РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2019Справа № 910/13302/18
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Національного банку України

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності

При секретарю судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Бірюкова О.А. - представник за довіреністю № 18-0014/17531 від 28.03.18 р.;

від позивача: Порало Т.І. - представник за довіреністю № 18-0014/5442 від 30.01.19 р.;

від відповідача-1: Сич О.Ю. - ордер серії КС № 463260 від 02.10.2018 р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір №020 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №27/10-245П від 27.08.2004, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" та товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант"; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" документи, отримані згідно договору №020 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2018 р. вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

05.11.2018 до канцелярії суду позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву (нова редакція) та додаткові документи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.11.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 26.11.2018 р.

19.11.2018 р. до канцелярії суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву.

21.11.2018 р. до канцелярії суду відповідач 2 подав відзив на позовну заяву.

23.11.2018 р. до канцелярії суду позивач подав клопотання про об'єднання позовних вимог та клоптання про витребування доказів по справі.

26.11.2018 р. до канцелярії суду позивач подав відповіді на відзиви.

У судове засідання 26.11.2018 р. представники відповідачів 1, 2 не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представники позивача підтримали подані клопотання про об'єднання позовних вимог та клопотання про витребування доказів по справі, просили суд задовольнити.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про об'єднання позовних вимог.

Суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів по справі, а саме: оригінал договору №020 від 30.09.2018 року та оригінал кредитного договору №27/10-245П від 27.08.2004 року із додатками та додатковими угодами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.11.2018 року відкладено підготовче засідання на 17.12.2018 року.

06.12.2018 р. до канцелярії суду відповідач 2 подав заперечення на відповідь на відзив, відповідач 1 - заперечення.

13.12.2018 р. до канцелярії суду відповідачі 1, 2 подали документи на виконання вимог ухвали суду.

17.12.2018 р. до канцелярії суду позивач подав заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У судове засідання 17.12.2018 р. представник відповідача 2 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

Представник позивача підтримав заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Представник відповідача 1 заперечував проти даної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2018 року заяву позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору задоволено. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2. Відкладено підготовче засідання у справі на 21.01.2019 року.

У судове засідання 21.01.2019 р. представники відповідача-2 та третьої особи не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.01.2019 року відкладено підготовче засідання у справі на 04.02.2019 року.

04.02.2019 р. до канцелярії суду позивач подав клопотання про долучення доказів по справі.

04.02.2019 р. до канцелярії суду відповідач 1 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У судове засідання 04.02.2019 р. представники відповідачів 1, 2 та третьої особи не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 19.02.2019 року.

18.02.2019 р. до канцелярії суду відповідачі 1, 2 подали клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 19.02.2019 р. представники відповідачів 1, 2 та третьої особи не з'явилися, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача заперечував проти клопотань відповідачів 1, 2 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2019 року відкладено судове засідання на 12.03.2019 року.

12.03.2019 року до канцелярії суду відповідач 2 подав заяву про розподіл судових витрат пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги та надання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила у зв'язку з розглядрм справи.

12.03.2019 року до канцелярії суду відповідач 1 подав аргументи відповідача в судових дебатах та заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

12.03.2019 року до канцелярії суду позивачем подано заяву про залучення документів до матеріалів справи №910/13302/18.

В судове засідання 12.03.2019 року представники відповідача 2 та третьої особи не з'явилися, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Суд залишив без розгляду заяву позивача про долучення доказів по справі.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивачів та відповідача 1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Постановою Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» № 713 від 02.12.2009 року прийнято рішення з 07.12.2009 року відкликати банківську ліцензію у АБ "Банк регіонального розвитку" та ініційовано процедуру ліквідації банку.

20.11.2013 року між Національним банком України, акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" в особі ліквідатора ОСОБА_6 (далі - установник управління) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (далі - управитель) укладено договір про передавання в управління непроданих активів (далі - договір про управління).

Пунктом 1.1. договору про управління передбачено, що установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (далі - активи), а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (далі - вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів. Вигодонабувачами за договором про управління є кредитори установника управління, які на дату підписання договору про управління внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління (далі - перелік вигодонабувачів) та розрахунки з якими не проведені. Перелік вигодонабувачів з визначеною черговістю задоволення їх вимог наведено в додатку 2 до цього договору.

Відповідно до п.п. д) п. 2.2 договору управління управитель зобов'язується: у своїй діяльності дотримуватися вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з пп. б) п. 2.5 договору про управління Національний банк України зобов'язується: приймати рішення щодо погодження продажу управителем активів у двотижневий термін з дня надходження до Національного банку України відповідного звернення управителя.

Пунктом 4.1. договору про управління передбачено, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України.

Так, на виконання вимог зазначеного договору про управління, управителю передано в управління активи, в тому числі майнові права за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87 731 589,17 грн. ( Перелік непроданих активів, що передаються в управління іншій юридичній особі, додаток №1 до договору про управління) (в тому числі за кредитним договором №27/10-245П від 27.08.2004, укладеним між акціонерним банком "Банк регіонального розвитку" та ОСОБА_2).

30.09.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (управитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (новий кредитор) укладено договір № 020 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - договір цесії) за кредитним договором № 27/10-245П від 27.08.2004 року.

Відповідно до п. 1.6.1 договору цесії після підписання цього договору новий кредитор на протязі одного місця перераховує первісному кредитору грошові кошти в сумі 12 200,00 грн на накопичувальний рахунок управителя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання вказаного договору №020 від 30.09.2015 року про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 27/10-245П від 27.08.2004 року недійсним, позивач зазначає, що при укладенні цього договору активи були реалізовані (відступлені) за значно нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена Національним банком України в його рішеннях, та не відповідала оціночній вартості, відображеній у Звіті про оцінку від 31.03.2015. Також позивач вказує на передання активів за оспорюваним договором до перерахування оплати, що є порушенням визначених Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001, умов продажу. Поряд з цим позивач також посилається на те, що оспорюваний договір відступлення не відповідає чинному законодавству, а саме статей 513, 514 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку", оскільки не посвідчений нотаріально.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 3 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції від 05.08.2009), цей закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Статтею 96 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов'язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Порядок ліквідації банків та передачу непроданих активів банку в управління врегульований "Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства" затвердженим постановою Правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 (далі - Положення),

Згідно пункту 13.1 глави 13 Положення ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно п. 13.11 розділу VI Положення управитель відповідно до укладеного тристороннього договору:

- відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку;

- набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку;

- управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку;

- задовольняє вимоги кредиторів банку.

10.06.2014 року товариства з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М", керуючись п.п. 2.5, 4.1 договору управління, у відповідності до п. 13.11 глави 13 розділу VI Положення, звернувся до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду із листом-погодженням № 06/06-2014 від 06.06.2014 року щодо одержання попереднього погодження на продаж активів, в якому з урахуванням викладених в листі обставин, просив надати відповідачеві-1 попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління, шляхом їх самостійного продажу третім особам.

Листом № 55-013/34115 від 01.07.2014 року позивач у відповідь повідомив, що продаж активів банку, зокрема майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення № 369, та повернув на доопрацювання пакет документів наданих листом № 06/06-2014 від 06.06.2014.

18.07.2014 року листом №18/07-2014 відповідач-1 звернувся до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду з листом-погодження щодо одержання попереднього погодження на продаж активів, відповідно до якого звертав увагу на те, що визначений приписами главою 10 розділу VI Положення №369 порядок продажу активів встановлює відповідні вимоги до їх продажу ліквідатором, а не управителем, у зв'язку з чим повторно просив надати попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління шляхом їх самостійного продажу третім особам, за ціною не нижчою ніж визначена у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитним договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", складеним ТОВ "Приват-Консалтинг" станом на 14.05.2014.

Листом №55-013/46775 від 22.08.2014 року позивач повідомив товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта М" про те, що для погодження Комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем відчуження майна активів Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" управителю необхідно подати до Національного банку України документи відповідно до вимог глави 10 розділу VI Положення №369, у зв'язку з чим вдруге повернув на доопрацювання пакет документів щодо погодження відчуження майна.

Листом №10/825-Д від 13.11.2014 відповідачем-1 було направлено на адресу начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України на погодження порядок продажу переданих в управління ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майнових прав, боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами (переданого в управління кредитного портфелю АБ "Банк регіонального розвитку") у кількості 88 одиниць, до якого було додано: висновок управителя про порядок, склад, умови та строки продажу; інформацію про майно (активи), яке пропонується для продажу; звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 88 одиниць; рецензію на звіт про оцінку майнових прав - боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 88 одиниць.

Відповідач-1 звернувся до позивача із заявою від 27.01.2015 року щодо уточнення кількості активів та погодження способу продажу активів, в якій просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним, договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом, через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 2 802 119,00 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014р.);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 483,30 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014р.);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по коленому з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 10.11.2014р.).

Позивачем понад 6 місяців не приймалось рішення про надання погодження на продаж активів АБ "Банк регіонального розвитку", термін дії звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" здійснений TOB "Приват-Консалтинг" 10.11.2014 закінчився, у зв'язку з чим TOB "Приват-Консалтинг" було проведено повторну оцінку вартості майнових прав - боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць станом на 31.03.2015, вартість яких склала 1 961 476,00 грн.

29.04.2015, у зв'язку з виготовленням нового звіту про оцінку активів, відповідач-1 звернувся до позивача із заявою від 28.04.2015р. щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв'язку з проведенням нової оцінки, в якому просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у наступному порядку:

- здійснити продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 961 476,00 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015р.);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться провести повторний продаж боргових зобов'язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1 373 033,20 грн (враховуючи зменшення вартості коленого кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015р.);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться надати управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної ТОВ "Приват-Консалтинг" у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" від 31.03.2015р.).

Рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем Національного банку України від 25.05.2015р. №255 "Про відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" вирішено:

1. Погодити управителю відчуження майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж ринкова вартість, визначена суб'єктом оціночної діяльності станом на 31.03.2015 на загальну суму 1 639 013,00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015, шляхом, проведення аукціону.

У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Відмовити у погоджені відчуження майнових прав за кредитними договорами: ОСОБА_7 договір від 05.12.2006 № 27/10-7211, ОСОБА_8 договір від 15.12.2003 № 27/10-7101, ОСОБА_9 договір від 01.11.2007 № 27/10-912П та договір від 25.12.200 7 № 2 7/10-93 0А, ОСОБА_10 договір від 29.12.2006 № 27/10-746А, ОСОБА_1 договір від 31.07.2008 № 27/10-997П, ОСОБА_11 договір від 20.12.2005 № 11/02-814-КІ, ОСОБА_12 договір від 22.06.2007 № 11/03-28, ОСОБА_13 договір від 12.03.2007 № 20/Б.в., ОСОБА_14 договір від 14.12.2006 № 14/10-191.

Таким чином, рішенням Національного банку України № 255 від 25.05.2015 надано відповідачеві-1 погодження на продаж 76 активів, в порядку передбаченому главою 10 розділу VI Положення, зі стартовою ціною аукціону не нижчою 1 639 013,00 грн та у випадку не реалізації на перших торгах з можливістю провести повторний аукціон зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу й на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону.

10.06.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (замовник) та Українською універсальною товарною біржею (біржа, виконавець) укладено договір-доручення № 100 на проведення аукціону, відповідно до якого сторони зобов'язалися здійснити ділове співробітництво з використанням організаційно-правових механізмів аукціонних торгів з метою створення умов для забезпечення ефективності аукціонних торгів по продажу майна, що належить акціонерному банку "Банк регіонального розвитку", а саме: лот №1 - майнові права на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 76 одиниць, з початковою ціною продажу у розмірі 1 639 013,00 грн. (без урахування ПДВ).

