РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2019Справа №910/1260/19

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік-Автогарант"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про стягнення 4 060,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік-Автогарант" (надалі - ТДВ "СК "Рік-Автогарант") звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (надалі - ТДВ "СТ "Домінанта") про стягнення 4 060,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік-Автогарант" на підставі договору №КТЗ-053/10/17 від 09.06.2017 добровільного страхування наземного транспорту та у зв'язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Land Rover Range Rovere Evoque, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2660770, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування спричинених збитків у розмірі 4 060,00 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2019 відкрито провадження у справі №910/1260/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 05.02.2019 була надіслана відповідачу 07.02.2019 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03056, м. Київ, провулок Індустріальний, буд. 23.

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 12.02.2019 з відміткою у довідці відділення поштового зв'язку від 09.02.2019 та на відповідному конверті "вибули".

За приписами ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 05.02.2019 є 09.02.2019.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

09.06.2017 між ТДВ "СК "Рік-Автогарант" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір №КТЗ-053/10/17 добровільного страхування наземного транспорту (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Land Rover Range Rovere Evoque, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до розділу "Строк дії" Договору строк його дії встановлено з 10.06.2017 по 09.06.2018.

19.02.2018 о 17:45 год. у м. Львів-Винники по вул. П. Орлика, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Land Rover Range Rovere Evoque, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, не переконалася в безпечності маневру, допустила зіткнення з припаркованим автомобілем Land Rover Range Rovere Evoque, у зв'язку з чим обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Дорожньо-транспортна пригода за взаємною згодою водіїв була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом).

Згідно з абзацу 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" №1306 від 10.10.2001, визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, водії таких транспортних засобів після складення ними зазначеного повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

Відповідно до пункту 33.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Судом встановлено, що наявне в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А (Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2) та транспортний засіб В (Land Rover Range Rovere Evoque, державний номер НОМЕР_1), зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми. Крім того, у повідомленні міститься інформація про наявність полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АМ/2660770 щодо автомобіля А та Поліс №АК/6326030 щодо автомобіля В).

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №698 від 17.11.2011 "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України", затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України: на період з дня набрання чинності цим розпорядженням до 31 грудня 2012 року в розмірі 10 000 гривень потерпілому; з 1 січня 2013 року - 25 000 гривень потерпілому, з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги приписи законодавства, суд приймає повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду б/н від 19.02.2018 як належний доказ настання 19.02.2018 дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Land Rover Range Rovere Evoque, державний номер НОМЕР_1, та транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2.

Дослідивши схему та обставини дорожньо-транспортної пригоди, які вказані водіями у повідомленні, та враховуючи визнання вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2, про що зазначено в п. 14 повідомлення, суд дійшов висновку про порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2, та наявності вини водія автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2, у вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі страхового акту №060/18 КТЗ від 05.09.2018, висновку №301 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ від 31.08.2018 (складений судовим експертом Вербовим В.В., свідоцтво №467 від 01.06.2001, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Land Rover Range Rovere Evoque, державний номер НОМЕР_1, становить 11 059,40 грн., розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №060/18 КТЗ від 05.09.2018 на суму 4 060,00 грн., розпорядження №060/18 КТЗ від 05.09.2018 на суму 4 060,00 грн., заяви про виплату страхового відшкодування №100-292/18 від 05.09.2018, рахунку №0018 від 04.09.2018 на суму 4 060,00 грн., позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором добровільного страхування наземного транспорту №КТЗ-053/10/17, здійснив відшкодування завданої внаслідок спірної ДТП шкоди шляхом виплати коштів страхувальнику у загальному розмірі 4 060,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №286 від 05.09.2018 на суму 4 060,00 грн.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 4 060,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2, станом на дату настання спірної ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2660770, що підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копією вказаного Полісу.

Полісом №АМ/2660770 передбачено, що франшиза становить - 0, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 19.02.2018.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

В матеріалах справи наявний висновок №301 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ від 31.08.2018 (складений судовим експертом ОСОБА_3, свідоцтво №467 від 01.06.2001, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Land Rover Range Rovere Evoque, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 11 059,40 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 11 059,40 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №286 від 05.09.2018 вбачається, що позивачем було перераховано страхувальнику (на рахунок СТО - ПП ФОП Дзеньдзюра М.С.) кошти у розмірі 4 060,00 грн., а відтак саме в межах даної суми до позивача перейшло право вимоги до відповідача.

З метою отримання страхового відшкодування позивач на підставі ст.ст. 22, 993, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до відповідача із претензією про врегулювання збитків в порядку регресу (на суму 4 060,00 грн.) №50-443/18 від 16.10.2018, у якій просив відшкодувати шкоду в розмірі 4 060,00 грн. на рахунок ТДВ "СК "Рік-Автогарант" за вказаними реквізитами.

Про звернення із вказаною претензією (№50-443/18 від 16.10.2018) (її надсилання) до відповідача свідчить наявна в матеріалах справи квитанція №7513953 від 16.10.2018 (в якій міститься опис відправлення).

У п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійсненн страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З огляду на дату направлення відповідачу претензії (№50-443/18 від 16.10.2018) - 16.10.2018, суд дійшов висновку, що строк виконання ТДВ "СТ "Домінанта" зобов'язання з виплати страхового відшкодування за полісом №АМ/2660770 є таким, що настав.

Однак, відповідачем не надано суду доказів на спростування твердження позивача, що Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік-Автогарант" не здійснило відшкодування шкоди (в тому числі, після звернення позивача до суду із даним позовом).

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

В даному випадку, положеннями полісу №АМ/2660770 було передбачено франшизу у розмірі 0.

Крім того, відповідно до Полісу №АМ/2660770 ліміт відповідальності страховика (ТДВ "СТ "Домінанта") за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом №АМ/2660770 розміри лімітів відповідальності та франшизи, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 4 060,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік-Автогарант" страхового відшкодування у розмірі 4 060,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік-Автогарант" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (03056, м. Київ, провулок Індустріальний, буд. 23; ідентифікаційний код 35265086) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Рік-Автогарант" (79071, Львівська обл., м. Львів, вул. Щирецька, буд. 36; ідентифікаційний код 38325928) суму страхового відшкодування у розмірі 4 060,00 (чотири тисячі шістдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 25.03.2019.

Суддя .В. Бойко