УХВАЛА

01 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/7308/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду у складі Разіної Т.І. - головуючого, Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. від 25 січня 2019 року

за позовом Компанії Quickcom Limited (Квікком Лімітед)

до: 1. Національного банку України, 2. Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про розірвання кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" (13 березня 2019 року) повторно звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 25 січня 2019 року у даній справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає таке.

За приписами пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов'язок зазначати про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

У касаційній скарзі Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" процитовано декілька положень Господарського процесуального кодексу України (статті 7, 11, 56, 170, 258 Кодексу), Закону України "Про міжнародні договори" (статтю 19), окремі пункти з рішень Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини та описано висновки апеляційного суду, що зроблені останнім внаслідок дослідження матеріалів апеляційної скарги.

Скаржник не зазначає про будь - які порушення процесуальних норм, що допущені апеляційним господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали, а тільки висловлює свою незгоду з таким судовим рішенням, що Суд звичайно ж не може визнати належним обґрунтуванням касаційної скарги в розумінні, наведеного вище пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Єдине посилання у тексті скарги на порушення апеляційним судом приписів частини 1 статті 7 Господарського процесуального кодексу України Суд визнає формальним, оскільки скаржник жодним чином не обґрунтовує, як саме таке положення апеляційним судом порушено.

Суд роз'яснює скаржнику, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

За приписами пункту 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України такими підставами є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про застосування до поданої касаційної скарги наслідків, передбачених пунктом 4 частини 4 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у вигляді її повернення.

Крім цього, Суд вважає за необхідне додатково вказати скаржнику та іншим учасникам даного провадження на необхідності добросовісного користування процесуальними правами та заборону зловживання ними, а також попереджає про санкції, що будуть застосовані Судом у разі виявлення таких зловживань.

Суд акцентує увагу скаржника на приписах статті 43 Господарського процесуального кодексу України та положеннях Глави 9 цього ж Кодексу в світлі вже повторного звернення до Верховного Суду із необґрунтованою касаційною скаргою.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 292, 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-Сервіс" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 25 січня 2019 року у справі № 910/7308/16 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.