ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 Справа № 917/54/19

за позовною заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат", вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39802

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс", вул. 6-го Грудня, 27, кімн. 12, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000

про стягнення 3 353 880,64 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, адвокат, ордер № 051551 від 18.02.2019 року.

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи: 08.01.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" про стягнення 3 353 880,64 грн. заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області суду від 09.01.2019 року на підставі ст. 174 ГПК України позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" про стягнення 3 353 880,64 грн. заборгованості залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

23.01.2019 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 19.02.19 року на 10:00; викликано учасників справи у підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 15 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.2 ст.178 ГПК України).

В судовому засіданні 19.02.2019 р. представник позивача оголосив зміст позовних вимог та просив суд їх задовольнити повністю.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.02.2019 р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті в судовому засіданні на 19.03.2019 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався, представництво у судове засідання вдруге не забезпечив, причин щодо цього суду не повідомив. Останній був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані надані в матеріали справи докази, суд, встановив:

15.08.2014 р. між ТОВ "Єристівський ГЗК" (далі покупець) з ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" (далі постачальник) було укладено Договір поставки №35/06-14 (далі - Договір, а.с. 10-13).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- відповідно до умов даного договору постачальник зобов'язується поставити вантажопідємне та супутнє обладнання, а покупець прийняти та оплатити зазначене в Додатку № 1 обладнання (далі товар). Вартість товару зазначена у Додатку № 1 до даного Договору (п.1.1, п. 1.2 та п. 6.1 Договору);

- поставка повинна здійснюватися на умовах DDP - склад Покупця згідно правил Інкотермс 2010 (п.2.1 Договору);

- дата фактичної поставки здійснюється протягом 15 робочих днів з моменту повідомлення Постачальника про готовність прийняти Товар Покупцем (п. 2.5 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін. Дія Договору у часі визначається моментом його підписанням та моментом повного виконання зобов'язань по Договору сторонами (п. 13.1 -13.2 Договору).

До Договору сторонами було складено Додаток № 1 (а.с. 14-16), в якому останні узгодили обсяг поставки по Договору, вартість товару та строки його оплати.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань щодо проведення попередньої оплати в розмірі 3 488 201,03 грн. підтверджується наявною у матеріалах справи копію платіжного доручення № 8227 від 20.08.2014 р. (а.с. 54).

В звязку з призупиненням фінансування будівництва переробного комплексу, сторони прийшли до угоди про призупинення фінансування та виготовлення кранів до отримання від Покупця повідомлення про готовність до відновлення будівництва фабрики подрібнення (п.1 додаткової угоди №2 від 16.12.2015р., копія угоди додається).

Враховуючи умови додаткової угоди №2 від 16.12.2015р., ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" взяло на себе обовязки з поставки 1-го крана мостового електричного в/п 16/5 т. на базі кранового набору виробництва фірми "DemagCranes&Components" (ОСОБА_2). Вартість крана - 2 337 882 грн., в т.ч. ПДВ. Строк виготовлення товару - до 15.03.2016 р. Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 2 від 16.12.2015 р. після приймання товар залишається на території ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" до моменту подання письмової заявки про готовність прийняття товару.

Позивач листом від 07.03.2018р. №915/03-И (копія листа з повідомленням про вручення додаються) повідомив ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС про готовність прийняти поставку крана мостового електричного в/п 16/5т. на базі кранового набору виробництва фірми "DemagCranes&Components" (ОСОБА_2). Таким чином поставка крана повинна була відбутися до 11.04.2018 р. (включно). ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" свої зобовязання з поставки крана мостового електричного в/п 16/5 т. на базі кранового набор; виробництва фірми "DemagCranes&Components" (ОСОБА_2) не виконало.

13.08.2018 р. ТОВ "Єристівський ГЗК" надало ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" вимогу від 10.08.2018 р. №2850/08-18 (а.с. 58), відповідно до якої позивач вимагав від ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" до 20.09.2018р. здійснити поставку кранового набору виробництва фірми "DemagCranes&Components" (ОСОБА_2) на адресу підприємства позивача, визначену умовами договору, а в разі не здійснення поставки - повернути заборгованість підприємству. З вищезазначеною вимогою відповідачу також було направлено акт звірки взаємних розрахунків.

Направлення відповідачу вищезазначеної вимоги та акту звірки, підтверджується наявною у матеріалах справи копією опису вкладення у цінний лист зі штампом "Укрпошти" (а.с. 59).

За твердженням позивача станом на 26.12.2018 р. ТОВ "ПКП КРАН-СЕРВІС" поставку крана не здійснило, кошти на рахунок підприємства позивача не повернуло, відповіді на вимогу підприємства не надало.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами проведена звірка взаєморозрахунків та складено належним чином оформлений акт, згідно якого станом на 31.10.2016 р. за відповідачем рахувалася заборгованість у розмірі 3 497 876,83 грн.. Даний акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 55).

За даними позивача заборгованість відповідача складає 3 125 141,03 грн..

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 353 880,64 грн. заборгованості., з яких : 3 125 141,03 грн. заборгованість з неповернутої попередньої оплати, 66 783,84 грн. - 3% річних за період з 11.04.2018 р. по 26.12.2018 р. та 161 955,77 грн. - інфляційні нарахування за період з 11.04.2018 р. по 26.12.2018 р..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Стаття 663 Цивільного кодексу України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором поставки щодо здійснення ним попередньої оплати. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором поставки та приписів ст. 662, ст. 663 Цивільного кодексу України не поставив позивачу товар у встановлені у Договорі поставки строки, суму передоплати не повернув. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 125 141,03 грн. неповернутої передоплати підтверджені документально, відповідають нормам матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Пункт 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України грошовим зобовязанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як розяснив Пленум Вищого Господарського суду України у п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадку повернення сум авансу, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача як постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за Договором до настання встановленого строку повернення передоплати згідно вимоги № 2850/08/18 від 10.08.2018 р., не вважається грошовим зобовязанням ні у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 р. у справі № 5011-42/13539-2012), ні у розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України.

Проте, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 24 915,51 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 123 405,27 грн. за період з 21.09.2018 р. по 26.12.2018 р. (після вимоги про повернення суми попередньої оплати) суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню (розрахунок наявний у матеріалах справи).

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 125 141,03 грн. основного боргу, 123 405,27 грн. інфляційних нарахувань, 24 915,51 грн. 3 % річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані та не заперечуються, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ПКП Кран-Сервіс" (вул.6-го Грудня, 27, кімн.12, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000, ідентифікаційний код 35615734) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (вул. Будівельників, 15, м. Горішні Плавні, Полтавська область,39802 ) 3 125 141,03 грн. основного боргу, 123 405,27 грн. інфляційних нарахувань, 24 915,51 грн. 3 % річних, 49 301,84 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Рішення підписано 25.03.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко