СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"25" березня 2019 р.           Справа № 905/945/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Литвиновій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу East West United Bank S.A. (вх. №489 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/945/18 (прийняту у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Г.Є.Курило, повний текст ухвали складено та підписано 08.10.2018)

за позовом Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “ГЛОРІ”, м. Київ, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управління активами “Інвестиційний капітал Україна”, м. Київ,

до Приватного акціонерного товариства “Донецьксталь” – металургійний завод”, м. Покровськ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк", м. Київ,

про стягнення заборгованості в розмірі 524610,68 євро,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 задоволено спільну заяву Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “ГЛОРІ”, м. Київ, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управління активами “Інвестиційний капітал Україна”, м. Київ, та Приватного акціонерного товариства “Донецьксталь” – металургійний завод”, м. Покровськ, від 18.09.2018 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

Затверджено мирову угоду, укладену 18.09.2018 між Акціонерним товариством “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “ГЛОРІ” в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управління активами “Інвестиційний капітал Україна” та Приватним акціонерним товариством “Донецьксталь” – металургійний завод”.

Закрито провадження у справі №905/945/18 за позовом Акціонерного товариства “Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд “ГЛОРІ”, м. Київ, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія з управління активами “Інвестиційний капітал Україна”, м. Київ, до Приватного акціонерного товариства “Донецьксталь” – металургійний завод”, м. Покровськ, про стягнення заборгованості в розмірі 524610,68 євро.

East West United Bank S.A. з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що апелянт є кредитором відповідача відповідно до договору позики на суму до 500000000 доларів США від 28.06.2013. Відповідач допустив прострочення виконання своїх зобов’язань за договором позики. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики перед апелянтом станом на 02.01.2019 становить 37256491,12 доларів США. Затверджена судом мирова угода порушує інтерес апелянта на повне повернення боргу відповідача за договором позики. Оскаржуваною ухвалою вирішується питання, яке стосується його інтересу отримати повну сплату боргу від відповідача, як боржника апелянта за іншим кредитним договором.

20.02.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.31894), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою East West United Bank S.A. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/945/18, посилаючись на те, що в даному випадку судовим рішенням жодним чином не вирішено питання про права, інтереси та/або обов’язки апелянта, зазначена ухвала не містить жодних висновків про це в мотивувальній частині та суд прямо не вказав про права, інтереси або обов’язки апелянта в резолютивній частині зазначеної ухвали. Вважає, що у такому випадку не існує правового зв’язку між апелянтом і сторонами у справі, в зв’язку з чим відсутній суб’єкт апеляційного оскарження.

28.02.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2246), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечував, просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою East West United Bank S.A. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/945/18.

07.03.2019 до суду від East West United Bank S.A. надійшла заява (вх.№2455) (заперечення, пояснення та міркування щодо відзиву на апеляційну скаргу), в якій апелянт зазначив, що вирішення оскаржуваною ухвалою питання щодо інтересу апелянта на користування матеріальним благом (грошові кошти, належні йому від відповідача за договором позики) полягає у тому, що у силу незаконно затвердженої мирової угоди позивач, як один із кредиторів відповідача, отримує необґрунтовану перевагу перед апелянтом (інший кредитор) у черговості стягнення коштів з відповідача. Кошти, які у безспірному порядку першочергово мають бути сплачені відповідачем позивачу на підставі мирової угоди, могли б бути використані відповідачем на погашення боргу перед апелянтом за договором позики, якби не мало місця незаконне затвердження цієї мирової угоди.

25.03.2019 до суду від East West United Bank S.A. надійшли додаткові пояснення (вх.№2996).

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представники позивача та відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували. Просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду приходить до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою East West United Bank S.A., з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Порядок реалізації конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення передбачений положеннями процесуального закону.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов'язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов'язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 254, 272 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов'язки і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов'язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Встановивши зазначені вище обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (частина 2 статті 50 ГПК України) та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав, вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Дана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №5023/4734/12.

Таким чином, Господарським процесуальним кодексом України врегульовані правові підстави, за яких особа, яка не брала участі у справі, може в апеляційному порядку оскаржити судове рішення - якщо оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов'язки.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 було затверджено мирову угоду, укладену з метою врегулювання спору у справі №905/945/18 про стягнення заборгованості за кредитним договором № LI11007 від 27.04.2011 у розмірі 524 610,68 євро (що еквівалентно 17 282 966,77 грн за курсом НБУ станом на 04.09.2018 32,944367 грн за 1 євро).

Колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваної апелянтом ухвали суду від 04.10.2018 не міститься висновків про права, інтереси та (або) обов'язки Est West United Bank S.A., в резолютивній частині ухвали суду також не вказано про права, інтереси та (або) обов'язки Est West United Bank S.A.

Апелянт, звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, посилається на наявність у відповідача перед ним заборгованості, яка виникла на підставі договору позики від 28.06.2013.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що оскаржуваною ухвалою вирішено питання про інтерес апелянта на повне повернення боргу відповідачем за укладеним між ними договором позики внаслідок затвердження мирової угоди, яка на думку заявника апеляційної скарги, порушує черговість задоволення заборгованості перед кредиторами відповідача, виходячи з такого.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд (стаття 44 Господарського кодексу України).

Доводи апелянта щодо порушення черговості задоволення заборгованості відповідача перед його кредиторами не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України. Будь-який суб'єкт господарювання є вільним у своїй господарській діяльності з контрагентами, а його відносини з іншими контрагентами не створюють жодної черговості у погашенні заборгованості.

Крім того, доводи апелянта, що кошти, які мають бути сплачені відповідачем позивачу на підставі мирової угоди, могли б бути використані відповідачем на погашення боргу перед апелянтом за договором позики, якби не мало місця затвердження мирової угоди у даній справі, є виключно його припущеннями і власним прогнозуванням щодо імовірних дій відповідача, що не підтверджені жодними доказами.

Об'єктивно, у разі, якщо б місцевим господарським судом у даній справі було ухвалено рішення на користь позивача, рішення суду підлягало б виконанню відповідачем у встановленому законом порядку.

При цьому, у будь-якому випадку відповідач свою господарську діяльність у відповідності до положень цивільного і господарського законодавства здійснює самостійно.

Колегія суддів враховує офіційне тлумачення поняття інтересу, що підлягає захисту, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Конституційний Суд України у своєму рішенні чітко не розмежував способи захисту суб`єктивного права від способів захисту інтересу, який існує поза конкретним суб`єктивним правом. Прагнення особи користуватися благом на підставі законного інтересу, але поза суб`єктивним правом, відрізняється від того ж самого прагнення, але в межах наявного у особи суб`єктивного права. Тобто, в першому випадку законний інтерес не передбачає певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки, в іншому випадку - при суб`єктивному праві - інтерес задовольняється шляхом покладення на певних осіб відповідного суб`єктивному праву обов`язку.

Тому способів захисту інтересу об`єктивно буде значно менше, адже менше буде реальних життєвих випадків, коли цей інтерес дійсно буде підлягати захисту з боку закону та права.

У спірних правовідносинах апелянтом не наведено суду обґрунтованих доводів щодо порушення оскаржуваною ухвалою його майнового інтересу, оскільки фактично усі доводи апелянта зводяться щодо наявності певної черговості у погашенні відповідачем своєї заборгованості перед контрагентами, зокрема перед позивачем і апелянтом.

Проте, такі доводи апелянта є надуманими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України та базуються виключно на його припущеннях щодо імовірного непогашення відповідачем своєї заборгованості перед апелянтом за наявності мирової угоди, укладеної сторонами у справі.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду від 04.10.2018 питання про права, інтереси та (або) обов'язки апелянта не вирішувалося, що має наслідком закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Est West United Bank S.A. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/945/18 на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у спірних правовідносинах не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, зроблених Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 17, 234, 254, 264 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Est West United Bank S.A. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 у справі №905/945/18

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 01.04.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова