ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. Справа№ 920/719/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

прокуратури: Такташов О.Я.;

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю

"Будінмашсервіс"

на рішення Господарського суду Сумської області від 19.10.2018 (повне рішення складено 19.10.2018)

у справі №920/719/18 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до Товариства з додатковою відповідальністю "Будінмашсервіс"

про стягнення 29 051,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Сумської місцевої прокуратури (далі - прокуратура) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - позивач) про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Будінмашсервіс" (далі - відповідач) на користь державного бюджету України 29 051,90 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеного посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області габаритно-вагового контролю автомобіля (тягач) марки SCANIA модель R 380, реєстраційний номер НОМЕР_1, виявлено перевищення нормативних вагових параметрів, у зв'язку з чим нараховано плату в розмірі 940,80 євро, що станом на 17.05.2018 (дата здійснення контролю транспортного засобу) складає 29 051,90 грн. Однак відповідач у визначений строк добровільно кошти не сплатив, що й зумовило звернення з даним позовом до суду.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 19.10.2018 у справі №920/719/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача до Державного бюджету України 29 051,90 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Окрім того, стягнуто з відповідача на користь прокуратури Сумської області 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем, як перевізником, було допущено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, що є порушенням ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та є підставою для нарахування відповідної плати згідно з Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879. Оскільки відповідач не вніс плату у строк, визначений п. 31-1 вищезгаданого Порядку, плата набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України, у зв'язку з чим суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 19.10.2018 у справі №920/719/18 та прийняти нове рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, з невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим висновки, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- справа розглянута без виклику сторін, що позбавило відповідача можливості надати заперечення проти позову. До того ж, відповідач не отримував ухвалу суду про відкриття провадження у справі №920/719/18;

- місце розміщення пересувного пункту габаритно-вагового контролю мало невірне та пошкоджене дорожнє покриття, а тому зважувальне обладнання не могло вірно визначити дійсну вагу транспортного засобу з вантажем;

- зі складених під час зважування документів не вбачається, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області використовувалася методика для визначення фактичної маси транспортного засобу та навантаження на окремі осі;

- складені акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, розрахунок плати за проїзд не містять інформації про місце проведення зважування, якими вагами (марка, модель, з якими можливими чи допустимими похибками) проводилося зважування. Чек зважування не містить підпису водія автомобіля та оператора, що проводив зважування;

- під час зважування не було надано документів на зважувальне обладнання та про проведення періодичної перевірки (метрологічної атестації) зважувального обладнання, що свідчить про несправний стан вказаного обладнання;

- в Акті та розрахунку вказано про те, що транспортний засіб пройшов відстань 128 км., однак з місця завантаження до місця зупинки транспортний засіб пройшов лише 20-30 км. Окрім того, з розрахунку неможливо встановити, яким чином було визначено плату за проїзд.

Позивач та прокуратура у відзивах заперечували проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи про те, що в матеріалах справи наявні необхідні документи, які підтверджують дотримання вимог чинного законодавства при здійсненні габаритно-вагового контролю автомобіля відповідача та правомірність нарахування відповідної плати за перевищення нормативних вагових параметрів. Натомість відповідачем не спростовано обставини, викладені у позові, а тому у суду відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі.

20.03.2019 до суду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі №818/2098/18, яким визнано протиправними та скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки у Сумській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №016382 від 21.05.2018 та розрахунок плати за проїзд №8604 від 17.05.2018. Відповідач в своїй заяві зазначав про те, що підтримує апеляційну скаргу та просив суд врахувати вищевказане рішення адміністративного суду, яке набрало законної сили, при перегляді даної справи.

В судовому засіданні представник прокуратури заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 25.03.2019 не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників позивача та відповідача в судові засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та прокуратури про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Встановлюючи наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, судом враховано наступне.

Тлумачення п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

З огляду на викладене можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Тобто, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб'єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб'єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Апеляційним господарським судом досліджено та встановлено, що у матеріалах справи наявні докази дотримання прокурором ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду, а саме лист Сумської місцевої прокуратури від 11.09.2018 №112-11372вих18, яким Державна служба України з безпеки на транспорті та Управління Укртрансбезпеки у Сумській області повідомлені про подання прокуратурою позову в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з додатковою відповідальністю «Будінмашсервіс» про стягнення 29 051,90 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Окрім того, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області зверталося до прокурора Сумської області з листом №836 від 16.07.2018, в якому просило розглянути можливість щодо представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки в суді з питання стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, а саме з Товариства з додатковою відповідальністю «Будінмашсервіс» у сумі 940,80 євро (29 051,90 грн.), посилаючись, зокрема, на те, що Державній службі України з безпеки на транспорті відмовляють у відкритті проваджень за адміністративними позовами щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування у зв'язку з відсутністю у Державної служби України з безпеки на транспорті повноважень на звернення до адміністративного суду з такими позовами. Натомість докази звернення Державної служби України з безпеки на транспорті з аналогічними позовами до господарських судів відсутні, що свідчить про її бездіяльність та зумовило звернення прокуратури з відповідним позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відтак, перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в обґрунтування підстав для звернення його з позовом у даній справі для захисту інтересів держави, колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на предмет та підстави заявленого позову, прокуратурою належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду прокурора.

По суті спору судом встановлено наступне.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлені Правилами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), якими визначено умови і режим проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів, порядок погодження маршрутів, вимоги до водіїв, обладнання, організації проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів і розміщення вантажів, а також порядок отримання дозволу.

Згідно з п.4 названих Правил рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Спір у даній справі стосується правильності здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, яким визначається механізм здійснення габаритно-вагового контролю вищезгаданих транспортних засобів та самохідних машин і механізмів. Виходячи зі змісту п.п.3, 4 названого Положення габаритно-ваговий контроль включає перевірку Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції відповідності габаритно-вагових параметрів транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області 17.05.2018 в Сумській області на 140 км а/д Батурин-Конотоп-Суми здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягач) марки SCANIA модель R 380, реєстраційний номер НОМЕР_1. Згідно з товарно-транспортною накладною №189/1 від 17.05.2018 перевізником є відповідач, водій ОСОБА_3

За результатами проведеного контролю виявлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, а саме надання послуг із перевезення вантажу по маршруту м. Суми - м. Конотоп із перевищенням осьових навантажень. При гранично допустимому навантажені на здвоєну ось 16 т, фактичне навантаження на ось становить 25,05 т, тобто із перевищенням на 9,05 т. Вказані порушення були зафіксовані в Акті №0008604 від 17.05.2018 та вказані у виданій присутньому при проведенні контролю водію ОСОБА_3 довідці №0017194 від 17.05.2018.

В апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що зі складених під час зважування документів не вбачається використання посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області методики для визначення фактичної маси транспортного засобу та навантаження на окремі осі.

З цього приводу необхідно зазначити про те, що в п.19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879), дійсно містилася вказівка про необхідність керуватися методикою, затвердженою Міністерством економічного розвитку під час проведення габаритно-вагового контролю. Однак постановою Кабінету Міністрів України №671 від 30.08.2017 вказаний пункт було виключено з Порядку без подальшого визначення необхідності застосування затвердженої Міністерства економічного розвитку або іншої методики. До того ж, відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов'язку по внесенню плати за таке перевищення

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність інформації про місце проведення зважування та відсутність підпису водія на чеку зважування не відповідають наявним у справі матеріалам. Так в графі 1 довідки №0017194 від 17.05.2018 про результати здійснення габаритно-вагового контролю вказано, що місцем проведення габаритно-вагового контролю є а/д Батурин-Конотоп-Суми 140 км. Аналогічні відомості внесені до графи 1 Акту 0008604 від 17.05.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Вимоги щодо внесення інформації про місце проведення габаритно-вагового контролю безпосередньо в розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у нормативних актах відсутні.

Щодо підпису водія, то він міститься на чеку разом з підписом оператора зважування.

Доводи апеляційної скарги про не надання водієві документів на зважувальне обладнання є непереконливими, оскільки за змістом п.18 Порядку №879 передбачено видача водію довідку про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його проведення. Нормативно-правові акти, які б зобов'язували інспекторів надавати водію документи на зважувальне обладнання відсутні. До того ж, з форми бланків чеку, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та відповідного розрахунку не вбачається графи, яка б передбачала внесення відомостей щодо характеристики зважувального обладнання.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про нерівність ділянки дороги, на якій здійснювався габаритно-ваговий контроль, відхиляються судом, оскільки суду надано Акт від 11.05.2018 комісійного обстеження майданчиків, які використовуються для проведення робіт з габаритно-вагового контролю на дорогах загального користування Сумської області, в тому числі майданчика а/д Батурин-Конотоп-Суми, на якому проводилося зважування транспортного засобу відповідача. Згідно з Актом названий майданчик визнано таким, що відповідає Вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22.08.2016 за №1171/29301.

Також відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що вказана в Акті про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та в розрахунку відстань перевезення не відповідає дійсності.

Однак з матеріалів справи вбачається, що згаданий Акт підписаний водієм без жодних зауважень щодо наведеної у Акті інформації.

Окрім того, згідно з поясненнями позивача під час здійснення габаритно-вагового контролю була покладена в основу відстань з Сум до Конотопу, а саме 128 км. згідно з наданими водієм транспортного засобу відповідача відомостями. Названа відстань також підтверджується даними інтернет-ресурсу della.com.ua.

За твердженням позивача, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язку співробітників Укртрансбезпеки під час обрахування відстані перевезення користуватися конкретно визначеною базою даних, у зв'язку з чим співробітники Укртрансбезпеки мають право визначати відстань перевезень за допомогою будь-яких баз даним, в тому числі і інтернет-ресурсу della.com.ua, який є найбільш зручнішим у використанні. Наведене узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 у справі №813/214/16.

Докази, які б спростовували доводи позивача в цій частині в матеріалах справи відсутні.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на розбіжності у визначенні ваги вантажу, вказаній у товарно-транспортній накладній та в чеку зважування є непереконливими, оскільки згідно з п.6.4 глави 6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, при навантаженні вантажу здійснюється його зважування або рахування місць (чи штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності пломб замовника. Крім того, він може бути прийнятий за масою, яку оповістив замовник. За результатами навантаження вантажу видається товарно-транспортна накладна.

При цьому у названих Правилах відсутнє посилання на обов'язковість проведення зважування на вагах, які відповідають вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Водночас, заперечуючи вказану у документах позивача вагу вантажу, відповідач не зазначив про те, яким чином визначалася вага, вказана у товарно-транспортній накладній (за результатами зважування, без перевірки маси або за масою, названою замовником). Натомість при здійсненні габаритно-вагового контролю проводилося зважування за допомогою ваг, що мають періодичну перевірку та відповідають вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», на підтвердження чого суду надано копії Свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки та Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

За результатами габаритно-вагового контролю було здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №8604 від 17.05.2018, згідно з яким відповідачу нараховано до сплати 940,80 євро. Плата за проїзд в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку (17.05.2018) становить 29 051,90 грн.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням пунктів 30, 31-1 Порядку №879.

Довідка, акт та розрахунок від 17.05.2018 отримані директором товариства відповідача 21.05.2018, про що свідчать відповідні відмітки на вказаних документах.

Згідно з п.31-1 Порядку №879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Управління Укртрансбезпеки у Сумській області листом №623 від 06.06.2018 повідомило відповідача про необхідність внесення нарахованої плати. До листа було додано копії розрахунку №8604 від 17.05.2018 та Акту №0008604 від 17.05.2018.

Однак у встановленому порядку і строки відповідач не надав ані доказів оплати, ані доказів оскарження дій щодо нарахування відповідної плати, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність заборгованості відповідача у сумі 29 051,90 грн., яка підлягає стягненню до Державного бюджету України.

Колегією суддів враховано надане відповідачем рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі №818/2098/18, яким, зокрема, визнано протиправними та скасовано розрахунок плати за проїзд №8604 від 17.05.2018, про який зазначалося вище, але оскільки вказане рішення адміністративного суду не існувало на час вирішення спору та прийняття місцевим господарським судом рішення у справі №920/719/18, тому воно не могло бути враховано судом. Водночас колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості скористатися своїм правом на звернення до суду із заявою про перегляд рішення у справі №920/719/18 за нововиявленими обставинами.

Судом апеляційної інстанції враховано посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не отримував позовну заяву та ухвалу місцевого господарського суду про відкриття провадження у даній справі. Однак наявні в справі матеріали, зокрема, фільскальний чек, опис вкладення у цінний лист, додані до позову, та повернення на адресу суду поштового відправлення (ухвали суду про відкриття провадження у справі №920/719/18) із відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчать про надіслання вказаних документів на адресу відповідача.

Зокрема, відносно надіслання відповідної ухвали суду необхідно зазначити про те, що за змістом п.п.116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд, із додержанням вимог процесуального закону, надсилає ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу поштою (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17).

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду.

Судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов'язані з її поданням покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Будінмашсервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 19.10.2018 у справі №920/719/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/719/18 повернути Господарському суду Сумської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України порядку і строки.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 26.03.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

А.І. Тищенко