ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. Справа №914/1129/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Желік М.Б.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.

розглянув матеріали апеляційної скарги Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №3-32/9649 від 03.12.2018 року (вх. № 01-05/1396/18 від 05.12.2018 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 (суддя Рим Т.Я., повний текст складено 09.11.2018)

у справі № 914/1129/18

за позовом: заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області, м. Дрогобич

до відповідача-1: Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Савки Ірини Миколаївни, м. Дрогобич

до відповідача-3: Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич

про визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №504 від 15.12.2016 "Про затвердження Програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м. кв. літ. 113 на вулиці Грушевського, 70 у місті Дрогобичі;

- визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення площею 234,3 м.кв. літ 113 на вулиці Грушевського, 70 у місті Дрогобич;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 загальною площею 234,2 м.кв. за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Грушевського, 70, приміщення літ. 113;

- зобов'язання фізичну особу - підприємця Савку Ірину Миколаївну повернути нежитлове приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, яке розташоване у місті Дрогобич на вулиці Грушевського, 70 у власність територіальної громади міста Дрогобича вартістю 335'059,00 грн. (ПДВ 67 011, 80 грн).

за участю представників:

від позивача: Яворський Я.Т. - прокурор відділу Прокуратури Львівської області (посвідчення № 047903 від 13.09.2017р.);

від відповідача-1: Чукла С.П. - представник (довіреність №3-31/08 від 02.01.2019);

від відповідача-2: Волощук Б.І. - адвокат (довіреність №313 від 23.07.2018);

від відповідача-3: не з'явився (належно повідомлено).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Скрипчук О.С. та перебуванням у відпустці судді - члена колегії Зварич О.В. розпорядженням керівника апарату суду №102 від 08.02.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2019 до складу колегії входять: головуючий суддя (суддя-доповідач) Дубник О.П., судді: Желік М.Б., Орищин Г.В.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Відповідач-3 участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого повідомлення від 11.02.2019 року (вх. №01-16/4204/19 від 14.02.2019).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3. Короткий зміст позовних вимог.

Заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Дрогобицької міської ради, ФОП Савки Ірини Миколаївни про визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №504 від 15.12.2016 "Про затвердження Програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ. 113 на вул. Грушевського, 70 у м. Дрогобичі;

визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ. 113 на вул. Грушевського, 70 у м. Дрогобичі;

визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 загальною площею 234,2 м2 за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Грушевського, 70, приміщення літ. 113;

зобов'язання ФОП Савки Ірини Миколаївни повернути нежитлове приміщення площею 234,3 м2, літ. 113, яке розташоване у м. Дрогобичі на вул. Грушевського, 70 у власність територіальної громади міста Дрогобича вартістю 335 059,00 грн. (ПДВ 67 011,80 грн.).

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ФОП Савкою Іриною Миколаївною не здійснювалися поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від об'єкта оренди без завдання йому шкоди в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, як цього вимагає законодавство про приватизацію за згодою орендодавця, а Дрогобицькою міською радою в порушення норм законодавства ухвалено рішення, на підставі яких ФОП Савка Ірина Миколаївна незаконно набула у власність комунальне майно. Всупереч вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на момент укладання договору оренди, оцінка вартості майна не проводилась. Органом місцевого самоврядування проведено приватизацію комунального майна без застосування конкурентних способів приватизації, надавши орендарю право на викуп орендованого приміщення без проведення будь-яких покращень об'єкта оренди, чим порушено вимоги ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.09.2018 за клопотанням заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до участі у справі залучено співвідповідачем Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 (суддя Рим Т.Я., повний текст складено 09.11.2018) у даній справі, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсними пункт 1 рішення Дрогобицької міської ради № 504 від 15.12.2016 "Про затвердження програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі та пункт 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі.

Присуджено до стягнення з Дрогобицької міської ради на користь Прокуратури Львівської області 3 524, 00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 загальною площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі, укладений Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ФОП Савкою Іриною Миколаївною, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 235.

Зобов'язано ФОП Савку Ірину Миколаївну повернути нежитлове приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі у власність територіальної громади міста Дрогобича.

Присуджено до стягнення з Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на користь Прокуратури Львівської області 6 787, 89 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Присуджено до стягнення з Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в дохід Державного бюджету України 1 005, 17 грн судового збору за розгляд справи судом.

4.2 Судове рішення мотивоване ст. 19 Конституції України, ст. 203, 215, 778 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ч. 5 ст. 16, ч.5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР (зі змінами), ст. ст. 1, 2, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" від 6 березня 1992 року №2171-XII, ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 4 березня 1992 року №2163-XII, ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. № 2269-XII (далі - Закон № 2269-XII), і зроблено висновки, що при укладенні договору оренди сторони не визначили такої істотної умови договору, як вартість майна. Матеріали справи не містять доказів проведення невід'ємних покращень підвального приміщення в період після укладення Договору оренди та до прийняття Радою рішення про включення підвального приміщення до переліку об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу. Рішення Ради від 24.11.2016 №452 та від 15.12.2016 №504 прийнято з порушенням вимог, визначених статтею 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", оскільки відсутні: дозвіл на проведення невід'ємних покращень; докази перевищення вартості таких покращень 25% вартості орендованого майна; докази фактично вчинених покращень до часу звернення до органу приватизації з проханням про приватизацію шляхом викупу. Дотримання зазначених вище процедур є необхідною передумовою для визнання укладеного договору таким, що відповідає вимогам цивільного та приватизаційного законодавства, а тому зміст договору суперечить зазначеним вище актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним та зобов'язання ФОП Савки Ірини Миколаївни повернути підвальне приміщення у власність територіальної громади міста Дрогобича.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради не погоджується з ухваленим рішенням суду. У поданій апеляційній скарзі, зокрема апелянт стверджує, що норма ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" не стосується комунального майна територіальної громади міста Дрогобича, оскільки Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою, а міська рада у Програмі приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради на 2017 рік самостійно визначила умови та порядок його відчуження. Зазначає, що договір укладено відповідно до норм діючого законодавства, а прокурором не вказано, які вимоги ст. 203 ЦК України було порушено Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради на момент укладення договору.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

5.2. Також у апеляційній скарзі не погоджується з ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 року у даній справі, якою відхилено його клопотання про залишення позову без розгляду і просить її скасувати. Зазначає, що спірне приміщення відноситься до комунальної власності, оскаржувані рішення не завдають шкоди загальнодержавним інтересам, а прокурором не обгрунтовано наявності порушення інтересів держави.

5.3. Прокуратура Львівської області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити апелянту в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Зазначає, що підставою подання прокуратурою даного позову до суду є відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах та необхідність захисту інтересів держави у основі яких є у здійсненні загальнодержавних дій, програм спрямованих у даному випадку на охорону комунальної власності та дотримання діючого законодавства при її відчуженні, а тому вважає ухвалу Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 року у даній справі законною, а доводи відповідача необгрунтованими. Стверджує, що Дрогобицькою міською радою в порушення п.п. 3,4 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" не обгрунтовано причини та доцільність відчуження комунального майна шляхом викупу, а не продажу на аукціоні, чи продажу за конкурсом.

5.4. Заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити апелянту в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Стверджує, що приймаючи спірні рішення органом місцевого самоврядування без правових підстав надано можливість відчужити об'єкт комунальної власності без застосування конкурентних засад, чим позбавлено інших субєктів можливості отримати вказане приміщення у приватну власність та можливості надходження до місцевого бюджету більшої суми коштів. З посиланням на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп 2009 зазначає, що фактично звернення прокурора з позовною заявою зумовлено потребою захистити інтереси держави, яка надала органам місцевого самоврядування право розпорядження об'єктами комунальної власності в порядку та спосіб , передбачений чинним законодавством України.

5.5. ФОП Савка Ірина Миколаївна у відзиві на апеляційну скаргу просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду. Стверджує, що у позові не зазначений такий учасник справи як позивач. Зазначає про повне виконання сторонами зобов'язань за оскаржуваним договором купівлі-продажу, а прокурором при поданні позову не дотримано вимог ст. 216 ЦК України та не вказано про повернення ФОП Савці І.М. затрачених коштів на придбання об'єкта оренди.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

ФОП Савка Ірина Миколаївна у заяві б/н від 15.07.2016 року звернулася до Дрогобицької міської ради про надання підвального приміщення по вул. Грушевського, 70 площею 234,3 м2 в оренду (а.с. 51, т.1).

Рішенням Дрогобицької міської ради ХІІ сесії сьомого скликання від 18.08.2016 №335 доручено Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради передати ФОП Савці І.М. в оренду нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 70 площею 234,3 м2 на термін з 01.09.2016 по 31.08.2017 (а.с. 49-50, т.1).

На виконання вищевказаного рішення між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради (орендодавець) та ФОП Савкою І.М. (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень, будинків та споруд від 01.09.2016, згідно якого передано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 70 площею 234,3 м2 на термін з 01.09.2016 по 31.08.2017 (а.с. 55, т.1).

Згідно з актом приймання-передачі від 01.09.2016 об'єкт оренди було передано орендарю (а.с. 56, т.1).

ФОП Савка Ірина Миколаївна звернулася до Дрогобицької міської ради із заявою від 25.10.2016 про надання згоди на викуп орендованого приміщення (а.с. 59, т.1).

Рішенням Дрогобицької міської ради XV сесії сьомого скликання від 24.11.2016 №452 орендоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 70 площею 234,3 м2 включено до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу (а.с. 57-58, т.1).

Рішенням Дрогобицької міської ради XVІ сесії сьомого скликання від 15.12.2016 №504 затверджено Програму приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради (а.с. 62-66, т.1).

Програмою приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради, а саме пунктом 2 розділу 2 цієї програми, передбачено приватизацію способом викупу в 2017 році нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 70 площею 234,3 м2 (а.с. 63-65, т.1).

Згідно з звітом про оцінку вартості майна - нежитлових підвальних приміщень площею 234,3 м2, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 7, літ. 113, який виконано приватним підприємством "Т.Е.Д." 10.02.2017, ринкова вартість досліджуваних приміщень станом на 31.01.2017 року становить 402'070,80 грн. (з ПДВ) (а.с. 31-48, т.1).

Рішенням Дрогобицької міської ради XVІІІ сесії сьомого скликання від 02.03.2017 №622 затверджено експертну оцінку об'єкта оренди в розмірі 402'070,80 грн. (з ПДВ), (а.с. 60-61, т.1).

Між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради (продавець) та ФОП Савкою Іриною Миколаївною (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 (надалі - Договір) (а.с. 52-53, т.1), який посвідчено приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І. та зареєстровано в реєстрі за №235.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю нежитлове приміщення за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Грушевського, буд. 70, приміщення 113, що відповідно до опису об'єкта має загальну площу 234,3 м2, а покупець зобов'язується прийняти об'єкт продажу і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Об'єкт продажу було передано за актом прийому-передачі від 05.09.2017 (а.с. 54, т.1).

На виконання умов Договору ФОП Савкою Іриною Миколаївною перераховано Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради 402'070,80 грн., про що свідчить долучена до матеріалів справи копія квитанції №6 від 01.09.2017 (а.с. 93, т.1) та зазначено у п. 2.2 Договору.

Право власності на об'єкт було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно інформаційної довідки №125740956 від 30.05.2018 (а.с. 68).

Згідно з довідкою Комунального підприємства "Комбінат міського господарства" від 02.08.2018 №549 (а.с. 144, т.1), у жовтні 2017 року ФОП Савка І.М. зверталася до комунального підприємства з проханням вивезти побутове сміття з підвалу. Такий вивіз проводився впродовж жовтня-грудня 2017 року, було вивезено сміття об'ємом 10 м3, на суму 945,40 грн.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №504 від 15.12.2016 "Про затвердження Програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ. 113 на вул. Грушевського, 70 у м. Дрогобичі та визнання недійсним та скасування пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу нежитлового приміщення площею 234,3 м2 літ. 113 на вул. Грушевського, 70 у м. Дрогобичі.

Відповідно до Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікована Верховною Радою України, Закон від 15.07.97 р. № 452/97-ВР; чинна для України 01.01.98 р.) органи місцевого самоврядування в Україні мають недержавний статус.

Частинами 1, 3, 4 ст.140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР (зі змінами) (далі - Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковим до виконання на відповідній території.

Згідно ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону №280/97-ВР).

Частиною 3 ст. 24 Закону №280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно частини 1 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішенням Дрогобицької міської ради XV сесії сьомого скликання від 24.11.2016 №452 орендоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 70 площею 234,3 м2 включено до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Рішенням Дрогобицької міської ради XVІ сесії сьомого скликання від 15.12.2016 №504 "Про затвердження Програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради", яким затверджено Програму приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради. Програмою приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради, а саме пунктом 2 розділу 2 цієї програми, передбачено приватизацію способом викупу в 2017 році нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 70 площею 234,3 м2.

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року N 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року N 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини) (п.4 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. у справі № Справа N 1-9/2009).

Згідно з пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується відповідно до закону питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування ( ч. 4 ст. 3 Закону України « Про приватизацію державного майна» від 4 березня 1992 року № 2163-XII, чинного до 07.03.2018р. (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, надалі- Закон № 2163-XII).

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону № 2163-XII ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" від 6 березня 1992 року №2171-XII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин,втратив чинність 07.03.2018 року) об'єктами малої приватизації є: єдині майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, які можуть бути виділені в самостійні суб'єкти господарювання - юридичні особи (у тому числі ті, що передані в оренду, перебувають у процесі реструктуризації), на яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний (фінансовий) рік не перевищує 100 осіб, а обсяг валового доходу від реалізації продукції (робіт, послуг) за такий період не перевищує 70 мільйонів гривень та/або вартості майна яких недостатньо для формування статутного капіталу акціонерного товариства, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (група А); окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А); об'єкти незавершеного будівництва, законсервовані об'єкти, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (група Д); об'єкти соціально-культурного призначення, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані, крім тих, що не підлягають приватизації (група Ж).

Враховуючи вищенаведені положення, відчужений об'єкт нерухомості нежитлове приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі належить до групи А об'єктів малої приватизації.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №2171-XII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс).

Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону №2171-XII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону №2171-XII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей, зокрема, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.

Однак, у матеріалах справи відсутня заява ФОП Савки І.М. про намір здійснити поліпшення орендованого майна, а також і згода орендодавця на здійснення таких поліпшень. Також відсутні і докази здійснення ФОП Савкою І.М. покращень орендованого майна, які були здійснені після укладення договору оренди та до ухвалення рішення про приватизацію.

Сторони також не визначили в Договорі оренди від 01.09.2016 такої істотної умови договору, як вартість майна, що також унеможливило виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону №2171-XII, в органу приватизації були відсутні підстави вартісно оцінити такі покращення та порівняти їх з вартістю об'єкта оренди.

Наведені вище норми матеріального права, виходячи із встановлених судами обставин справи, дають підстави апеляційному господарському суду зробити висновок, що місцевий господарський суд обгрунтовано зазначив про недійсність пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради № 504 від 15.12.2016 "Про затвердження програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі та пункту 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі, оскільки такі прийняті з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону №2171-XII.

Як передбачено частиною 10 статті 59 Закону №280/97-ВР, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недійсними пункт 1 рішення Дрогобицької міської ради № 504 від 15.12.2016 "Про затвердження програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі та пункт 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016 "Про включення в перелік об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу" в частині включення до переліку об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, нежитлового приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 загальною площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі, укладений Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ФОП Савкою Іриною Миколаївною, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 235.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

Підстави визнання правочину недійсним визначено ст.215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч.1, 2, 3, 5,6 ст.203 ЦК України).

Оскільки, дотримання вищезазначених приватизаційних процедур є необхідною передумовою для визнання укладеного договору таким, що відповідає вимогам цивільного законодавства, а встановлене їх порушення є підставою для визнання недійсним укладеного Договору згідно ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Враховуючи визнання недійсними п. 1 рішення Дрогобицької міської ради № 504 від 15.12.2016 та п. 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016, суд першої інстанції обгрунтовано визнав недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.09.2017 загальною площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі, укладений Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ФОП Савкою Іриною Миколаївною, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 235, оскільки такий укладений на підставі п. 1 рішення Дрогобицької міської ради №452 від 24.11.2016.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ФОП Савки Ірини Миколаївни повернути нежитлове приміщення площею 234,3 м.кв., літ. 113, на вул. Грушевського, 70 в місті Дрогобичі у власність територіальної громади міста Дрогобича, то така вимога є похідною від попередніх та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що норма ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" не стосується комунального майна територіальної громади міста Дрогобича, оскільки Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою, а міська рада у Програмі приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради на 2017 рік самостійно визначила умови та порядок його відчуження.

Такі доводи апелянта є необгрунтованими, оскільки згідно з рішенням Дрогобицької міської ради №215 від 31.03.2016 "Про визнання виконавчого комітету Дрогобицької міської ради органом приватизації та орендодавцем комунального майна територіальної громади м. Дрогобича" Положення про виконавчий комітет Дрогобицької міської ради доповнено пунктом 3.3., де визначено, що на підставі рішень Ради, Виконавчий комітет, як орган приватизації та орендодавець нежитлових приміщень, будівель та споруд укладає договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, будівель та споруд у відповідності з вимогами Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", контролює роботу відділу оренди та приватизацію комунального майна, укладає договори оренди нежитлових приміщень, будівель та споруд, а також погоджує договори оренди нежитлових приміщень, будівель та споруд, які укладаються комунальними установами, підприємствами Ради та іншими структурними підрозділами виконавчих органів Ради, приймає рішення щодо проведення конкурсу з відбору суб'єктів оціночної діяльності для проведення експертних оцінок майна, проведення конкурсу переможців на укладення договорів оренди нежитлових приміщень, будівель та споруд.

Апелянт у апеляційній скарзі не погоджується з ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 року у даній справі, якою відхилено його клопотання про залишення позову без розгляду і просить її скасувати. Зазначає, що спірне приміщення відноситься до комунальної власності, а оскаржувані рішення не завдають шкоди загальнодержавним інтересам, а прокурором не обгрунтовано наявності порушення інтересів держави.

Згідно з ст. 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до ч. 3. ст. 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 з урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Як вбачається з позовної заяви, прокурором заявлено позов самостійно, мотивуючи таке звернення до суду тим, що чинне законодавство України не визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах: звертатись з позовом до суду про визнання незаконним та скасування рішення Дрогобицької міської ради. Також прокурор обгрунтовував підстави заявлення позову, що дотримання вимог закону при відчуженні майна територіальної громади безумовно становить суспільний (державний) інтерес, який визначено з урахуванням рішення №1-1/99 від 08.04.1999 Конституційного Суду України, а інтерес держави у цій справі полягає в тому, щоб орган місцевого самоврядування розпоряджався об'єктами комунальної власності в порядку та спосіб, передбачені чинним законодавством.

Судом зазначено, що дотримання чинного законодавства є запорукою дотримання прав територіальної громади, а тому перевірка діяльності органів місцевого самоврядування на предмет дотримання ними відповідних нормативно-правових актів безсумнівно становить суспільний інтерес.

Доводи апелянта є необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції надано оцінку підставам звернення прокурора з позовом.

Беручи до уваги відсутність передбачених ст. 277 ГПК України підстав для скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 року про відхилення клопотання про залишення позову без розгляду колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні в апеляційної скарги в частині скасування вищеназваної ухвали.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.