Відповідно до п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення ліквідатор забезпечує здійснення рекламних заходів з метою доведення інформації про продаж активів банку до відома покупців після погодження Національним банком порядку продажу активів банку.

Ліквідатор розміщує оголошення про проведення аукціону, конкурсу принаймні в одній загальнодержавній та одній регіональній (місцевій, за місцезнаходженням банку) газеті, у якій розміщуються публікації щодо купівлі-продажу подібних активів, не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати проведення аукціону, конкурсу.

12.06.2015 в газеті "Експрес об'ява" № 22 (5079) було опубліковано оголошення про проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 639 013,00 грн.

13.06.2015 в газеті "Голос України" № 104 (6108) було опубліковано оголошення про проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1.639.013,00 грн.

30.06.2015 року Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Відповідно до п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення ліквідатор має право прийняти рішення про повторний продаж активу на аукціоні (за конкурсом), якщо актив не було продано на попередніх торгах, зі зменшенням його початкової ціни, але не більше ніж на 30 відсотків, без повторного погодження з Національним банком.

03.07.2015 в газеті "Голос України" № 117 (6121) опубліковано оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 147 309,10 грн.

03.07.2015 в газеті "Експрес об'ява" № 25 (5082) опубліковано оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 1 147 309,10 грн.

20.07.2015 року Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

05.08.2015р. Національним банком України прийнято рішення № 414 "Про відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", яким зокрема вирішено:

1. Погодити Управителю відчуження майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена субєктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 на загальну суму 322 463,00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 10 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 12.05.2015, шляхом проведення аукціону.

У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Тобто, рішенням Національного банку України № 414 від 05.08.2015 надано погодження на продаж 10 активів, в порядку передбаченому главою 10 розділу VI Положення, зі стартовою ціною аукціону не нижчою 322 463,00 грн та у випадку не реалізації на перших торгах з можливістю провести повторний аукціон зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу й на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону.

12.08.2015 між відповідачем-1 та Українською універсальною товарною біржею укладено договір-доручення № 14/1 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ "Банк регіонального розвитку", порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ № 414 від 05.08.2015, а саме: лот № 1 - Майнові права на боргові зобов'язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" у кількості 10 одиниць, без урахування ПДВ.

14.08.2015 в газеті "Експрес об'ява" № 31 (5088) було опубліковано оголошення про проведення 01.09.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 322 463,00 грн.

15.08.2015 в газеті "Голос України" № 150 (6154) було опубліковано оголошення про проведення 01.09.2015 аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 322 463,00 грн.

01.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1 не відбулись в зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

05.09.2015 в газеті "Голос України" № 164 (6168) було опубліковано оголошення про проведення 21.09.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 225 724,10 грн.

04.09.2015 в газеті "Експрес об'ява" № 34 (5091) було опубліковано оголошення, щодо проведення 21.09.2015 року повторного аукціону з реалізації активів АБ "Банк регіонального розвитку" за стартовою ціною лоту 225 724,10 грн.

21.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів які не відбулися, згідно якого торги по лоту № 1, у зв'язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Рішеннями Національного банку України № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 "Про відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" визначено, що у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, Управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Оскільки, майно (активи) Банку не були реалізовані на першому та повторному (з уцінкою на 30%) аукціонах, 30.09.2015 між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір цесії.

Визначення вартості активу, за договором цесії, за якою було реалізовано актив (майно) АБ "Банк регіонального розвитку", здійснювалось відповідно до рішень НБУ № 255 від 25.05.2015 та п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення за ціною не нижче останнього аукціону з врахуванням зниження вартості на 30%, а саме: початкова вартість відповідно до звіту про оцінку від 31.03.2015 - 17 356,00 грн; мінімальна вартість активу (майна) з урахуванням зниження вартості на 30% - 12 149,20 грн; а продано актив за оспорюваним договором за ціною 12 200,00 грн, що є більшою ніж мінімальна вартість активу (майна) з урахуванням зниження вартості на 30%.

Таким чином, доводи позивача, що актив при укладанні договору цесії, з врахуванням можливої уцінки визначеної у Положенні, реалізований (відступлений) за значно нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена Національним банком України не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

Окрім того, в період з 11.07.2016 по 15.07.2016 Національним банком України проведено планову перевірку, за результатами проведення якої складено довідку з перевірки діяльності TOB "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М", якому передано в управління непродані активи Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" за період з 01.11.2014 до 01.07.2016 (далі - довідка).

Згідно розділу 2 довідки, комісією Національного банку України перевірено порядок продажу майна (активів) банку на аукціонах, з проведенням повторних торгів (з уцінкою на 30%), та укладання оскаржуваних договорів цесії, оскільки торги не відбулись. Перевіркою встановлено, що TOB "Саулес фабрика Україна" було відступлено майнові права по 27 кредитним договорам на суму 324 600 грн, а відповідачу-1 відступлено майнові права по 51 кредитному договору на суму 962 800 грн, що відповідає вартості за якою проводилася реалізація активів на повторних торгах.

За результатами перевірки будь яких порушень процедури продажу активів, визначеної Положенням, рішень Національного банку України № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 комісією Національного банку України не виявлено.

З приводу доводів позивача щодо того, що оспорюваний договір цесії не містить умов визначених рішенням Національного банку України та Положенням щодо моменту переходу права вимоги за кредитним договором, слід зазначити, що рішеннями НБУ № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 "Про відчуження TOB "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку", надано погодження на відчуження управителем майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку".

Вказаними рішеннями визначено виключно умову, щодо вартості продажу активу, а саме у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Тобто, позивачем не зазначено в своїх рішеннях необхідності включення в договір цесії умови щодо моменту переходу права вимоги та не зазначення цієї умови в оспорюваному договорі не є підставою для визнання його недійсним.

Доводи позивача що оспорюваний договір цесії не відповідає чинному законодавству, а саме ст.ст. 513, 514 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з тим, що не посвідчений нотаріально не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Як зазначалось раніше, пунктом 1, ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом

Тобто, оскільки кредитний договір, укладений в простій письмовій формі, правочин щодо відступлення прав за таким договором в силу ст. 513 Цивільного кодексу України, має бути вчинений в тій самій формі, що й кредитний договір, за яким відступається право вимоги.

Таким чином, позивач без врахування вимог ст. 513 Цивільного кодексу України помилково зазначає, що оскаржуваний договір відступлення права вимоги за кредитним договором має бути нотаріально посвідчений, оскільки сам кредитний договір, по якому відступлено право вимоги укладений у простій письмовій формі.

При цьому, згідно визначення термінів, що викладені у ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, а основне зобов'язання це - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 24 Закону України "Про іпотеку" визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відтак підлягають розмежування поняття "основне зобов'язання", тобто кредитний договір, та "іпотека", тобто договір іпотеки, який укладається окремим правочином з метою забезпечення виконання основного зобов'язання.

Таким чином, правочин про відступлення прав за іпотечним договором, укладається окремо (додатково) у тій формі, що й сам іпотечний договір, у зв'язку з переходом прав кредитора на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором.

Враховуючи зазначене, посилання позивача, про те, що за спірним договором цесії було здійснено відступлення прав за іпотечним договором не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки відступлення прав відбувалось саме за основними зобов'язанням, тобто кредитним договором.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання оспорюваного договору недійсним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачами, а тому в позові в частині визнання недійсним договору № 020 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між відповідачаем-1 та відповідачем-2 за кредитним договором № 27/10-245П від 27.08.2004 та похідних позовних вимог про зобов'язання відповідача-2 повернути відповідачеві-1 документи, отримані згідно договору № 020 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії) слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Національного банку України необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Також, щодо твердження відповідача 2 про сплив позовної давності, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог Національного банку України та про відсутність порушення його права, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Відповідачем 2 подано заяву про розподіл судових витрат пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги та наданням доказів про розмір витра, які сторона сплатила у зв'язку з розглядом справи, відповідно до якої просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Так, надання адвокатом Голубом Миколою Валерійовичем, відповідачу 2 адвокатських послуг при розгляді справи № 910/13302/18 підтверджується, зокрема:

- договором про надання правничої допомоги від 25.10.2018 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (клієнт) та адвокатом Голубом Миколою Валерійовичем (адвокат), відповідно до умов якого замовник доручає, а захисник приймає на себе обов'язок надавати правову (юридичну) допомогу в об'ємі і на умовах, передбачених угодою, представляти і захищати права і інтереси клієнта у всіх державних (в тому числі митних правоохоронних та контролюючих органах, органах нотаріату, прокуратурах, національній поліції України, органах патрульної поліції України), громадських, господарських та інших організаціях незалежно від їх форм власності, судах загальної юрисдикції, здійснювати захист його прав і законних інтересів як позивача, відповідача, третьої особи, заявника, свідка, потерпілого, затриманого, підозрюваного, обвинуваченого, підсудного або засудженого та надавити йому будь-яку іншу юридичну допомогу.

Відповідно до п.6.1 та 6.2 договору, загальна вартість послуг погоджується сторонами в акті. Оплата проводиться протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання акту,

- Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №3856 від 24.09.2009р., витягом з Єдиного реєстру адвокатів України

- Актом про обсяг наданої правничої допомог по справі №910/13302/18 відповідно до договору про надання правничої допомоги від 25.10.2018 року від 15.02.2019 року на суму 20 000,00 грн.,

- платіжним дорученням №119 від 15.02.2019 року на суму 20 000,00 грн.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається про порядок оплати такої професійної правової допомоги, що має здійснюватися на підставі актів.

Тобто, для підтвердження розміру витрат на професійну правову допомогу адвокату слід саме у договорі з клієнтом визначати механізм розрахунку свого гонорару.

Вказану правову позицію висловлено Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у додатковій постанові від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що оскільки відсутня об'єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Голубом М.В. та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з акту про обсяг наданої правничої допомог по справі №910/13302/18 відповідно до договору про надання правничої допомоги від 25.10.2018 року від 15.02.2019 року адвокатом здійснено наступний перелік робіт: детальний аналіз та вивчення договору №020 від 30.09.2015 про відступлення прав вимоги (цесії) за кредитним догором №27/10-245 від 27.08.2004 року. Детальний аналіз та вивчення відповідної судової практики з аналогічних правовідносин. Вивчення матеріалів справи № 910/13302/18 (3 години) 5 584,50 грн., підготовка відзиву на позовну заяву по справі №910/13302/18 та направлення відзиву сторонам по справі та до суду (2 години) 3 723,00 грн., інформування клієнта щодо правової позиції по справі №910/13302/18, роз'яснення судової практики з аналогічних правовідносин, роз'яснення прав та обов'язків клієнта (1 година) 1 861,50 грн., ознайомлення з відповіддю на відзив поданою Національним банком Українита долученими до неї матеріалами по справі №910/13302/18 та підготовка заперечення на відповідь на відзив НБУ (3 години) 5 584,50 грн., 10.12.2018 - підготовка заяви та документів на виконання ухвали суду від 09.11.2018 року (1 година) 1 861,50 грн., 15.02.2019 року - інформування клієниі про хід розгляду справи (1 година) 2086,50 грн., підготовка заяви про відшкодування судових витрат (1 година) 2086,50 грн. загальний обсяг наданих послуг складає 12 годин, що з у урахування вартості однієї години 50% від розміру мінісальної заробітної плати на час надання правової допомоги складає - 20 908,00 грн. сторони зменшили загальну вартість наданих послуг до 20 000,00 грн.

Однак, з огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом внесення відповідних пунктів в умови договору, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат у розмірі 10 000, 00 грн. з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи.

Також, судом взято до уваги те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.11.2018р. по справі №910/23210/17.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ст.ст. 73, 74, 123, 126, 129, 232-233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.В позові відмовити повністю.

2.Стягнути з Національного банку України (01061, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (03164, м. Київ, вул. Підлісна, буд. 3, ідентифікаційний код 39971452) 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 25.03.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий