ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.03.2019 м. Ужгород Справа № 907/18/18

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В.,

розглянувши матеріали справи №907/18/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Підлипники, м.Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 міської ради, м.Ужгород

за участю третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору на стороні

відповідача обєднання співвласників багатоквартирного будинку Можайського 34, м.Ужгород

за участю третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору на стороні

відповідача ОСОБА_2 міського господарства ОСОБА_1 міської ради, м. Ужгород

про визнання протиправним та скасування підпункту 3.2 пункту 3 рішення ХVII сесії ОСОБА_1 міської ради VII скликання №955 від 21.12.17 та визнання поновленим договір оренди земельної ділянки площею 0,4000 га для комерційно-житлового будівництва (для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) по вул.8-го Березня-Олександра Можайського від 22.01.2008 року у відповідності до ст.ст.777, 792 ЦК України

За участю секретаря судового засідання Петрової Ю.А.

Представники:

від позивача ОСОБА_3, адвокат (дов. № 651 від 27.04.18)

від відповідача ОСОБА_4 - головний спеціаліст відділу позовної та претензійної роботи управління правового забезпечення (дов.№03-22/5 від 08.01.19)

за участю прокурора - Губаль О.В. (службове посвідчення № 043282 від 23.05.16 р.)

від третьої особи (ОСОБА_2 міського господарства) - ОСОБА_4 - головний спеціаліст відділу позовної та претензійної роботи управління правового забезпечення (дов. № 32.01-12/107 від 22.01.19)

від третьої особи (ОСББ Можайського 34)

СУТЬ СПОРУ: визнання протиправним та скасування підпункту 3.2 пункту 3 рішення ХVII сесії ОСОБА_1 міської ради VII скликання №955 від 21.12.17 та визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 0,4000 га для комерційно-житлового будівництва (для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) по вул.8-го Березня-Олександра Можайського від 22.01.2008 року, у відповідності до ст.ст.777, 792 ЦК України

Товариства з обмеженою відповідальністю Підлипники» звернулося до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати підпункт 3.2 пункту 3 рішення ХVII сесії ОСОБА_1 міської ради VII скликання №955 від 21.12.17, яким рада відмовила товариству у поновленні договору оренди земельної ділянки. Крім того, просить суд визнати поновленим договір оренди земельної ділянки у відповідності до ст. 777 Цивільного кодексу України та ст. 33 Закону України Про оренду землі. Вважає, що товариство належним чином скористалось наданим чинним законодавством та Договором правом та можливістю щодо поновлення договору оренди на новий строк, в той час, як ОСОБА_1 міською радою, як Орендодавцем, його(товариства) право на оренду вказаної землі було порушено у звязку з прийняттям оскаржуваного рішення.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.01.2018 року відкрито провадження у справі №907/18/18, постановлено розглянути справу в порядку загального позовного провадження, встановлено строк для подання відповідачем відзиву та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12 лютого 2018 року судом вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_1 міській раді та її структурним підрозділам вчиняти дії, спрямовані на повернення обєкту оренди земельної ділянки кадастровий номер :20:002:0005 за адресою: місто Ужгород, вул.8 Березня - вул.Можайського чи вчиняти будь-які інші дії по відношенню до неї. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02 травня 2018 року вказана ухвала залишена в силі.

У поданому суду відзиві відповідач позовні вимоги не визнає. Вважає, що у позивача відсутні підстави для звернення до орендодавця на підставі положень закону про поновлення договору в розумінні ст. 777 ЦК України, та статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки він не був орендарем, який належно виконував свої обовязки, оскільки майже протягом 10 років не використовував орендовану ним ділянку за цільовим призначенням. Визначеним в п. 1(комерційно-житлове будівництво), чим порушив п. 30 Договору. Доказом неналежного використання, на думку відповідача, служить акт обстеження умов використання земельної ділянки на розі вул. 8 Березня-Можайського від 06.06.2017. Іншою підставою втрати переважного права на поновлення договору оренди відповідачем вказано порушення процедури такого поновлення, а саме: ненадіслання йому орендодавцю проекту Додаткової угоди.

У відповіді на відзив позивач заперечив викладені у відзиві обставини. Так, при поданні товариством через Центр надання адміністративних послуг ОСОБА_1 міської ради заяви про поновлення договору оренди земельної ділянки від 22.01.2008 року, адміністратором ЦНАП було сформовано опис документів за реєстраційним номером 131749 із зазначенням лише тих документів, які передбачені Тимчасовим положенням про порядок надання земельних ділянок, що знаходяться в розпорядженні ОСОБА_1 міської ради, в оренду фізичним та юридичним особам. При цьому, проект додаткової угоди було подано товариством також, що підтверджується копією заяви ТОВ «Підлипники» від 09.10.2017 року з додатками, яка зберігається в відділі землекористування ОСОБА_1 міської ради. Звертає увагу суду на те, що комісія з питань регулювання земельних відносин, містобудування та архітектури 25 жовтня 201 року на своєму засіданні вирішила рекомендувати поновити договір оренди земельної ділянки. Доказом чого є витяг з протоколу №.116 засідання комісії від 25.10.2017 року. Твердження відповідача про невикористання земельної ділянки за цільовим призначенням спростовує належною сплатою орендної плати, а також вчиненням дій щодо початку проведення підготовчих будівельних робіт, а саме: поданням та реєстрацією відповідної декларації №ЗК33 від 01 квітня 2015 року та отриманням 25 травня 201 року містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №54/20-16/2017 за адресою м. Ужгород, вул. 8 Березня- Можайського. Окрім того, зауважив, що роботи по проведенню підготовчих будівельних робіт з липня 2017 року були зупинені у звязку з перешкодами, які чинилися з боку працівників ОСОБА_1 міської ради. Наголосив, що 20 липня 2017 року виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради на своєму позачерговому засіданні прийняв рішення №217, на підставі якого вирішено скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №54/20-16/2017 від 25 травня 2017 року по вул. 8 Березня Можайського на будівництво багатоквартирного житлового будинку з адміністративно-торговими закладами. Зауважив, що за скаргами представників ОСББ «Можайського 34» в ТОВ «Підлипники» постійно проводяться перевірки дотримання законодавства в сфері містобудування та будівництва, які унеможливлюють використання земельної ділянки за цільовим призначенням відповідно до договору оренди землі.

В ході підготовчого провадження справи ОСОБА_1 місцева прокуратура Закарпатської області вступила у справу в інтересах держави а особі відповідача - ОСОБА_1 міської ради (заява №01-100/21-18 1766 вих18 від 21.02.18).

Відповідач у запереченнях на відзив, поданих суду в порядку ст. 167 ГПК України зазначає наступне. З доданих позивачем копій документів не вбачається підтвердження доводів позивача про долучення до заяви проекту додаткової угоди. Твердження щодо неможливості користування земельною ділянкою через перешкоджання ради, які полягають у прийнятті радою та виконавчим комітетом актів вважає безпідставними, оскільки такі акти були прийняті у 2017 році, а земельна ділянка передана товариству у користування ще у 2008 році. Звертає увагу суду на висновки, викладені Вищим господарським судом України у постанові від 07 листопада 2017 року у справі №922/1117/17, відповідно до яких невиконання обовязку щодо цільового використання землі відповідно до цілей, встановлених умовами договору, свідчить про нераціональне використання землі територіальної громади і є порушенням суспільного інтересу та прав щодо ефективного розпорядження землею комунальної власності. Окремо наголошує, що згідно з витягом з ДЗК про земельну ділянку від 09 жовтня 2017 року будівництво на відведеній землі не розпочато. Сплата ж орендної плати, на думку відповідача, не може бути достатньою умовою добросовісного виконання орендарем своїх зобовязань за договором оренди.

Додатково підкреслює, що розпорядження земельними ділянками комунальної власності, зокрема, надання їх в оренду фізичним та юридичним особам і поновлення договорів оренди, є правом органу місцевого самоврядування, реалізація якого відбувається через повноваження, встановлені законодавчими актами. При цьому, на противагу переважному праву орендаря діє ціла низка статей законів на захист права власника, зокрема, в даному випадку ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується. Розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ця та інші статті дозволяють власнику майна відмовитися від подальшої передачі його в оренду після спливу строку договору оренди та використовувати своє майно у власних потребах. Це рішення повинно бути доведено до орендаря, після чого перерване право орендаря припиняється (справа №910/12017/17, постанова від 18 січня 2018 року). А оскільки радою було оголошено намір зберегти спірну земельну ділянку як зону земельних насаджень і жодних рішень щодо подальшої передачі її в користування будь-яким особам радою не приймалось, про своє рішення товариство було повідомлено у встановленому порядку, відповідач вважає безпідставним твердження позивача про порушення його переважного права на укладення договору оренди землі на тих самих умовах на той самий строк.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСББ «Можайського, 34».

В поданих поясненнях щодо позову наводить свої міркування. По-перше, оскаржуючи рішення ради, позивач посилається на порушення процедури його прийняття, при цьому не зазначає, в чому таке порушення виявилось та яким чином воно порушило його право чи законний інтерес. По-друге, у позовній заяві позивачем не доведено порушення його переважного права, як не доведено і дотримання процедури реалізації свого переважного права. Натомість подані сторонами докази свідчать про те, що відповідач, як відповідальний власник землі, діяв в порядку та у спосіб, передбачений законодавчими актами та в межах повноважень, встановлених Конституцією України та законами України, жодним чином не порушуючи прав Позивача. Звертає увагу суду, що позивачем самостійно подано суду докази на підтвердження того, що лише з весни 2017 року він (орендар) почав проявляти активність у питанні використання земельної ділянки. Вжиття ж заходів щодо користування землею у 2017 роц і( встановлення меж в натурі, намагання огородити земельну ділянку), на думку третьої особи, були здійснені виключно з метою забезпечення підстав для подальшого звернення до міської ради за поновленням договору оренди, строк дії якого спливав саме в 2017 році.

Позивач подав заперечення на письмові пояснення 3-ї особи, в яких спростовує твердження про невикористання товариством спірної землі аж до 2017 року. Вказує на те, що товариством вчинялися дії щодо підготовки початку проведення будівельних робіт. Оскільки відповідно до ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник набуває права на виконання підготовчих робіт у разі подання декларації на наступний день після її реєстрації, така декларація була ним подана та зареєстрована 01 квітня 2015 року з №ЗК33. Крім того, відповідно до Контракту № 7 на створення науково-технічної продукції від 20 лютого 2008 року товариством було замовлено в Закарпатському державному інституті проектування міст і сіл «Закарпатдіпроміст» виготовлення робочого проекту житлово-комерційного будівництва по вул. 8 Березня Можайського в місті Ужгороді; за ОСОБА_4 №1 від 30.03.2008 року ТВО «Підлипники» було передано виконаний перший етап продукції, а саме: архітектурну частину.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2 міського господарства ОСОБА_1 міської ради. У поданих суду поясненнях щодо позовної заяви також наполягає на відсутності порушення переважного права позивача на поновлення договору оренди землі. Вважає, що положення ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» також не підлягає до застосування у спірній ситуації, оскільки наявне волевиявлення орендодавця щодо подальшого надання землі в оренду, про яке орендаря повідомлено завчасно. Звертає увагу суду, що здійснення позивачем орендних платежів не дає підстав вважати, що спірна земельна ділянка ним використовується у розумінні пунктів 1, 14, 15, 30 Договору оренди землі від 22.01.2008 року. Позивач же протягом майже 10 років не використовував орендовану ним ділянку за цільовим призначенням, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Наголошує також, що вимога позивача про визнання поновленим договору оренди суперечить вимогам законодавства, оскільки ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено процедуру продовження договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, то вимога визнати договір оренди землі поновленим не знаходить свого відображення в чинному законодавстві України, відтак, є такою, що не підлягає до задоволення.

Позивач подав заперечення на письмові пояснення, аналогічні за змістом заперечень, поданих на пояснення третьої особи ОСББ «Можайського, 34».

Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі №907/572/17, предметом якої є правомірність надання в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Підлипники» на підставі договору оренди, поновлення якого є предметом спору, що розглядається, та вимога визнати недійсним сам договір оренди, відмовлено.

В ході розгляду справи по суті позивачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи №907/716/17, в межах якої ним оспорюється рішення ради №119 від 10.03.2016 року щодо накладення мораторію, в т. ч. і на орендовану ним земельну ділянку. У задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено з огляду на відсутність об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №907/716/17, та беручи до уваги те, що обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги у справі №907/18/18 можуть бути встановлені самостійно судом в даній справі на підставі поданих сторонами доказів.

При цьому, ухвалою суду від 25.05.2018 року провадження у справі було зупинено до закінчення розгляду Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду справи №920/739/17. Після усунення обставин, що послужили підставою для зупинення провадження у справі провадження у справі було поновлено (ухвала суду від 24.01.2019).

В судовому засіданні по розгляду справи по суті у відповідності до ст. 216 ГПК України оголошувались перерви.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

У судовому засіданні 20.03.2019 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення уповноважених представників учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

На підставі рішення V скликання ОСОБА_1 міської ради від 29.12.2007 року № 565 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок» товариству з обмеженою відповідальністю «Підлипники» затверджено проект відведення та передано в користування на умовах оренди строком на 5 років земельну ділянку площею 0,4 га для комерційно-житлового будівництва по вул.8 Березня - вул. Можайського.

На виконання вказаного рішення між Управлінням майном міста ОСОБА_1 міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю «Підлипники» 22.01.2008 року укладено Договір оренди землі, який зареєстрований Закарпатською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.01.2008 року № 24. В подальшому, згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права Договір оренди земельної ділянки зареєстровано за номером запис про інше речове право 9916284 від 04 червня 2015 року.

Факт передачі земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки № 900 від 22.01.2008.

На підставі рішення ОСОБА_1 міської ради від 28.12.2012 №786 Додатковою угодою про внесення змін до Договору оренди землі від 22.01.2008 року, підписаною 22 травня 2015 року, строк дії договору було продовжено на пять років до 28.12.2017 року.

Додатковими угодами про внесення змін до Договору оренди землі від 22.01.2008, від 29.01.2009, від 11.05.2012, від 22.05.2015 та від 26.04.2017 зобовязання сторін змінювалися, в т. ч. щодо нормативно-грошової оцінки землі, розміру орендної плати.

Згідно з пунктом 15 вказаного договору цільове призначення земельної ділянки - для комерційно-житлового будівництва.

Пунктом 19 договору оренди визначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення.

Статтею 8 Договору (в редакції Додаткової угоди від 22.05.2015) сторони погодили строк дії договору: до 28 грудня 2017 року та обумовили, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Підлипники» 09 жовтня 2017 року через центр надання адміністративних послуг ОСОБА_1 міської ради подало пакет документів для одержання послуги «Надання рішення міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки», який не містив відомостей про наявність у ньому проекту відповідно Додаткової угоди.

21 грудня 2017 року ОСОБА_1 міська рада прийняла рішення №955, підпунктом 3.2 пункту 3 якого відмовила товариству з обмеженою відповідальністю «Підлипники» у поновленні договору оренди земельної ділянки площею 0,4га для комерційно-житлового будівництва по вул. 8 Березня-Можайського.

Після закінчення строку дії договору оренди землі посилаючись на пункти 20, 34 Договору оренди землі з огляду на відмову орендодавця (ОСОБА_1 міської ради) у поновленні товариству строку його дії, ОСОБА_2 міського господарства ОСОБА_1 міської ради надіслав товариству-позивачу вимогу від 05.01.2018 №26.01-12/32. про повернення обєкта оренди (лист надіслано 08 лютого 2018 року).

Вважаючи себе добросовісним орендарем та посилаючись на порушення його переважного права на поновлення Договору оренди землі на новий строк, позивач вважає рішення ради №955 від від 21.12.2017 в частині підпункту 3.2 пункту 3 таким, що прийняте з порушенням процедури його прийняття та просить суд визнати його в цій частині протиправним та скасувати його, Договір оренди землі від 22.01.2008 року визнати поновленим у судовому порядку.

Оцінюючи наведені обґрунтування та подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні під час розгляду в судовому засіданні як кожного окремо, так і в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначеними Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України)

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі: у ч. 1 регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а в ч. 6 - підстави поновлення договору оренди, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Такої позиції дотримується велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц.

При цьому, якщо ж орендар, маючи на меті реалізацію свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ініціював перед орендодавцем питання про таке поновлення, скориставшись правовим механізмом ч.1-ч.5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», то ч. 6 вказаної статті не може бути застосована до таких правовідносин, оскільки: (1) не передбачає звернення орендаря до орендодавця; (2) переговори сторін щодо зміни (за необхідності) істотних умов не проводяться.

Таким чином, виходячи з того, що в ч.1-ч.5 та ч.6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» містять дві окремі правові підстави реалізації орендаря свого переважного права на поновлення договору оренди землі, вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки є різними за своєю правовою природою, механізмом застосування та правовими наслідками. (21.02.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в рамках справи № 917/772/17). Правова позиція щодо розрізнення цих підстав підтверджується також у постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі 920/739/17.

Звернувшись до суду з позовом, позивач посилається на наявність у нього переважного права на поновлення договору оренди землі, яке було порушено орендодавцем оспореним у справі рішенням ради.

За таких обставин, з огляду на наведене для врегулювання спірних правовідносин підлягають до застосування норми ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Так, для продовження користування землею (поновлення договору оренди) добросовісний орендар повинен: належно виконувати обовязки згідно з умовами договору; не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір укласти договір оренди землі на новий строк; надати проект додаткової угоди до договору; продовжувати сплачувати орендну плату; продовжувати користуватися земельною ділянкою після спливу строку дії договору.

Як встановлено судом, позивач, посилаючись на бажання скористатися своїм переважним правом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду землі», виявив намір продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки, про що свідчить його звернення 09.10.2018 року до центру надання адміністративних послуг ОСОБА_1 міської ради. Поряд з цим, доказів подання до вказаної заяви проекту Додаткової угоди про поновлення договору оренди землі позивачем суду не надано. Твердження ж про надання такого проекту працівнику центру надання адміністративних послуг ради, належним доказом в розумінні ст. ст. 76-78 ГПК України слугувати не можуть.

Таким чином, суд констатує, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку дотримання процедури реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі.

Поряд з цим, рішенням XVIII сесії VII скликання ОСОБА_1 міської ради від 21.12.2017 року № 955 «Про поновлення, припинення та відмову у поновленні та їх припиненні дії договорів оренди земельних ділянок» (пункт 3.2) рада відмовила товариству-позивачу у поновленні договору оренди земельної ділянки.

На виконання цього рішення, ОСОБА_2 скеровано лист-вимогу про повернення обєкта оренди від 05.01.2018 року № 26.01-12/32.

За таких обставин суд констатує, що орендодавець у встановлений законом спосіб, тобто рішенням ради, виразив свою волю відносно поновлення спірного Договору, тобто як відповідальний власник землі, діяв в порядку та у спосіб, передбачений законодавчими актами та в межах повноважень, встановлених Конституцією України та законами України.

Стосовно твердження про порушення переважного перед іншими особами права позивача на укладення договору оренди щодо спірної земельної ділянки, то таке ОСОБА_1 міською радою в даному випадку не може бути порушено. Розпорядження земельними ділянками комунальної власності, зокрема, надання їх в оренду фізичним та юридичним особам і поновлення договорів оренди, є правом органу місцевого самоврядування, реалізація якого відбувається через повноваження, встановлені законодавчими актами. При цьому, на противагу переважному праву орендаря діє ціла низка статей законів на захист права власника, зокрема, в даному випадку ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ця та інші статті дозволяють власнику майна відмовитися від подальшої передачі його в оренду після спливу строку договору оренди та використовувати своє майно у власних потребах. Це рішення повинно бути доведено до орендаря, після чого перерване право орендаря припиняється (такої позиції дотримується Верховний Суд у справі №910/12017/17, постанова від 18 січня 2018 року). А оскільки радою було оголошено намір зберегти спірну земельну ділянку як зону земельних насаджень, про своє рішення товариство було повідомлено у встановленому порядку, жодних рішень щодо подальшої передачі її в користування будь-яким особам радою не приймалось, інший субєкт-орендар, з яким ОСОБА_1 міська рада вступила у договірні відносини щодо цієї ділянки, відсутній, то твердження позивача про порушення його переважного права є безпідставним.

Судом погоджується також з позицією відповідача, що позивач не був орендарем, який належно виконував зобовязання за Договором. Орендар позивач не виконував свого обовязку щодо цільового використання земельної ділянки: для комерційно-житлового будівництва, протягом майже десяти років не вжив жодних заходів реалізації свого права на забудову. Так, на виконання розпорядження міського голови від 16.05.2017 №165 було проведено виїзне обстеження умов використання спірної земельної ділянки, на наслідками якого виявлено та зафіксовано, що на вказаній земельній ділянці відсутні межові щодо визначення її меж в натурі (на місцевості), які у відповідності до землевпорядної документації передані товариству на зберігання; на частині території виявлено металевий паркан та городи, в т. ч. земельні насадження, що є свідченням самовільного використання ділянок. Посилання ж позивача на акти ОСОБА_1 міської ради, які були прийняті в 2017 року, жодним чином не могли бути перешкодою для використання земельної ділянки на протязі майже 10 років, навіть з урахуванням часу на отримання дозвільних документів на будівництво і розроблення проектно-кошторисної документації.

Вищенаведені обставини встановлені судом та свідчать про неналежне виконання позивачем своїх обовязків за договором оренди.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Кріт або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є як невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, так і порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

У випадку, коли судом не встановлено порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 08.12.2015 р, по справі № 908/917/14,

Таким чином, на підставі поданих сторонами доказів судом встановлено, що доводи позивача не знаходять свого підтвердження та спростовуються наявними у справі доказами та висновками суду, відтак, позивачем не доведено порушення його права, яке б підлягало захисту судом.

Слід також зазначити, що заявлений у справі позов (зокрема його прохальна частина) не містить проекту додаткової угоди до договору оренди від 22.01.2008, умови якої суд мав би затвердити у випадку задоволення позовних вимог.

Натомість, як вже зазначено вище, поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми.

З аналізу практики Верховного Суду слід дійти висновку, що належним способом захисту порушеного права у випадку застосування положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" є позов про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі чи на умовах, запропонованих позивачем, чи на тих самих умовах на той самий строк, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити реального захисту порушеного права, так як в силу імперативного припису оформлення поновлення договору оренди здійснюється саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Позивачем при зверненні до суду з цим позовом проекту додаткової угоди про поновлення договору не викладено, тому суд виключає можливість задоволення позову і з цих підстав.

Суд враховує положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Отже, позивачем у даному випадку обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав.

Отже, в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, з врахуванням положень ч. 10 ст. 145 ГПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом ухвалою суду від 12.02.2018 зберігають свою дію до набрання рішенням суду законної сили, після чого скасовуються.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 20, 41, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 129, 216, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду у строк, встановленийч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.03.2018

Суддя Васьковський О.В.