ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 березня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/895/15-г/5
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участю секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянув скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5

за позовом: Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", вул. Гагаріна, 31, с.Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78252

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" вул. Промислова, 1, м.Заліщики, Заліщицький район, Тернопільська область,48600

про: стягнення 8 228 887 грн збитків (з урахуванням Заяви № без номера від 01.03.2017 року про збільшення розміру позовних вимог).

За участю представників:

Заявника (відповідача) : адвокат ОСОБА_1, ордер серія РН-043 № 108 від 08.05.2018;

Позивача : не з'явився;

Івано-Франківський МВДВС : не з'явився ;

Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ОСОБА_2, довіреність №1-22/730 від 13.02.2019.

1. Судові процедури.

1.1. Розяснення учасникам їх прав та обовязків

і порядку розгляду скарги.

У попередніх судових засіданнях представникам сторін роз'яснено права та обовязки учасників та сторін, а також і порядку розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця, що здійснюється у межах даної справи, згідно до вимог ГПК України.

Сторони, за правилами статей 120, 121 ГПК України, були повідомлені про дату, час та місце розгляду Клопотання у справі належним чином у встановленому законом порядку.

1.2. Фіксування судового процесу.

В порядку статей 8, 222 ГПК України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд на диск CD-R, серійний номер N126VL28D8211754F1.

1.3. Суть справи.

На розгляді в Господарському суді Тернопільської області перебувала справа №921/895/15-г/5 за позовом: Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", вул. Гагаріна, 31, с.Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78252 до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" вул. Промислова, 1, м.Заліщики, Заліщицький район, Тернопільська область,48600 про cтягнення 8 228 887 грн збитків (з урахуванням Заяви № без номера від 01.03.2017 року про збільшення розміру позовних вимог).

21.01.2019 на адресу суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072.

1.4. Відкриття провадження у справі та рух справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею для розгляду скарги у справі №921/895/15-г/5 визначено ОСОБА_3

Враховуючи, перебування судді Хоми С.О. у відпустці та з метою дотримання встановленого ГПК України строку розгляду скарги, у порядку п.2.3.47 Положення про автоматизовану систему документообігу, Розпорядженням від 22 січня 2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи №921/895/15-г/5 для розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи від 22.01.2019 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5 для розгляду передано судді Гевку В.Л.

Ухвалою суду від 25.01.2019 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5 залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" строк для усунення недоліків скарги протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

12.02.2019 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" надійшов лист №б/н від 09.02.2019р. (вх.№2373 від 12.02.2019), з якого вбачається, що останнім усунуто недоліки скарги, про які зазначено в ухвалі від 25 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року відкрито провадження з розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5 та призначено судове засідання вперше на 25 лютого 2019 року о 10:00 год.

Ухвалою від 22.02.2019 у звязку з перебуванням судді Гевка В.Л. у відрядженні у м. Києві для проходження навчання у Національній школі суддів України з 25.02.2019 по 01.03.2019 згідно Наказу Господарського суду Тернопільської області №13-в.сл. від 20.02.2019 та неможливістю розгляду скарги, суд продовжив строк розгляду скарги по 07.03.2019 та відклав судове засідання на 07 березня 2019 року о 14 год. 30 хв.

Ухвалою від 07 березня 2019 року суд продовжив строк розгляду скарги по 20.03.2019 та відклав судове засідання по розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5 на 20 березня 2019 року о 14:30 год.

Представник Заявника (відповідача) у судове засідання 20.03.2019 прибув, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072, підтримав та просить визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072, що полягає у безпідставній відмові у знятті арешту з нерухомого майна: комплексу нежитлових приміщень з допоміжними спорудами, що знаходяться за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н., м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, будинок 1, реєстраційний номер нерухомого майна 20.

Позивач участі повноважного представника, явка якого визнавалась судом обовязковою, не забезпечив, будь-яких клопотань чи заперечень не надав.

Івано-Франківський МВДВС участі повноважного представника в судових засіданнях не забезпечив, проте у наданому суді клопотанні №9148 від 28.02.2019 (Вх.№3932) проти заявленої скарги заперечує зазначивши, що згідно статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" в даній ситуації відсутні підстави для зняття арешту з майна ТОВ "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство". Також, зазначає, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області №921/895/15-г/5 від 14.02.2019 у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Крім того, у клопотанні, підписаному головним державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_4, зазначено, що у звязку з віддаленістю місця знаходження суду, він не має можливості бути присутнім на судових засіданнях, тому просить суд розглядати справу без його участі.

Представник Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання прибула, щодо поданої скарги №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 надала свої пояснення.

У судовому засіданні 20 березня 2019 року постановлено скорочену (вступну та резолютивну частини) ухвалу про часткове задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5.

2. Аргументи учасників, щодо заявленої скарги.

2.1. Правова позиція заявника (відповідача у справі).

На підставі статті 339 ГПК України представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" звернувся до господарського суду із скаргою №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5.

У наданій суду скарзі ТОВ "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" просить суд визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072, що полягає у безпідставній відмові у знятті арешту з нерухомого майна: комплекс нежитлових приміщень з допоміжними спорудами, що знаходяться за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н., м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, будинок 1, реєстраційний номер нерухомого майна 20.

При цьому зазначає, що відповіддю Івано-Франківського міського відділу ДВС від 14.01.2018 року №1137 було поінформовано Відповідача, про відсутність законних підстав для задоволення поданого Відповідачем клопотання про зняття арешту з майна Відповідача, накладеного на підставі ухвали від 27.11.2015 року.

2.2. Правова позиція Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Представник Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання прибула, щодо поданої скарги №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 зазначила таке.

У межах господарської справи № 921/895/15-г/5 за клопотанням позивача, в порядку вжиття заходів забезпечення позову, було заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" вчиняти дії, направлені на відчуження нерухомого майна, належного товариству: комплексу нежитлових приміщень з допоміжними спорудами, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н, м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, будинок 1, реєстраційний номер нерухомого майна 20, до набрання рішенням законної сили, про що ухвалено рішення суду у формі Ухвали від 27.11.2015 року, строком дії - до набрання рішенням у справі законної сили.

На підставі даної ухвали головним державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції - ОСОБА_4, 25.12.2015 винесено постанову ВП №497833072 про арешт майна боржника, визначеного в ухвалі №921/895/15-г/5 від 27.11.2015 та оголошення заборони на його відчуження.

Як зазначає представник, будь-яких інших дій, окрім накладення арешту на майно боржника, на виконання ухвали №921/895/15-г/5 від 27.11.2015, виконавчою службою не вчинялося.

Івано-Франківським відділенням ДВС у порядку статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції закону до 02.06.2016 року) винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Разом з тим зазначила, що арешт на майно накладається за місцем знаходження або місцем проживання боржника, тобто в даному випадку майна, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н, м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, будинок 1, а тому пояснень щодо того, чому арешт накладався саме Івано-Франківським відділенням ДВС, суду не надала.

2.3. Правова позиція Івано-Франківського відділення ДВС щодо поданої скарги №б/н від 21.01.2019.

Ухвалами від 14.02.2019, від 07.03.2019 явка представника Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у судові засідання 25.02.2019 та 20.03.2019 судом визнавалась обовязковою.

Проте, представник Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області у судові засідання не з'явився, однак у наданих суду супровідним листом №9148 від 28.02.2019 (вх.№3932 від 05.03.2019) поясненнях №1/37 від 14.01.2019 проти заявленої скарги заперечує та зазначає, що згідно статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" в даній ситуації відсутні підстави для зняття арешту з майна ТОВ "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство". Також, посилається на те, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.02.2019 у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

2.4. Правова позиція позивача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" щодо поданої скарги №б/н від 21.01.2019.

Ухвалами від 14.02.2019, від 07.03.2019 явка представника Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" у судові засідання 25.02.2019 та 20.03.2019 судом визнавалась обовязковою.

Представник ПСП "Оскар" у судові засідання не з'явився, будь-яких заперечень чи клопотань щодо скарги не надав.

3. Норми права, які застосував суд по розгляду скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Із змісту статті 338 ГПК України процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно до змісту статті 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 342 ГПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до статті 345 ГПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Частиною 7 статті 145 ГПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" (арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення.

Із змісту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на час винесення постанови про накладення арешту від 25.12.2015) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Із змісту пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на час винесення постанови про накладення арешту від 25.12.2015) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

Згідно до пункту 10 частини 4 статті 4 чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Із змісту частини 1 статті 24 чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

4. Висновок суду із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд постановляючи ухвалу.

Суд, розглянувши та надавши оцінку скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5, задовольняє її частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом, ухвалою від 27.11.2015 судом у справі заяву приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" №465 від 13.10.2015р. про забезпечення позову з врахуванням заяви №576 від 27.11.2015р. задоволено та заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство", вул. Промислова, 1, м. Заліщики, Заліщицький район, Тернопільська область, вчиняти дії, направлені на відчуження нерухомого майна, належного товариству: комплекс нежитлових приміщень з допоміжними спорудами, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н, м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, будинок 1, реєстраційний номер нерухомого майна 20, до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвалою суду від 14.02.2019 у справі №921/895/15-г/5 судом встановлено, що рішення суду у даній справі набрало законної сили, що за умовами ухвали про забезпечення позову від 27.11.2015, а також статті 145 ГПК України є подією, до якої діють заходи до забезпечення позову і після настання якої вони втрачають свою дію.

Як вбачається із матеріалів справи 26.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" звернулося до Івано-Франківського міського відділу з клопотанням за №52 про скасування заходів забезпечення позову.

Проте, Івано-Франківським міським відділом Державної виконавчої служби (далі по тексту також ДВС) відмовлено у задоволенні клопотання, про що зазначено у відповіді №1137 від 14.01.2019.

У своїй відмові ДВС посилаючись на частину 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що вказаний у переліку підстав для зняття арешту з усього майна боржника або його частини не містить тих підстав на які посилається заявник, а тому у ДВС відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Проте суд має за необхідне зазначити таке.

По перше, із змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження проводиться не тільки на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», але й на підставі та у порядку, що визначені Конституцією України іншими законами та нормативно-правовими актами.

При цьому порядок виконання рішень та ухвал винесених господарськими судами врегульовується, у тому числі, Господарським процесуальним кодексом України, який як Кодекс має вищу юридичну силу у порівнянні з Законом та у звязку із змінами, які почали діяти пізніше з 15.12.2017 по іншому врегульовує строк, після спливу якого заходи забезпечення позову втрачають юридичну силу.

Так, частинами 7,8 статті 145 ГПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

При цьому у межах розгляду даної скарги ні зі сторони органів ДВС, ні зі сторони позивача (стягувача), який взагалі ігнорує виклики у судові засідання, не подано ні пояснень ні доказів того, що ним подано у строк, визначений статтею 145 ГПК України, заяву про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, на думку суду, заходи забезпечення позову у даній справі втратили свою дію, як по причині способу і строку, на який вони накладались судом за ухвалою від 27.11.2015 «до набрання рішенням законної сили», так і в силу статті 145 ГПК України у звязку із завершенням строку у 90-днів, з урахуванням того, що рішення суду у справі набрало законної сили. І у даному випадку приписи ГПК України мають перевагу над положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно, суд критично розглядає посилання ДВС у своїх поясненнях на те, що за законом ДВС не має можливості самостійно чи лише за заявою боржника скасувати таке забезпечення, з огляду на таке.

Із змісту статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

При цьому, судом після ознайомлення із матеріалами справи, заслуховування пояснень представника заявника у судових засіданнях та пояснень представника Тернопільського органу ДВС, виявлено ряд порушень порядку, що мали місце при накладенні арешту на майно боржника, та які повинні бути розглянуті начальником відділу Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби, це зокрема такі.

1. Накладення арешту на майно органом ДВС попри те, що судом згідно ухвали забезпечено позов шляхом заборони відповідачеві (боржнику) вчиняти дії.

Так із змісту Ухвали від 27.11.2015 про забезпечення позову судом було заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" вчиняти дії, направлені на відчуження нерухомого майна.

Слід відмітити, що ГПК України, як станом на момент постановлення вказаної ухвали про забезпечення позову (стаття 67) так і на даний час (стаття 137) передбачає, що накладення арешту на майно та (або) грошові кошти та заборона відповідачу вчиняти певні дії є різними видами забезпечення позову.

Різні види заходів з примусового виконання таких заходів забезпечення позову суду передбачає також і Закон України «Про виконавче провадження».

Проте, попри назву постанови ДВС від 25.12.2015 та те, що у ній міститься посилання як на підставу її прийняття на ухвалу суду від 27.11.2015 року, якою лише заборонено відповідачеві вчиняти дії та не накладалось арешту на майно, Державним виконавцем постановлено накласти арешт на майно боржника.

Більше того, у вказаній постанові від 25.12.2015 Державний виконавець безпідставно зазначає, що ним встановлено, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області зобовязано накласти арешт на майно боржника, що не відповідає змісту зазначеної вище ухвали від 27.11.2015, яка такого припису не містить.

