РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

17.01.2019Справа № 910/7509/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства»

до Міністерства оборони України

Генерального штабу Збройних Сил України

третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Антитерористичний центр при Службі безпеки України

про стягнення 50672,31 грн.,

Представники:
від позивача Шокот А.С. (за дов.)

від відповідача-1 не прибув

від відповідача-2 Савченко О.А. (за дов.)

від третьої особи Наливайко О.А. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом Запорізький науково-дослідний центр з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» (далі Інститут) до Міністерства оборони України про стягнення 50 672,31 грн.

Позовні вимоги тим, що внаслідок перебування поза згодою позивача оперативно-мобільного угрупування «Полісся», яке підпорядковано Міністерству оборони України, в період з серпня 2014 року по січень 2015 року на території бази відпочинку «Хортиця», що належить позивачу, було спожито та не відшкодовано електричної енергії на суму 46529,68 грн, а також заподіяно інші збитки, що складаються з присуджених до стягнення за рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі № 908/767/15-г 142,6 грн трьох відсотків річних, 619,56 грн. інфляційної складової, 1560,24 грн пені та 1820,23 грн судового збору. Перебування оперативно-мобільного угрупування «Полісся» на базі відпочинку «Хортиця» та оперативне його підпорядкування Міністерству оброни України встановлено судовим рішенням у справі № 904/7951/17 (постанова Дніпропетровського апеляційного суду від 29.01.2018), предметом у якій було стягнення цих же сум за позовом позивача з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Факт використання електричної енергії відповідачем - Міністерством оборони України, встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області 05.09.2016 у справі № 908/767/15-г за позовом відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобенерго» до Інституту, присуджені до стягнення у якій 142,6 грн три відсотки річних, 619,56 грн. інфляційної складової боргу, 1560,24 грн пені та 1820,23 грн судового збору, на думку позивача, є збитками, що підлягають відшкодуванню Міністерством оборони України. Присуджені до стягнення за цим же рішенням 46529,68 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, на думку позивача, підлягають стягненню з Міністерства оборони України як безпідставно збережені кошти.

Суд своєю ухвалою від 14.06.2018, на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, залишив позовну заяву без руху.

Позивач у строк, встановлений судом, усунув недоліки позовної заяви.

Суд своєю ухвалою від 10.07.2018 відкрив провадження у справі № 910/7509/18, постановив розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що є неналежним відповідачем. Обґрунтовуючи свої доводи Міністерство оборони України послалось на те, що військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка розміщувалась на базі відпочинку «Хортиця» в складі оперативно-мобільного угрупування «Полісся», не входила до Збройних Сил України, і керівництво оперативно-мобільним угрупуванням «Полісся» здійснював Антитерористичний центр при Службі безпеки України, а не Міністерство оборони України.

Представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі Генерального штабу Збройних Сил України як співвідповідача.

В основу своїх доводів про необхідність залучення до участі у справі співвідповідачем Генерального штабу Збройних Сил України представник позивача поклав доводи Міністерства оборони України про наявність окремого правового статусу Збройних Сил України від Міністерства оборони України, повноваження якого полягають у військово-політичному та адміністративному керівництві Збройними Силами України. У зв`язку з цим позивач вважає, що Генеральний штаб Збройних Сил України як головний орган військового управління повинен бути співвідповідачем у цій справі.

Враховуючи, що у першому судовому засіданні, у яке з`явились представники сторін, було оголошено перерву внаслідок неотримання позивачем відзиву на позов, що, відповідно, унеможливило своєчасне подання ним клопотання про залучення співвідповідача, суд, керуючись ч. 2 ст. 119 ГПК України, поновив позивачу процесуальний строк для подання цього клопотання та залучив до участі у справі співвідповідача Генеральний штаб Збройний Сил України.

Генеральний штаб Збройний Сил України у відзиві зазначив, що військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України була підпорядкована керівнику оперативного штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, а не Збройним Силам України. За таких обставин Збройні Сили України не є особою, з вини якої відбувся факт використання електричної енергії підрозділами військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у зв`язку з чим у Збройних Сил України не виникло кондиційного зобов`язання з підстав набуття або зберігання майна у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У судовому засіданні 15.11.2018 представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі Антитерористичного центру при Службі безпеки України як співвідповідача.

Обґрунтовуючи свою заяву про залучення співвідповідачем Антитерористичного центру при Службі безпеки України, позивач послався на відзив Генерального штабу Збройних Сил України, отриманий позивачем 05.11.2018, згідно з яким військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України перебувала у складі оперативного-мобільного угрупування «Полісся», що підпорядковувався Антитерористичному центру при Службі безпеки України.

Відповідно до ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, процесуальна можливість подання клопотання обмежена часовими вимірами, строками, поновлення яких можливе з підстав і в порядку, визначеними ст. 119 ГПК України.

Перебування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у складі оперативного-мобільного угрупування «Полісся», що підпорядковувався Антитерористичному центру при Службі безпеки України, є однією з обставин, що наведені Міністерством оброни України у своєму відзиві від 24.07.2018 (надійшов до суду 30.07.2018), що був надісланий позивачеві 25.07.2018. Вказане свідчить про те, що обставини, які покладені позивачем в основу свого клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачем Антитерористичного центру при Службі безпеки України, були відомі Запорізькому науково-дослідному центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» задовго до подачі відзиву Генеральним штабом Збройних Сил України. У свою чергу, це дозволяє суду зробити висновок про наявність у позивача процесуальної можливості своєчасно звернутись з клопотанням про залучення співвідповідачем Антитерористичного центру при Службі безпеки України і, відповідно, пропуску цього процесуального строку з неповажних причин.

За приписами ч. 2 ст. 118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Оскільки такі випадки відсутні, клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача Антитерористичного центру при Службі безпеки України задоволенню не підлягає.

Водночас, суд дійшов висновку про залучення Антитерористичного центру при Службі безпеки України до у справі третьою особою на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки встановлені рішенням у цій справі обставини можуть вплинути на обов`язки Антитерористичного центру при Службі безпеки України.

Антитерористичний центр при Службі безпеки України (далі Центр) у своїх поясненнях зазначив, що безпосереднє управління антитерористичною операцією та керівництво силами і засобами, які залучались до здійснення антитерористичних заходів, здійснювалось оперативний штаб з управління антитерористичною операцією (далі АТО) в Донецькій та Луганській областях (далі - ОШУ АТО), який формувався із сил суб`єктів боротьби з тероризмом та інших залучених осіб, очолювався посадовими особами Збройних Сил України на ротаційній основі, які не перебували у владно-управлінському (оперативному) підпорядкуванні Центру. Порядок діяльності ОШУ АТО визначається на основі Положення про нього, яке затверджується Кабінетом Міністрів України (постанова Уряду має гриф секретності з обмеженим доступом «Таємно»). Будь-які розпорядчі документи керівника ОШУ АТО, в т.ч. про розміщення військової частини НОМЕР_1 Нацгвардїї на території бази відпочинку «Хоритця», в Штабі Центру відсутні. Отже, АТЦ при СБ України жодного стосунку немає щодо розміщення військового формування на території бази відпочинку «Хоритця».

Також Антитерористичний центр при Службі безпеки України подав заяву про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні 03.12.2018 представник позивача подав клопотання про витребування у Галузевому архіві Міністерства оборони України розпорядчих документів начальника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією щодо розміщення підрозділів на базі відпочинку «Хортиця» у с. Набережне, м. Приморськ.

Суд своєю ухвало від 03.12.2018 задовольнив клопотання позивача та витребував у Галузевому архіві Міністерства оборони України розпорядчі документи начальника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, щодо розміщення підрозділів на базі відпочинку «Хортиця» у с. Набережне, м. Приморськ.

Галузевий архів Міністерства оборони України у своєму листі № 179/1/17923 від 18.12.2018 повідомив, що архіву не відомо, які саме розпорядчі документи (накази, розпорядження тощо) начальника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією і за який рік потрібні суду та, відповідно до Правил роботи архівних установ, предметно-тематичні запити, пов`язані з переглядом великої кількості архівних документів, архівами не виконуються, для пошуку необхідної інформації організації направляють своїх представників для роботи з архівними документами у читальному залі архіву. Представник допускається до роботи з архівними документами встановленим порядком.

Архів не заперечує щодо роботи представника Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» в читальному залі архіву за наявності всіх необхідних документів.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:
Запорізькому науково-дослідницькому центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» належить база відпочинку «Хортиця» в селі Набережне Приморського району Запорізької області. Електропостачання цієї бази відпочинку у період, визначений позивачем серпень 2014 року січень 2015 року, здійснювалось відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Запоріжжяобленерго» на підставі договору про постачання електричної енергії № 99, який укладено 17.06.2014 між позивачем та ВАТ «Запоріжжяобленерго».

В рамках цього договору у вересні 2014 року січні 2015 року виникла заборгованість за спожиту активну електроенергію у розмірі 46529,68 грн, у зв`язку з чим ВАТ «Запоріжжяобленерго» звернулось з позовом до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» з відповідним позовом. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі № 908/767/15-г, що набрало законної сили, вирішено стягнути з Запорізького науково-дослідницького центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» на користь відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж 46529,68 грн боргу за спожиту активну електроенергію за період з вересня 2014 року по січень 2015 року, 142,60 грн 3% річних, 619,56 грн витрат від інфляції, 1560,24 грн пені, 1820,23 грн. витрат зі сплати судового збору. Вищий господарський суд України залишив це рішення без змін (постанова № 908/767/15-г від 24.05.2017).

В період, заборгованість за який була стягнута рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 у справі № 908/767/15-г (вересень 2014 року - січень 2015 року), на території бази відпочинку «Хортиця» розміщувались мобільні підрозділи Національної гвардії України (військова частина 3021). Будь-які договори з позивачем щодо розташування у вересні 2014 року - січні 2015 року на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 не укладались.

Обставини і підстави знаходження у вересні 2014 року - січні 2015 року на території бази відпочинку «Хортиця» військової частини НОМЕР_1 були предметом дослідження та встановлення при вирішенні господарської справи № 904/7951/17 за позовом Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення як збитків вартості спожитої за час фактичного користування базою відпочинку (вересень 2014 року - січень 2015 року) електроенергії у розмірі 46529,68 грн та інших сум, що позивач повинен понести внаслідок споживання військовою частиною 3021 електроенергії - 142,60 грн 3% річних, 619,56 грн витрат від інфляції, 1560,24 грн пені, 1820,23 грн судового збору.

Дніпропетровським апеляційним господарським судом у справі № 904/7951/17 встановлено (постанова від 29.01.2018), що з 12.08.2014 на території бази відпочинку «Хортиця» розміщувалися мобільні підрозділи Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), які були підпорядковані оперативно-мобільному угрупуванню «Полісся» Збройних Сил України, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 перебували у відрядженнях у складі оперативно-мобільного угрупування «Полісся». Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України були причетними у спірному періоді (серпень 2014 року - січень 2015 року) до споживання електроенергії на базі відпочинку «Хортиця» під час виконання ними своїх службових обов`язків, та визнав військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України учасником цивільних відносин із позивачем (Запорізьким науково-дослідним центром з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства»).

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, що встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, Дніпропетровським апеляційним господарським судом відмовлено було у позові Запорізькому науково-дослідному центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення збитків з підстав недоведеності завдання збитків саме військовою частиною НОМЕР_1 . Такий висновок Дніпропетровського апеляційного господарського суду ґрунтується на тому, що військовий підрозділ відповідача тимчасово діяв у складі оперативно-мобільного угрупування «Полісся» і таким чином до майнової відповідальності за споживання електричної енергії на базі відпочинку «Хортиця» у спірний період можуть бути притягнуті Збройні Сили України.

Вирішуючи можливість покладення на Збройні Сили України відповідальності за споживання у вересні 2014 року - січні 2015 року електроенергії на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, суд виходить з такого.

Функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними, визначає Закон України від 06.12.1991, № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (зі змінами та доповненнями).

Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом (ст. 1 Закон України «Про Збройні Сили України»).

Збройні Сили України підпорядковуються Міністерству оборони України, яке є центральним органом виконавчої влади і військового управління, та мають таку загальну структуру (ст. 2 Закон України «Про Збройні Сили України»):

Генеральний штаб Збройних Сил України як головний орган військового управління;

Об`єднаний оперативний штаб Збройних Сил України як орган управління міжвидовими та міжвідомчими угрупованнями військ (сил);

види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;

з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України;

окремий рід військ - Десантно-штурмові війська Збройних Сил України;

окремий рід сил - Сили спеціальних операцій Збройних Сил України.

Отже, військові частини (підрозділи) Національної гвардії України, які є військовими формуваннями з правоохоронними функціями, що входять до системи Міністерства внутрішніх справ України (Закон України від 13.03.2014, № 876-VII «Про Національну гвардію України»), не входять до структури Збройних Сил України.

Участь Збройних Сил України у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом, здійснюється у відповідності до Закону України від 20.03.2003, № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами та доповненнями), який визначає правові та організаційні основи боротьби з цим небезпечним явищем, повноваження і обов`язки органів виконавчої влади, об`єднань громадян і організацій, посадових осіб та окремих громадян у цій сфері, порядок координації їх діяльності, гарантії правового і соціального захисту громадян у зв`язку із участю у боротьбі з тероризмом.

Головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю є Служба безпеки України (ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

Саме Служба безпеки України забезпечує через Антитерористичний центр при Службі безпеки України організацію і проведення антитерористичних заходів, координацію діяльності суб`єктів боротьби з тероризмом відповідно до визначеної законодавством України компетенції (ст. 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

На Антитерористичний центр при Службі безпеки України, відповідно до ст. 7 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», покладається, у тому числі, організація і проведення антитерористичних операцій та координація діяльності суб`єктів, які ведуть боротьбу з тероризмом чи залучаються до конкретних антитерористичних операцій.

За приписами ст. 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться Антитерористичним центром при Службі безпеки України

Антитерористичний центр при Службі безпеки України складається з Міжвідомчої координаційної комісії та штабу, а також координаційних груп та їх штабів, які створюються при регіональних органах Служби безпеки України (ст. 7 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

Для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує, першим заступником чи заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України. Керівник оперативного штабу визначає межі району проведення антитерористичної операції, приймає рішення про використання сил і засобів, що залучаються до її проведення. Втручання в оперативне управління антитерористичною операцією будь-яких осіб незалежно від посади не допускається. Законні вимоги учасників антитерористичної операції є обов`язковими для громадян і посадових осіб (ст. 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

Статтею 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції. За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Отже, оперативний штаб для управління конкретної антитерористичної операції входить у структуру Антитерористичного центру при Службі безпеки України, який очолюється її керівником, за рішенням якого здійснюється залучення сил та засобів, у тому числі, Національної гвардії України і Збройних Сил України, та які йому підпорядковуються. З огляду на це не є обґрунтованими доводи Антитерористичного центру при Службі безпеки України про те, що оперативний штаб є в оперативно-управлінському підпорядкуванні Генерального штабу Збройних Сил України.

Знаходження у вересні 2014 року - січні 2015 року на території бази відпочинку «Хортиця» військовослужбовців військової частини 3021, відряджених до оперативно-мобільного угрупування «Полісся», мало місце саме в рамках проведення відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 13.04.2014, введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, управління якою здійснював відповідний оперативний штаб, що входить у структуру Антитерористичного центру при Службі безпеки України.

Вказане свідчить про відсутність обставин причетності Збройних Сил України до використання у вересні 2014 року - січні 2015 року на території бази відпочинку «Хортиця» електричної енергії.

З огляду на це, відповідачі не є учасниками цивільних відносин із позивачем (Запорізьким науково-дослідним центром з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства») і їхніми діями не порушено права останнього.

Наведе свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог, суд не оцінює доводи щодо позовної давності та не вирішує питання застосування наслідків її спливу, передбачених ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позову Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» до Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Судові витрати покласти на Запорізький науково-дослідний центр з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Рішення підписано 02.04.2019

Суддя С. А. Ковтун