ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Справа № 902/419/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Петухов М.Г.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача : не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.2019 у справі № 902/419/18 (суддя Нешик О.С. у м.Вінниця, повний текст складено 24.01.2019)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м.Київ

до Фізичної особи підприємця Костюченка Вадима Павловича, м.Вінниця

про стягнення 121082,058 грн. заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи підприємця Костюченка Вадима Павловича 121082,05 грн. заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем укладеного між сторонами кредитного договору №010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 14.01.2019 у справі № 902/419/18 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Фізичної особи підприємця Костюченка Вадима Павловича про стягнення 121082,058 грн. заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що позивач, керуючись ст. ст. 625, 1050 ЦК України та відповідними умовами кредитного договору, звернувся до відповідача з вимогою за №114-0-0-0-0/15-34498 від 09.06.2015 про дострокове виконання грошових зобов'язань: протягом не більше 60-ти днів з дати направлення вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов договору. Отже, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15, та правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц.

За таких підстав, вимоги позивача позбавлені фактичного та правового обґрунтування, є такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ч. 1 ст. 74 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.2019 у справі №902/419/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до фізичної особи-підприємця Костюченка Вадима Павловича про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/С02-115/-0-1/08 від 29.09.2011 задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором після припинення своєї дії, не передбачено даним договором, оскільки п.7.7 кредитного договору передбачено, що при прострочені погашення кредиту, проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі, протягом строку такого прострочення та підлягають сплаті додатково до сум, передбачених графіком погашення заборгованості.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.2019 у справі № 902/419/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 03 квітня 2019 року.

В судове засідання 03.04.2019 представник учасника справи Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" не з'явився, про місце, час і дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомлено.

В судове засідання 03.04.2019 фізична особа-підприємець Костюченко Вадим Павлович не з'явився.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 направлена на адресу: АДРЕСА_1, яка вказана у витягу щодо ФОП Костюченко В.П., який отриманий судом з сайту Міністерства юстиції України та долучений до матеріалів справи, була повернута до суду органами зв'язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання".

При цьому апеляційний господарський суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 07.06.2018 у справі №910/17797/17.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" та фізичної особи-підприємця Костюченка Вадима Павловича.

У відповідності до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.19р. у справі № 902/419/18 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2011 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) та фізичною особою-підприємцем Костюченко Вадимом Павловичем (позичальник) було укладено кредитний договір №010/С02-115-0-1/08(а.с. 15-27) (далі за текстом - договір №010/С02-115-0-1/08), відповідно до п.1.1. якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 238026,62 грн., а позичальник зобов`язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені цим договором.

Кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 27 вересня 2012 року (останній день строку користування кредитом). Плата за користування кредитом розраховується на основі процентної ставки в розмірі 15% річних(п.п. 1.2, 2.1 договору №010/С02-115-0-1/08).

У відповідності до п. 7.1. договору №010/С02-115-0-1/08, позичальник зобов'язався виконати зобов'язання за цим договором, а саме: здійснити погашення кредиту, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи та інші платежі, в порядку, визначеному цим договором, не пізніше кінцевого терміну погашення кредиту.

Позичальник здійснює погашення нарахованих процентів та частини кредиту щомісячними ануїтетними (однаковими) платежами, розміри та строки яких визначаються графіком до кредитного договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено видачу кредитних коштів (п.7.2 договору №010/С02-115-0-1/08).

Згідно п.7.7 договору №010/С02-115-0-1/08, при простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі, протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті додатково до сум, передбачених графіком.

Цим договором позичальник надає кредитору право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитом, штрафів та пені) за цим договором(п. 7.9 договору №010/С02-115-0-1/08).

У відповідності до положень ст. 12 договору №010/С02-115-0-1/08, у разі настання обставин дефолту або випадку дестабілізації ринку, кредитор має право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод (договорів) вжити один або декілька таких заходів, зокрема: вимагати дострокового повного/часткового виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Кредитор вправі скористатись правами, зазначеними в пункті 12.1 договору та пред`явити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь-якої з обставин дефолту, зокрема: порушення позичальником строків виконання грошових зобов`язань, передбачених цим договором. У випадку, якщо в письмовому повідомленні зазначається про рішення кредитора скористатися правами, передбаченими підпунктом 12.1.2 пункту 12.1 цього договору, вважається, що строк виконання грошових зобов`язань позичальника настав з дати прийняття кредитором відповідного рішення, позичальник повинен здійснити виконання зазначених кредитором у такому повідомленні зобов`язань позичальника негайно, але не пізніше 30 (тридцятого) календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення (якщо у відповідному повідомленні не зазначений менший строк). У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги, кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред`явити вимогу поручителям та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за цим договором, які не суперечать чинному законодавству України.

Згідно з розділом договору «Визначення термінів», дефолт - обставини невиконання, або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань(обов'язків) за цим договором, а також інші обставини, які, на думку кредитора, свідчать проте, що зобов'язання позичальника за цим договором не будуть виконані. Обставини дефолту перелічені в статті 12 цього договору, але не обмежуються ними.

Пунктом 17.3. договору №010/С02-115-0-1/08 передбачено, що у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, Банк має право нарахування позичальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У відповідності до п.18.1. договору №010/С02-115-0-1/08, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками (а вразі, якщо фізична особа-підприємець працює без печатки, тільки печаткою кредитора) і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього договору та договорів зобов`язань.

Повернення кредиту мало здійснюватися рівними щомісячними платежами по 3840,20 грн., що передбачено в Додатку № 1 до кредитного договору(а.с. 24-27).

Банк виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Надання коштів підтверджується виписками по рахунку позичальника.

Разом з тим, відповідач порушив зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, зокрема не здійснював погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

У зв'язку з систематичним порушенням умов кредитного договору та утворенням заборгованості позивач ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою (а.с. 73-78) до відповідачів фізичної особи підприємця Костюченка Вадима Павловича та ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 29.09.2011 року між позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитором) та відповідачем ФОП Костюченко В.П. (позичальником) було укладено кредитний договір №010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 року, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 238026,62 грн. строком до 27.09.2021 року із сплатою 15% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором.

Під час розгляду даного позову Вінницьким міським судом Вінницької області встановлено, що фізичною особою-підприємцем Костюченком В.П. не виконувались вищезазначені умови кредитного договору, і станом на 24.09.2015 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №01/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 року становила 333463,24 грн., у тому числі: 225697,44 грн. заборгованість за кредитом; 107765,80 грн. заборгованість по сплаті відсотків.

Окрім того, в забезпечення належного виконання умов вищезазначеного кредитного договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки від 29.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О., згідно якого виконання зобов'язань за кредитним договором №01/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 року забезпечено нерухомими майном, а саме: житловим будинком (житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами), загальною площею 81,9 кв.м., номер АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва НОМЕР_2 про право приватної власності на будівлі, виданого Вінницьким міським житловим управлінням 15.02.1973 року на підставі рішення №55 від 18.01.1973 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 19.02.1973 року в книгу за №15460; право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 31.08.2011 року за №15460 в книзі №52, реєстраційний номер 34524002; та земельною ділянкою, загальною площею 0,0761 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 30.04.1998 року №535 та рішення виконкому Вінницької міської ради від 09.11.2004 року №2286, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15.03.2005 року за номером 16, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

На виконання вимог кредитного договору та договору іпотеки позивачем 09.06.2015 року за вих.№1114-0-0-0-0/15-34498, №114-0-0-0-0/15-34500 на адресу відповідачів було направлено цінні листи, з описом вкладення, із повідомленням про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язанням та можливим зверненням стягнення на заставлене майно.

Однак, в порушення умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства України, на день подачі позовної заяви відповідачі не здійснили погашення всієї суми заборгованості у встановлені строки.

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 у справі №127/24847/15-ц(а.с. 32-36) позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволені. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Костюченка Вадима Павловича, на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль», заборгованість за кредитним договором №010/СО2-115-0-1/08 від 29.09.2011 року у сумі 333463 грн. 24 коп.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/СО2-115-0-1/08 від 29.09.2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок (житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами), загальною площею 81,9 кв.м., номер АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва НОМЕР_2 про право приватної власності на будівлі, виданого Вінницьким міським житловим управлінням 15.02.1973 року на підставі рішення №55 від 18.01.1973 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 19.02.1973 року в книгу за №15460; право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 31.08.2011 року за №15460 в книзі №52, реєстраційний номер 34524002; та земельну ділянку, загальною площею 0,0761 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 30.04.1998 року №535 та рішення виконкому Вінницької міської ради від 09.11.2004 року №2286, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15.03.2005 року за номером 16, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05.07.2017 у справі №127/24847/15-ц (відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень - http://reyestr.court.gov.ua/Review/67596922) апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5, задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства " Райффайзен Банк Аваль" до фізичної особи підприємця Костюченка Вадима Павловича про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, провадження у справі в цій частині закрито у зв'язку з тим, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так як відносяться до юрисдикції господарського суду, вимоги до ФОП Костюченка В.П. та фізичної особи ОСОБА_3, не є такими, що нерозривно пов'язані між собою.

Відповідач свої зобов'язання в частині своєчасного та повного погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, згідно з графіком погашення заборгованості, не виконав.

З огляду на порушення відповідачем встановленого кредитним договором графіку погашення кредиту, позивач відповідно до пункту 12.3 договору, звернувся до відповідача з вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань №114/5-113699 від 15.02.2018(а.с. 29), в якій зазначив, що станом на 22.01.2018 прострочена заборгованість відповідача за кредитним договором складає: 94139,18 грн. - заборгованість по кредиту; 181596,69 грн. - заборгованість по відсоткам. У зв'язку з простроченням виконання зобов'язань позивач вимагав дострокового (протягом не більше ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги) погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою відсотків, а саме 225697,44 грн. - заборгованість по сумі кредиту та 185956,05 грн. - заборгованість по відсоткам.

Відповідач заборгованість по кредиту та пені перед позивачем не погасив.

Право позивача достроково вимагати повного виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором в разі порушення позичальником строків виконання грошових зобов'язань за Договором закріплено в п. 12.1.1, 12.1.2, 12.2.7 Кредитного договору.

Враховуючи, те що відповідач - фізична особа Костюченко В.П. з 2015 року припинив сплачувати кредит та відсотки, чим порушив взяті на себе зобов'язання, позивач звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" заборгованість за кредитним договором № 010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 у розмірі 121082,05 грн., яка складається з донарахованих відсотків (з 24.09.2015 по 30.01.2018) у розмірі 79581,55 грн. та нарахованої пені за останній рік в сумі 41500,50 грн.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

У відповідності до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Отже, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Колегією суддів встановлено, що 29 вересня 2011 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком до 27 вересня 2021 року включно, кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 238026,62 грн., який зобов'язався повернути зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних.

Повернення кредиту та сплату процентів відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 27 числа кожного місяця кошти у сумі 3840,20 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 27.09.2021 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

У відповідності до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору № 010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011, кредитор надав позичальнику кредит у сумі 238026,62 грн., строком до 27.09.2021 року.

В подальшому, позивач, керуючись ст. ст. 625, 1050 ЦК України та відповідними умовами кредитного договору, звернувся до відповідача з вимогою за №114-0-0-0-0/15-34498 від 09.06.2015 (а.с. 79) про дострокове виконання грошових зобов'язань: протягом не більше 60-ти днів з дати направлення вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов договору.

Однак, відповідач заборгованість зі сплати процентів та пені перед позивачем, не погасив.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" заборгованість за кредитним договором № 010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 у розмірі 121082,05 грн., яка складається з донарахованих відсотків (з 24.09.2015 по 30.01.2018) у розмірі 79581,55 грн. та нарахованої пені за останній рік в сумі 41500,50 грн.

Щодо нарахування та стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 24.09.2015 по 30.01.2018, у розмірі 79581,55 грн. та нарахованої пені за останній рік в сумі 41500,50 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц викладена правова позиція про правильне застосування норм права, відповідно до якої за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідні висновки також містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа №14-154цс18) та від 31.10.2018 (справа №202/4494/16-ц).

Отже, здійснюючи аналіз наведених позицій Великої Палати Верховного Суду з урахуванням обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції вважає, що у випадку пред'явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Аналогічна правової позиції притримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Як вже зазначалось вище та це було встановлено судом першої інстанції, 09.06.2015 позивачем пред'явлено відповідачу вимогу про дострокове погашення всієї заборгованості від 09.06.2015 року за вих.№1114-0-0-0-0/15-34498 (а.с. 79), в той час як відсотки передбачені договором нараховані позивачем за період з 24.09.2015 по 30.01.2018.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що, звернувшись до боржника з письмовою вимогою від 09.06.2015 року за вих.№1114-0-0-0-0/15-34498 (а.с. 79) про дострокове погашення всієї заборгованості, банк змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, а тому кредитний договір №010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011 припинив свою дію.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, від 21.12.2018 у справі №903/1302/14.

Враховуючи вищевикладені правові висновки Верховного Суду колегія суддів погоджується, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення з Фізичної особи підприємця Костюченка Вадима Павловича заборгованості в сумі 121082 грн. 05 коп., з яких 79581 грн. 55 коп. донараховані відсотки (з 24.09.2015 по 30.01.2018), 41500 грн. 50 коп. нарахованої пені за останій рік, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки за кредитним договором №010/С02-115-0-1/08 від 29.09.2011.

Аналогічна правова позиція підтримана в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №467/997/15-ц, від 21.12.2018 у справі №903/914/17.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.2019 у справі № 902/419/18 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 14.01.2019 у справі № 902/419/18 без змін.

2. Справу №902/419/18 повернути господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "04" квітня 2019 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.