95 грн., за 06.12.2018 року сплата 100000,00 грн., за 26.12.2018 року 100000,00 грн. та платіжними дорученнями:

- № 2874 від 10.01.2019 року на суму 175000,00 грн.;

- № 2878 від 11.01.2019 року на суму 175000,00 грн.;

- № 2883 від 14.01.2019 року на суму 158000,00 грн.;

- № 2890 від 15.01.2019 року на суму 102000,00 грн.;

- № 2894 від 17.01.2019 року на суму 50000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідач під час розгляду справи сплатив суму основного боргу перед позивачем, предмет спору в цій частині відсутній, а тому провадження у справі в частині вимог про стягнення 891833,95 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому, судом враховано, що факт порушення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов'язань не заперечується та не спростовується відповідачем, також підтверджується Довідкою про операції по Договору за період з 01.10.2016 по 31.05.2018 .

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачеві 38023,49 грн. - 3% річних та 137108,61 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: Еліт 9.1.3").

В п. 8.2 Договору відповідач погодився за порушення строків оплати спожитого природного газу сплачувати позивачу пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вбачається, що позивачем нараховано відповідачеві 90843,37 грн. пені (розрахунок додається).

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення пені суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір пені відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", вимоги про його стягнення є правомірними та обґрунтованими.

При цьому, відповідач просив суд зменшити розмір пені на 50%.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні: не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального су України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторін, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом.

В обгрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач посилається на те, що знаходиться у тяжкому фінансовому стані і є єдиним постійно діючим підприємством міста, що постачає теплову енергію в школи, лікарні, дитячі дошкільні заклади, житлові будинки. Затверджені НКРЕКП та органами місцевого самоврядування тарифи на теплову енергію протягом 2017-2018 років не покривали всіх фактичних витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, що призвело до утворення різниці у тарифах на теплову енергію і як наслідок до збитковості підприємства.

Враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є суб'єктом надання комунальних послуг, а також те, що на момент винесення рішення основна суму боргу відповідачем погашена, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 50%.

При цьому, судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Таким чином, стягненню підлягає 45421,69 грн. пені. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" (37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Полтавська, 19А, ідент. код 34401528) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) 45421,69 грн. пені, 38023,49 грн. 3% річних, 137108,61 грн. - інфляційних втрат, 17367,14 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 891833,95 грн. основного боргу.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.03.19

Суддя Іванко Л.А.