ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2019 р. Справа№ 910/2770/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Мельничук О.С.

позивач Чернецька Г.М.

відповідач Безносик А.О.

третя особа Грицаєнко О.П.

ОСОБА_5

вільний слухач ОСОБА_6

вільний слухач ОСОБА_7

вільний слухач ОСОБА_8

вільний слухач ОСОБА_9

вільний слухач ОСОБА_10

вільний слухач ОСОБА_11

вільний слухач ОСОБА_12

вільний слухач ОСОБА_13

вільний слухач ОСОБА_14

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "МСВІТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 р. (повний текст рішення складено 26.11.2018 року)

у справі № 910/2770/17 (суддя - Князьков В.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МСВІТ"

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Житлово-будівельний кооператив "Алмаз-2"

про скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» (найменування змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «МСВІТ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про скасування рішення Київської міської ради ІІ сесії VIII скликання від 05.09.2016 №2/1006 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 25.11.2005 №75-6-00251, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» на підставі рішення Київської міської ради від 19.07.2005 №831/3406».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірність спірного рішення відповідача та відсутність підстав для розірвання орендодавцем в односторонньому порядку договору оренди земельної ділянки від 09.11.2005 (зареєстрованого 25.11.2005). Як вказує позивач, товариство використовує орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням, здійснює комплекс заходів з метою забудови земельної ділянки, а також вчасно і в повному обсязі вносило орендну плату за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі №910/2770/17, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МСВІТ» відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено неможливості виконання ним обов'язку здійснити забудову орендованої земельної ділянки у строк не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору, як це передбачено у пункті 8.4 договору оренди земельної ділянки від 09.11.2005, зареєстрованого 25.11.2005 за №75-6-00251. Як вказано судом, внаслідок невиконання орендарем обов'язку розпочати та здійснити забудову земельної ділянки орендодавець не позбавлений можливості в односторонньому порядку відмовитись від договору.

Постановою Верховного Суду від 15.05.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МСВІТ» задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі № 910/2770/17 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За новим розглядом, рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що застосування Київською міською радою позасудового способу розірвання договору узгоджується зі змістом пункту 11.4 Договору та положеннями чинного цивільного законодавства, зокрема відповідає встановленому ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України принципу свободи договору. Так, судом було встановлено, що позивачем не було дотримано встановленого пунктом 8.4 Договору строку забудови земельної ділянки та не виконано вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якими встановлено порядок будівництва, а саме: не розроблено і не затверджено проектної документації відповідно до вихідних даних, не розпочато проведення будівельних робіт. Крім того, суд зазначив, що матеріалами справи підтверджується наявність у позивача, на момент розгляду даної справи, заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди землі від 09.11.2005, що свідчить про неналежне виконання останнім умов договору. Відтак, враховуючи, що позивачем не було здійснено забудову земельної ділянки та, відповідно, не передано територіальній громаді матеріальні результати такої забудови, місцевий господарський суд дійшов висновку, що рішення Київської міської ради від 05.09.2016 №2/1006 узгоджується з правом орендодавця на одностороннє розірвання договору, яке передбачено сторонами у пункті 11.4 договору оренди землі від 09.11.2005.

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "МСВІТ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2018 року у справі №910/2770/17 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МСВІТ" в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом не виконані вказівки Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 у справі №910/2770/17 та не надано належної правової оцінки обставинам, встановленим у справі № 51/405. Зокрема, те, що після розгляду справи № 51/405 у 2014 році останнім було розпочато відновлення реєстрації договору оренди, розробку технічної документації на земельну ділянку і здійснення заходів щодо звільнення земельної ділянки від незаконно побудованих гаражів. Відтак, трирічний строк згідно п. 8.4 договору розпочався 29.09.2014 і на дату прийняття спірного рішення не закінчився. Крім того, апелянт зазначає, що останнім дотримано встановленого п. 8.5 Договору строку забудови земельної ділянки, та виконано вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МСВІТ" у справі № 910/2770/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Іоннікова І.А., судді Разіна Т.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 року заяву про самовідвід судді Іоннікової І.А. від розгляду справи №910/2770/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МСВІТ» на рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2018 задоволено. Матеріали справи №910/2770/17 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МСВІТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 року прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 28.03.2019.

11.02.2019 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019 в оголошено перерву до 28.03.2019.

В судовому засіданні 28.03.2019 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін оскаржуване рішення.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

19.07.2005 Київською міською радою прийнято рішення № 831/3406 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на вул. Тулузи, 6-д у Святошинському районі м. Києві», відповідно до пунктів 1 та 2 якого вирішено:

- затвердити проект відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на вул. Тулузи, 6-д у Святошинському районі м. Києва;

- передати Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин», за умови виконання пункту 3 цього рішення, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,41 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на вул. Тулузи, 6-д у Святошинському районі м. Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

На виконання зазначеного рішення, 09.11.2005 між Київською міською радою (орендодавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» (орендар, позивач) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір, т.1 а.с.21-26).

Відповідно до пункту 1.1 Договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради № 831/3406 від 19.07.2005 за актом приймання-передачі передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку, визначену цим договором.

Згідно з п. 2.1 Договору об'єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками: місце розташування - вул. Тулузи, 6-д у Святошинському районі м. Києва; розмір - 4 095 кв. м; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями; кадастровий номер - :75:288:0062.

Відповідно до п. 3.1 Договору останній укладено на 15 (п'ятнадцять) років.

У пункті 8.4 Договору сторони погодили, що орендар зобов'язується завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Згідно з п. 11.4, п. 11.5, 12.2 договору, останній може бути розірвано в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, зокрема, у разі порушення строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору. Договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов'язків, визначених у п.п. 5,1, 8.4 договору. У разі невиконання орендарем умов цього договору та обов'язків, передбачених законодавством України, договір може бути достроково розірваний.

Розірвання цього договору не потребує укладання додаткової угоди. Договір вважається розірваним з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення, якщо інше не встановлено рішенням (п.11.6 договору).

У 2009 році, посилаючись на невиконання орендарем обов'язку здійснити забудову земельної ділянки, заступник прокурора міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2011 у справі №51/405, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2012, розірвано договір оренди від 09.11.2005 № 75-6-00251, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» повернути за актом приймання-передачі земельну ділянку. Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2013 у справі № 51/405 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2013, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014, за результатами нового розгляду справи № 51/405 у задоволенні позовних вимог заступника прокурора міста Києва відмовлено.

15.09.2016 Київською міською радою прийнято рішення №2/1006 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки №75-6-00251 від 25.11.2005, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "БК "Травертин" (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю "МСВІТ") на підставі рішення Київської міської ради №831/2306 від 19.07.2005" (т.1 а.с. 19-20).

Відповідно до п. 1 спірного рішення розірвано договір оренди земельної ділянки від 25.11.2005 №75-6-00251 (кадастровий номер :75:288:0062) площею 4095 кв. м, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "БК "Травертин" (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю "МСВІТ") на підставі рішення Київської міської ради №831/3406 від 19.07.2005 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "БК "Травертин" (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю "МСВІТ") земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями на вул. Тулузи, 6-д у Святошинському районі м. Києва".

У спірному рішенні зазначено, що Київська міська рада при його прийнятті керувалась Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтею 9 Земельного кодексу України, статтею 31 Закону України "Про оренду землі", статтею 188 Господарського кодексу України та статтею 416 Цивільного кодексу України, пунктами 8.4, 11.4 договору оренди земельної ділянки №75-6-00251 від 25.11.2005 та тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "БК "Травертин" (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю "МСВІТ") не виконано умови пункту 8.4 договору оренди, а саме: не завершено забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору, враховуючи громадський супротив.

Листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.12.2016 вих. № 0 позивача було повідомлено про припинення речового права Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» на земельну ділянку на вул. Тулузи, 6Д у місті Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що спірне рішення прийнято з порушенням норм законодавства та підлягає скасуванню. Оскаржуючи рішення відповідача, позивач посилається на встановлені господарським судом під час розгляду справи 51/405 факти, які не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи (ст. 35 ГПК України та ст. 75 ГПКУ України), зокрема позивач використовує земельну ділянку за цільовим призначанням, здійснив комплекс дій з метою забудови земельної ділянки, а також вчасно та в повному обсязі орендну плату та податок на землю.

За змістом статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент передачі земельної ділянки в користування відповідачу) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 124 Земельного кодексу України у відповідній редакції передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, дійсній на момент проведення державної реєстрації договору) встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною другою статті 125 Земельного кодексу України у відповідній редакції право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Місцевим господарським судом встановлено, що 25.11.2005 договір від 09.11.2005 було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис за № 75-6-00251 у книзі записів державної реєстрації договорів. Доказів оскарження рішення Київської міської ради від 19.07.2005 № 831/3406 або визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 09.11.2005 матеріали справи не містять.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Разом з цим, частиною 3 наведеної статті у разі односторонньої відмови від договору повністю або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Частиною четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Наведені норми законодавства не містять заборони для сторін договору оренди земельної ділянки передбачити випадки розірвання договору в односторонньому порядку шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, що оформляється прийняттям рішення у встановленому порядку.

Право на односторонню відмову від договору є позасудовою процедурою, яка не потребує погодження іншою стороною договору. Прийняття відповідачем спірного рішення за своєю правовою природою є волевиявленням колегіального органу в рамках укладеного між сторонами договору оренди.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підставою для прийняття спірного рішення стало те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю «МСВІТ») не виконано умови пункту 8.4 договору оренди, а саме: не завершено забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору, і громадський супротив.

З матеріалів справи вбачається, що в межах справи № 51/405 судами встановлено, що після укладення сторонами договору оренди, позивачем здійснювалися заходи, спрямовані на виконання умов договору оренди та рішення Київської міської ради № 831/3406 від 19.07.2005, в частині здійснення забудови спірної земельної ділянки. Зокрема, заступником начальника Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища було затверджено архітектурно-планувальне завдання № 08-0037 на проектування будівництва житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями по вул. Тулузи, 6-д у Святошинському районі м. Києва. Крім того, 11.03.2008 між відповідачем та Приватним підприємством «С.Д.П. Буд» було укладено договір підряду на проведення проектних робіт № 177/75, відповідно до умов якого підрядник зобов'язався виконати роботи з розроблення проектної документації для будівництва житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями по вул. Тулузи, 6-д у Святошинському районі м. Києва. Також судом зазначено, що матеріали справи не містять, а прокурором та позивачем належним чином не доведено факту порушення прав Київської міської ради та держави внаслідок того, що будівельні роботи на спірній земельній ділянці не були розпочаті товариством у визначеному договором оренди порядку.

Так, предметом розгляду в межах справи № 51/405 були вимоги заступника прокурора міста Києва про розірвання договору оренди від 09.11.2005, заявлені на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. В основу судових рішень покладені висновки судів про недоведення прокурором та позивачем наявності істотного порушення відповідачем умов договору.

Відповідно до ч.4 ст 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів даної справи предметом даного спору не є вимоги про розірвання договору. При цьому, при вирішенні даного спору необхідно дослідити обставини дотримання орендарем умов оренди та встановити наявність чи відсутність підстав для використання орендодавцем свого права на одностороннє розірвання договору від 09.11.2015 станом на 15.09.2016.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що, в основу судового рішення у даній справі не можуть бути покладені правові оціночні висновки судів у справі № 51/405, оскільки предмет та підстави позовів у наведених справах не є тотожними.

