ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Справа № 903/593/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивач- не з'явився;

відповідач- Черьомухіна О.В., Гітун Н.І.;

третя особа- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Приватного акціонер-ного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» на рішення господарсь-кого суду Волинської області від 13.12.2018р., повний текст якого складено 22.12.2018р., у справі №903/593/18 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Приходько Наталії Володимирівни

с.Зміїнець Луцького р-ну Волинської обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача-

Департамент інфраструктури та туризму Волинської обласної державної

адміністрації м.Луцьк

до Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство

автобусних станцій» м.Луцьк

про спонукання до укладення договору,-

У серпні 2018 року Фізична особа-підприємець Приходько Наталія Володимирівна (надалі в тексті - Підприємець) звернулась до господарського суду Волинської області із позовом до При-ватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» (надалі в тексті - Товариство), в якому просить визнати укладеним договір про надання автостанційних пос-луг в редакції проекту договору №01/06/18-2 Позивача.(арк.справи 3-12).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 23.08.2018р. відкрито провадження у справі №903/593/18, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє са-мостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Департамент інфраструктури та туризму Волинської обласної державної адміністрації (надалі в тексті - Департамент).(арк.справи 1).

За наслідками розгляду спарви, господарський суд Волинської області рішенням від 13.12. 2018р. позов Підприємця задоволив, визнав укладеним договір про надання автостанційних послуг в редакції проекту Позивача.(арк.справи 166-170).

Рішення господарського суду Волинської області вмотивоване тим, що наявні в матеріалах справи договори не регулюють організацію перевезень (надання послуг з обслуговування переве-зень пасажирів автобусами) по маршрутах Луцьк-Липне та Великий Обзир-Луцьк, а укладання до-говору про надання автостанційних послуг на нові маршрути є обов'язковим в силу закону. Тому, враховуючи, що Позивач надав відповідачу разом із проектом договору №01/06/18-2 від 01.06. 2018р. про надання автостанційних послуг копії договорів про організацію перевезень пасажирів №2643 та №2645 від 01.06.2018р., затверджений розклад руху автобусів на маршрутах Луцьк-Лип-не та Великий Обзир-Луцьк, таблиці вартості проїзду пасажирів автобусами на маршрутах Луцьк-Липне та Великий-Обзир-Луцьк та вартість перевезення багажу у відповідності до вимог закону - позов підлягає задоволенню.(арк.справи 168).

Не погоджуючись із рішенням, Відповідач звернувся до апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить поновити строк на оскарження, а також скасувати рішення від 13.12. 2018р. у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, судові ви-трати покласти на Позивача.(арк.справи 194-203).

Обґрунтовуючи скаргу, Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. Наго-лошує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про необхідність укладення договору. Зазначає, що місцевим господарським судом вирішено питання щодо ціни договору, що є недопустимим та неприйнятним з огляду на те, що до компетенції господарських суддів не від-несено вирішення спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін. Відхиливши доводи Відповідача щодо врегулювання спірного питання додатко-вою угодою від 20.06.2018р. до договору №312/15 від 01.07.2015р., що укладено між сторонами, місцевий господарський суд обмежився відсутністю доказів надсилання та отримання такої додат-кової угоди Позивачем. Натомість такі твердження не спростовано наявною в матеріалах справи документацією щодо проведення розрахунків між сторонами по предмету надання послуг по спір-них маршрутах. Скаржник наголошує, що місцевим господарським судом проігноровано доводи Відповідача щодо порушення Позивачем порядку укладення договорів. Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, зокрема тривалість спірних правовідносин за яких Відповідачем надаються Позивачеві, та відповідно останнім приймаються та оплачуються послуги: продаж кви-тків, організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ; інформування во-дія щодо умов дорожнього руху на маршруті, вважаємо, що заявлена вимога щодо визнання укла-деним договору не призведе до відновлення порушених, на думку Позивача прав. При цьому, По-зивач не позбавлений права захистити порушене право шляхом, зокрема, ініціюванням питань про внесення змін чи розірвання договору між ним та власником автостанцій. Крім того, на дату прий-няття місцевим господарським судом оспорюваного рішення зобов'язання автостанції приймати до уваги примірну форму договору при укладанні такого договору відсутнє, оскільки внесено змі-ни до Правил.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019р. відкрито провадження за апеляційною скаргою Відповідача у справі №906/593/18.(арк.справи 191-192).

14.03.2019р. надійшов відзив Позивача, у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.(арк.справи 219-224).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 26.03.2019р. представники Відповідача підтрима-ли свою апеляційну скаргу в повному обсязі та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Наголошували, що жодних прав Позивача не порушено, оскільки автостанційні послуги йому надаються.

Позивач та третя особа не забезпечили явку своїх представників у призначене на 26.03.2019 року судове засідання, хоч про час та місце розгляду скарги були повідомлені у встановленому порядку. Однак від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через хворо-бу представника, яке відхилене судом з огляду на відсутність обов'язкової явки представників.(арк. справи 191-192, 216-218).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2018р. ФОП Приходько Н.В.-перевізник та Депар-таментом інфраструктури та туризму Волинської ОДА-організатор за результатами конкурсу укла-ли договори №2643 та №2645 про організацію перевезень пасажирів, за умовами пунктів п.2.2.4 яких - перевізник укладає з власниками автостанцій (автовокзалів) договори про продаж квитків і надання обов'язкових послуг. Договори повинні передбачати відповідальність перевізника та влас-ника автостанції за невиконання чи неналежне виконання умов договору, несвоєчасність розрахун-ків за виконані ними роботи.(арк.справи 17-22).

Матеріалами справи стверджено, що на виконання вказаних пунктів договорів Підприємець супровідним листом №05/06/18-1 від 05.06.2018р. направив на адресу Товариства два примірники підписаного договору про надання автостанційних послуг №01/06/18-2 від 01.06.2018р. з прохан-ням підписати даний договір у строки та порядку, що передбачений ст.181 ГК України.(арк.справи 23), у відповідь на яке, ПрАТ «ВОПАС» листом №518/2 від 06.06.2018р. повідомило ФОП При-ходько Н.В., що через брак часу на погодження та необхідність автостанційного обслуговування пасажирів - обслуговування маршрутів Великий Обзир-Луцьк та Луцьк-Липне з 07.06.2018р. буде здійснюватись на загальних підставах до часу остаточного погодження між сторонами умов дого-вору про надання автостанційних послуг.(арк.справи 24).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 20.06.2018р. ПрАТ «ВОПАС» відмовило ФОП Приходько Н.В. у підписанні нового договору. Таке рішення обґрунтоване тим, що між сторонами 04.11.2013р. вже було укладено договір №312/13 про надання автостанційних послуг. При цьому, Відповідач пропонував у випадку наявності обґрунтованих підстав для зміни існуючого договору повідомити про це Товариство та навести відповідне законодавче обґрунтування для внесення змін до договору або його окремих умов.(арк.справи 25-28).

Відтак, вважаючи, що відмовою в укладені обов'язкового договору Відповідач порушив йо-го право - Підприємець звернувся до суду із позовом про спонукання до укладення договору у від-повідній редакції.

Як зазначалось вище, рішенням від 13.12.2018р. господарський суд Волинської області за-доволив позов.(арк.справи 166-170).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на нас-тупне:

Предметом даного спору є визнання договору укладеним в редакції перевізника.

Частина 2 ст.20 ГК України, яка кореспондується з положенням ст.16 ЦК України, встанов-лює, що права та законні інтереси суб'єктів господарювання та споживачів захищаються, зокрема, шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юри-дичні особи мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчис-тю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних зако-ном інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобіган-ня правопорушенням.

Так, з позовної заяви вбачається, що Підприємець вважає своє право порушеним неправо-мірними діями, які полягають у небажанні Відповідача укласти договір про надання автостан-ційних послуг.

Відповідно до ст.ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укла-деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зазначені норми кореспондуються з приписами ст.180 Господарського кодексу України.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обо-роту, вимог розумності та справедливості.(ст.627 ЦК України). Зміст договору згідно ч.1 ст.628 ЦК України становлять (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'я-зковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальний порядок укладення господарських договорів встановлено статтею 181 ГК України. Так, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підпи-саного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом під-твердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонова-ний будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умо-вами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

При цьому, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавст-вом умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не от-римано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законо-давства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками проведеного конкурсу на укладення догово-ру на перевезення пасажирів, ФОП Приходько Н.В та Департаментом інфраструктури та туризму Волинської ОДА укладено договори №2643 та №2645 про організацію перевезень пасажирів.

Місцевий господарський суд вірно встановив, що відносини сторін регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (надалі в тексті - Закон), згідно ч.1 ст.32 якого, відноси-ни автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів (ч.2 ст.32 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.32 Закону, власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомо-більним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами міс-цевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користу-тування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслугову-вання маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Як стверджено матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, два при-мірники проекту договору Підприємець направив супровідним листом від 05.06.2018р. на адресу Товариства.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів звертає увагу, що згідно п.114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Мі-ністрів України від 18.02.1997р. №176 (надалі в тексті - Правила), Перелік послуг, які надаються автостанцією автомобільному перевізникові, їх обсяги і вартість визначаються в договорі, укладе-ному між ними.

В п.п.5.1, 5.2, 5.3 Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Мі-ністерства транспорту та зв'язку України від 27.09.2010р. №700, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.11.2010р. за №1068/18363 (надалі в тексті - Порядок) також зазначено, що від-носини власника та перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах за-гального користування, які проходять через автостанцію, згідно з пунктом 114 Правил, визнача-ються договором про надання послуг автостанціями, примірна форма якого визначається Мінінф-раструктури України. На обумовлений сторонами строк договором визначаються: перелік та обся-ги обов'язкових та інших послуг, що надаються автостанцією перевізникові; вартість обов'язкових послуг у відсотках від загальної суми вартості проїзду від реалізованих через каси автостанцій квитків та порядок проведення розрахунків; порядок та строки погодження додаткових рейсів; умови для відпочинку водіїв та відстою автобусів на території автостанції; строки перерахування автостанцією коштів від продажу квитків згідно з пунктом 4.4 розділу IV цього Порядку, розмір неустойки за кожний день прострочення перерахунку; умови щоденного (міжзмінного) відпочин-ку водіїв (у разі надання послуги); умови перевірки технічного стану автобусів (у разі надання пос-луги); умови зберігання автобусів (у разі надання послуги). Власник зобов'язаний укласти з пере-візником договір про надання послуг автостанції за наявності у перевізника договору про організа-цію перевезень на автомобільних маршрутах загального користування з Радою міністрів Автоном-ної Республіки Крим, обласною чи районною державною адміністрацією або дозволу Державної служби України з безпеки на транспорті на перевезення пасажирів на маршруті загального корис-тування, розкладом руху якого передбачено заїзд на автостанцію власника.

Враховуючи положення вищевикладених норм чинного законодавства, суд першої інстан-ції дійшов вірного висновку, що укладення договору про надання автостанційних послуг є обов'яз-ковим для сторін у справі, а в силу ст.187 ГК України - спори, що виникають при укладанні госпо-дарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Згідно ч.9 ст.238 ГПК України, у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолю-тивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання ук-ласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий пози-вачем проект договору.

Отже, якщо одна із сторін ухиляється від укладення договору, то вказаний спір може бути ви-рішено відповідно до вимог ст.187 ГК України.

Колегія суддів звертає увагу, що правило розгляду пропозицій протягом 20-ти днів, встанов-лене ч.ч. 5, 7 ст.181 ГК України є обов'язковим при вирішенні спору та дослідженні судом обста-вин. Матеріалами справи стверджено, що після отримання 06.06.2018р. супровідного листа із дво-ма примірниками проекту договору №01/06/18-2 від 01.06.2018р. про надання автостанційних пос-луг, копіями договорів про організацію перевезень пасажирів №2643 та №2645 від 01.06.2018р., затвердженим розкладом руху автобусів на маршрутах Луцьк-Липне і Великий Обзир-Луцьк, таб-лиці вартості проїзду пасажирів автобусами на маршрутах Луцьк-Липне та Великий-Обзир-Луцьк та вартість перевезення багажу, Товариство вправі було протягом 20 днів надати протокол розбіж-ностей до Договору чи запропонувати власний проект такого договору. Однак, в матеріалах спра-ви такий протокол розбіжностей чи проект договору відсутній.

При цьому, запропонований проект договору про надання автостанційних послуг відпові-дає нормам Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку регулювання діяльності ав-тостанцій, Правилам надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, Типовому техно-логічному процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів, затвердженому нака-зом Міністерства транспорту України №565 від 28.09.2001р. та містить всі істотні умови необхідні для такого виду договору і достатній перелік документів для його погодження.

При цьому, безпідставними є посилання Скаржника на те, що в нього відсутнє зобов'язання приймати до уваги примірну форму договору, у зв'язку з тим, що пункт 114 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту на даний час має редакцію, яка не містить посилання на примірну форму договору, не заслуговує на увагу, оскільки відсутність в п.114 Правил посилан-ня на примірну форму договору не виключає можливість використання такої примірної форми сто-ронами при укладенні договору про організацію перевезень пасажирів, як вірно встановлено судом першої інстанції.

Крім того, необґрунтованим є посилання Товариства на існування між сторонами договору №312/15 від 01.07.2015р. та додаткової угоди до нього від 20.06.2018р., оскільки такий договір не передбачає надання послуг з обслуговування перевезень пасажирів автобусами саме за маршрута-ми Луцьк-Липне та Великий Обзир-Луцьк, а наявні в матеріалах справи договори не регулюють організацію перевезень (надання послуг з обслуговування перевезень пасажирів автобусами) за вка-заними вище маршрутами, укладання договору про надання автостанційних послуг на нові марш-рути є обов'язковим в силу закону. При цьому, примірник проекту додаткової угоди №1 від 20.06. 2018р. до договору №312/15 від 01.07.2015р. про надання автостанційних послуг не підписаний Позивачем. Також в матеріалах справи відсутні докази надсилання та отримання Позивачем такої додаткової угоди.

Колегія суддів також зауважує, що за результатами проведеного ОДА конкурсу, сторони у даній справі зобов'язані укласти договори про продаж квитків і на-дання обов'язкових послуг. Тому договори, укладені Позивачем та Відповідачем в попередні роки не лише не стосуються мар-шрутів Луцьк-Липне та Великий Обзир-Луцьк, але й не передбачають обов'язку укласти договір про надання автобусних станцій на підставі договорів від 01.06.2018р. №2643 та №2645 про орга-нізацію перевезень пасажирів.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності укладення договору в запропонованій Позивачем редакції з огляду на відсутність передбачених законодавством протоколу розбіжностей або редакції договору від Від-повідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявленого позову, тому апеляційну скаргу ПрАТ «ВОПАС» належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов'язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задово-лення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуаль-ного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємс-тво автобусних станцій» на рішення господарського суду Волинської області від 13.12.2018р. у справі №903/593/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №903/593/18 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.