Слід також відмітити, що пунктом 2 Постанови ДВС одночасно заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. А тому, попри те, що у пункті 2 постанови прописано, що заборона проведена лише в межах суми боргу, арешт та заборона діють, як стверджує боржник та зазначене підтверджується із змісту постанови ДВС і неспростовано іншими учасниками, щодо усього нерухомого майна комплексу нежитлових приміщень з допоміжними спорудами, зазначених у постанові.

Вказане, на думку суду, порушує принцип співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями та права боржника у даному виконавчому провадженні.

2. Накладення арешту не за місцезнаходженням боржника чи його майна.

Із змісту наведених вище частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час винесення постанови про накладення арешту від 25.12.2015) та статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на даний час) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем знаходження юридичної особи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Із поданих доказів вбачається, що як місцезнаходженням відповідача так і місцезнаходженням майна є: Тернопільська обл., Заліщицький р-н, м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, буд 1.

При цьому, із сторони як позивача так і ДВС не надано пояснень суду як і доказів щодо того з яких підстав виконавче провадження з виконання ухвали про забезпечення позову від 27.11.2015 та арешт від 25.12.2015 накладено саме Івано-Франківським відділенням ДВС, а не за місцем знаходження боржника чи майна, тобто у даному випадку майна, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н, м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, будинок 1, отже ДВС Тернопільської області.

Не надано вказаними особами пояснень та доказів того, чому в порушення вимог статті 20 та пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які діяли на момент звернення стягувача з заявою до ДВС, заявнику (позивачу) не було відмовлено у відкритті виконавчого документа на підставі того, що він предявлений до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Слід зазначити, що вказане питання cтавилось і боржником, відповідачем у його заяві до ДВС від 26.12.2018 № 52 (п. 3 прохальної частини). Проте, відповіді на вказане питання органом ДВС не надано, що вбачається із змісту їх листа від 14.01.2019 № 1137 (заяву і відповідь долучено до матеріалів справи).

З наведеного у сукупності, вбачається, що є підстави вважати, що при постановленні постанови від 25.12.2015 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції при примусовому виконанні ухвали № 921/895/15-г/5 та накладенні арешту на майно боржника мали місце ряд порушень порядку накладення арешту.

А тому, у даному випадку, у ДВС до якої звертався заявник боржник, відповідач у справі із заявою від 26.12.2018 № 52 були наявними підстави застосувати статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Проте, у цій частині заяву боржника, відповідача у справі, органом ДВС проігноровано та відмовлено у її задоволенні, що суд розцінює як неправомірну бездіяльність державного виконавця у ВП № 49733072, а тому суд вважає, що скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5, слід задовольнити частково.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що на виконання даної ухвали ДВС має можливість усунути зазначені вище недоліки. Зокрема, за заявою учасників чи з власної ініціативи, застосувавши статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження» - переглянути порядок накладення арешту на нерухоме майно, застосований згідно постанови від 25.12.2015 року у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5 та у разі виявлення порушення такого порядку накладення арешту, встановленого Законом зняти його відповідно постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, що наклав цей арешт.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1,3 статті 74 статей 76,77,78,79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи зазначене, керуючись статтями 233, 234, з 339 по 345 та іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Заліщицьке хлібоприймальне підприємство" №б/н від 21.01.2019 (Вх.№1218 від 21.01.2019) (з урахуванням скарги №б/н від 09.02.2019) на бездіяльність державного виконавця у ВП №49733072 у справі №921/895/15-г/5, задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця у ВП № 49733072, що полягає у відмові у знятті арешту з нерухомого майна : комплекс нежитлових приміщень з допоміжними спорудами, що знаходяться за адресою: Тернопільська обл., Заліщицький р-н., м. Заліщики, вул. 40 років Перемоги, будинок 1, реєстраційний номер нерухомого майна 20.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею. Оскарження (заперечення) щодо ухвали може бути подано з підстав та у порядку визначених статтями 253-259 ГПК України.

4. Повний текст ухвали виготовлено із врахуванням вихідних днів (30-31.03.2019) та відпустки та відрядження судді (22.03.2019, 28.03.-29.03.2019), протягом пяти робочих днів з дня оголошення скороченої ухвали - 01.04.2019.

5. Повний текст ухвали направити сторонам у справі, Івано-Франківському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, 76000, Івано - Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Галицька, будинок 45, Головному територіальному управлінню юстиції у Тернопільській області, 46021 м.Тернопіль, вул. Грушевського 8 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Інформацію по справі, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за Веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud5022/

Суддя В.Л. Гевко