В той же час, місцевим господарським судом досліджено обставини виконання договору підряду на проведення проектних робіт від 11.03.2008,й а саме, що у період з 2009 року по 2012 рік замовником та підрядником укладались додаткові угоди, якими неодноразово продовжувався строк дії договору підряду (т. 2 а. с. 42-50). Також, судом встановлено, що 10.10.2011 між підрядником, Приватним підприємством «С.Д.П. Буд», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деланта» укладено договір № 101001 підряду на проведення проектних робіт (т. 2 а. с. 28-30). Згідно з листом від 08.10.2012 вих. № б/н позивач звертався до підрядника за інформацією про стан виконання проектних робіт (т. 2 а. с. 26). Листом від 15.10.2012 вих. № б/н Приватним підприємством «С.Д.П. Буд» надано відповідь, в якій зазначено про розроблення матеріалів «Передпроектні розробки. Містобудівний розрахунок» та вказано замовнику про необхідність здійснити оплату за договором в сумі 50 000 грн (т. 2 а. с. 25). Згідно з гарантійний листом від 18.10.2012 вих. № б/н Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» повідомило, що оплату за виконані роботи буде здійснено протягом 15 днів з моменту підписання актів прийому-передачі, та просило передати результати виконаних робіт (т. 2 а. с. 27). Так, в матеріалах справи містяться копії матеріалів «Передпроектні розробки. Містобудівний розрахунок», розроблених у 2012 році (т. 4 а. с. 9-21), а також копії графічних матеріалів «Передпроектні рішення» (т. 2 а .с 8-21).

Крім того, у 2014 році Комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 07.10.2014 Головним управлінням Держземагенства у м. Києві проведено державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :75:288:0062.

Також, 29.09.2014 Службою містобудівного кадастру Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської ради) було сформовано витяг за № 055-1485/15/12-03-14 «щодо чинних містобудівних регламентів та інших умов впровадження містобудівної діяльності, містобудівних умов та обмежень щодо певної території, а також наявних вимог та обмежень щодо використання земельних ділянок і розташованих на них об'єктів нерухомості, в т. ч. викопіювання із містобудівної документації (офіційні відомості)».

За замовленням позивача на період з 01.06.2016 до 01.12.2016 Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано контрольну картку № 16080064-Св на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв'язку зі встановленням тимчасової огорожі для утримання земельної ділянки в належному санітарному стані (без права виконання будівельно-монтажних робіт). Виконавцем робіт визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕЛАНТА».

Проте, 21.07.2016 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки, за наслідками якого складено акт № 16-1270-08, в якому встановлено, що земельна ділянка для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями не використовується. На земельній ділянці розташовані металеві гаражі, зелені насадження та окремі елементи дитячого майданчика. Земельна ділянка вільна від забудови.

Листом Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.09.2016 вих. № 064-8339 позивача та виконавця робіт повідомлено, що на підставі чисельних скарг та у зв'язку зі значною соціальною напругою з приводу незгоди з руйнуванням рекреаційної зони, вирубки багаторічних дерев зареєстровано проект рішення Київської міської ради про розірвання договору оренди, зареєстрованого 25.11.2005 за № 75-6-00251. З урахуванням такої інформації та відповідно до пункту 15.5.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 дію контрольною картки № 16080064-Св зупинено до 01.11.2016.

Згідно з листом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.08.2016 вих. № 055-11921 (т. 1 а. с. 219-220) та листом Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.08.2016 вих. № 107-107/0П/П-1364-5104 (т. 1 а. с. 221-222) на засіданні секції архітектурно-містобудівної ради при Департаменті містобудування та архітектури проект будівництва житлового будинку не розглядався. Згідно з електронною базою Департаменту містобудування та архітектури «Документообіг» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не реєструвались. Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення у зв'язку з будівництвом на вул. Тулузи, 6-Д не видавав. Будівельні роботи за вищевказаною адресою не проводяться.

Відповідно до листа Державної екологічної інспекції у м. Києві від 08.09.2016 вих. № 3284-04/12 земельна ділянка, яка розташована між будинками № 11, 12, 15 по вулиці Тулузи та № 6Д по вулиці Якуба Коласа у Святошинському районі міста Києва, не огороджена парканом та має вільний доступ, будівельна техніка відсутня, проведення підготовчих робіт до будівництва не встановлено. На території земельної ділянки розміщуються зелені насадження різних порід та діаметрів, які знаходяться в доброму стані. На момент обстеження території земельної ділянки пошкодження або знесення зелених насаджень не виявлено.

Крім того, згідно з актом обстеження земельної ділянки від 12.09.2018 № 18-1269-08, складеного Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на час розгляду даної справи, земельна ділянка для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованими і прибудованими нежитловими приміщеннями не використовується. Земельна ділянка вільна від забудови.

Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем не було дотримано встановленого пунктом 8.4 Договору строку забудови земельної ділянки та не розроблено і не затверджено проектної документації відповідно до вихідних даних, а також не розпочато проведення будівельних робіт.

Колегія суддів підкреслює, що позивачем не вірно трактуються норми чинного законодавства, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 416 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку права користування; 3) відмови землекористувача від права користування; 4) невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Відповідно до частини 2 статті 416 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою для забудови може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом. Отже, вказана стаття Цивільного кодексу України встановлює чотири випадки, у яких право землекористування припиняється автоматично, та містить посилання на можливість припинення права землекористування у судовому порядку в інших випадках. Аналогічна за змістом норма міститься у статті 102-1 Земельного кодексу України, у відповідності до якої право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняються в разі, зокрема, невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років.

Отже, вказані статті передбачають автоматичне припинення права землекористування у випадку невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд. Колегія суддів, підкреслює, що п. п. 11.4, 11.5, 12.2 договору кореспондуються з вищезазначеними нормами чинного законодавства.

При цьому, посилання апелянта щодо неможливості розпочати будівельні роботи у з в'язку з конфліктною ситуацією, що склалась навколо будівництва на спірній земельній ділянці, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими створення перешкод позивачу протягом всього строку визначеного договором для здійснення забудови спірної земельної ділянки. Крім того, зазначені обставини не звільняли позивача від обов'язку належним чином виконувати умови договору щодо забудови земельної ділянки, а також вживати відповідних заходів для усунення порушень його права на користування земельною ділянкою.

Щодо доводів апелянта, про те, що трирічний строк згідно п. 8.4 договору розпочався 29.09.2014 і на дату прийняття спірного рішення не закінчився, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у пункті 8.4 Договору сторони погодили, що орендар зобов'язується завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач був обізнаний з умовами договору оренди в частині існування у нього обов'язку закінчити забудову земельної ділянки не пізніше, ніж через 3 роки після державної реєстрації договору оренди, і відповідні наслідки не закінчення такої забудови у вигляді можливості орендодавця в односторонньому порядку відмовитися від договору.

Як зазначалось вище, 25.11.2005 договір від 09.11.2005 було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис за № 75-6-00251 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Відтак, перебіг трьохрічного строку для забудови сплив 25.11.2008.

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2011 по справі №51/405 розірвано договір від 09.11.2005, в зв'язку з чим, Головним управлінням земельних ресурсів КМДА було скасовано державну реєстрацію договору оренди.

В подальшому постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2013 зазначене рішення скасовано.

Як зазначає апелянт, поновлення реєстрації договору оренди відбулось лише 29.09.2014.Проте, колегія звертає увагу, що відновлення реєстрації прав на земельну ділянку не свідчить про те, що визначений п. 8.4 Договору строк для забудови розпочинається спочатку. При цьому, 29.09.2014 позивачем здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а не державну реєстрацію договору, як це передбачено в п. 8.4. Договору.

Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, звернення позивача до відповідача з пропозицією продовжити строки здійснення забудови цієї земельної ділянки за обставин, які склалися.

Досліджені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що право землекористування позивача припинилось автоматично, в силу положень закону, зокрема статті 416 Цивільного кодексу України та статті 102-1 Земельного кодексу України. Оскільки моменту, з якого необхідно обраховувати початок спливу трьохрічного строку невикористання земельної ділянки для забудови, законом не встановлено, то навіть у випадку розширеного тлумачення цих норм, а саме - вважати, що момент спливу вказаного строку починається з моменту затвердження архітектурно-планувального завдання № 08-0037 від 08.02.2008р. на проектування будівництва житлового будинку з підземним паркінгом та вбудованим і прибудованими нежитловими приміщеннями ( т.2 а.с. 35) - право землекористування позивача припинилось 08.02.2011 року.

Крім того, згідно з листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.09.2018 вих. № 1, станом на 01.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «МСВІТ» є боржником зі сплати орендної плати на суму 260,9 тис. грн.

Зі змісту листа Головного управління ДФС у м. Києві від 14.09.2018 вих. № 4/26-15-12-04-14 також вбачається, що станом на 12.09.2018 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «МСВІТ» з орендної плати за землю складає 262 644,95 грн.

Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 у справі № 810/2522/16 частково задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин», визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 13.11.2014 № та від 18.04.2016 № .

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2016 у справі № 810/2522/16 в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні цієї частини вимог.

Посилання апелянта, на оскарження податкових повідомленнь-рішень Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 13.11.2014 № та від 18.04.2016 № у касаційному порядку, колегію суддів визнано безпідставними, оскільки не свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції щодо наявності у відповідача заборгованості з орендної плати, станом на момент розгляду справи, що свідчить про неналежне виконання позивачем умов договору.

Згідно з пунктом 34 частини 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад, а за пунктом 2 ст. 22 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» Київська міська рада має право визначати особливості землекористування.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Проте у даному випадку право землекористування позивача припинилось автоматично в силу закону, який за цих умов не вимагає підтвердження припинення такого права за окремим судовим рішенням. У зв'язку з чим спірне Рішення відповідача права позивача не порушує, оскільки не є самостійною правовою підставою припинення землекористування.

За таких умов посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на обставини, встановлені господарськими судами під час розгляду справи №51/405, не приймаються колегією суддів у даній справі, оскільки, у даному випадку право землекористування відповідача припинилося автоматично в силу закону, а не з підстав одностороннього розірвання договору з ініціативи орендодавця шляхом прийняття оскаржуваного Рішення. Саме тому суд першої інстанції вірно не застосували статтю 35 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017), оскільки обставини, встановлені господарськими судами під час розгляду справи № 51/405, не мають преюдиційного характеру для розгляду даної справи.

Колегія суддів наголошує, що у відповідності до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Зазначений принцип, хоч і не містить нормативного визначення, однак розуміється в контексті необхідності врахування всіх обставин справи в їх сукупності з точки зору дотримання сторонами при виконання своїх договірних зобов'язань принципів добросовісності, належного виконання зобов'язань, прагнення до утвердження суспільного блага тощо. Позивач при розгляді даної справи, посилаючись на формальні порушення своїх прав як землекористувача оскаржуваним Рішенням, не подав жодного доказу початку будівельних робіт або будь-яких інших дій, які б свідчили про його свідоме, належне та добросовісне ставлення до свого зобов'язання приступити до забудови земельної ділянки. З іншого боку, Київська міська рада діє в інтересах територіальної громади міста Києва, з врахуванням чисельних звернень громадян які заперечували проти будівництва даної земельної ділянки, забезпечуючи баланс між інтересами конкретних юридичних та фізичних осіб з одного боку та стратегічного розвитку міста Києва з іншого боку. Саме тому оскаржуване Рішення, хоча і прийняте з метою розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку за своєю правовою природою є лише формалізацією припинення землекористування в силу закону та не може свідчити про порушення прав позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, у спірних правовідносинах вбачається порушення прав органу місцевого самоврядування як органу, що реалізує правомочності власника земельної ділянки, внаслідок нездійснення забудови переданої в оренду земельної ділянки, а також внаслідок неналежного виконання орендарем своїх зобов'язань зі сплати орендної плати.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем правомірно винесено (прийнято) рішення Київської міської ради ІІ сесії VIII скликання від 05.09.2016 №2/1006 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 25.11.2005 №75-6-00251, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Травертин» на підставі рішення Київської міської ради від 19.07.2005 №831/3406», що свідчить про правомірність відмови у позову судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/2770/17 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МСВІТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/2770/17 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/2770/17 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2770/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.04.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз