ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2019 Справа № 905/243/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м.Селидове Донецької області,

про стягнення штрафу в розмірі 28470,00грн.,

без повідомлення (виклику) учасників справи -,

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Акціонерне товариство Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м.Селидове Донецької області, про стягнення штрафу в розмірі 28470,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні №58940636 зазначеній у транспортній накладній №50905983 від 29.07.2018р., що підтверджується складеним комерційним актом №476906/853 від 29.07.2018р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.02.2019р., оскільки позивачем були усунені недоліки, які призвели до залишення позовної заяви без руху, позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №905/243/19. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу для подання відповіді на відзив.

20.02.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява №ДН-3-04/90 від 18.02.2019р. про долучення до матеріалів справи документів згідно додатку.

05.03.2019р. до канцелярії суду від відповідач надійшов відзив вих.№02-103 від 27.02.2019р. на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог через наступні обставини: складання комерційного акту з порушенням п.10 Правил складання актів через відсутність повноважень у всіх осіб на підписання акту; порушення п. 22 Правил видачі вантажів яким передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, як цю масу було визначено на станції відправлення. Оскільки зважування вантажу на станції відправлення проводилось на статичних вагах із зупинкою без розчеплення, а в комерційному акті не зазначена інформація, як саме проводилося переважування (не вказано про дотримання швидкісного режиму при зважуванні чи взагалі зважування проводилося із зупинкою), відповідач вважає, що дані маси вантажу, вказані в комерційному акті, є невірними; вагонні ваги ВВТ-100Д №0213 власності ПАТ «ДТЕК Запорізька ТЕС» не відповідають ряду нормативно-правових актів, а саме: Інструкції ЗВВТ, Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Технічному регламенту неавтоматизованих зважувальних приладів; позивачем не додано до позову документів, які б підтверджували факт виклику відправника на контрольне зважування у відповідності до вимог п.2 р.43 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом УЗ від 04.06.2003 №147-Ц; позивач не звертався до відповідача з претензією або вимогою про оплату штрафу, тому строк щодо сплати штрафу з огляду на ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України не настав.

12.03.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь №13-04/118 від 06.03.2019р. на відзив на позовну заяву, у якій вважає викладену у комерційному акті інформацію достовірною в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

15.03.2019р. до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання №02-112 від 06.03.2019р. про зменшення суми стягнення за позовною заявою до однієї провізної плати.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 26.03.2019р. клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне:

26.07.2018р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (вантажовідправник) зі станції Новогродівка Донецької залізниці відправило вантажоодержувачу ДТЕК Запорізька ТЕС на станцію Енергодар Придніпровської залізниці за залізничною накладною №50905983 у вагоні №58940636 вугілля камяне не пойменоване в алфавіті.

При оформленні залізничної накладної №50905983 від 29.07.2018р. відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №58940636 - 65000кг.

В накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж насипом, промаркований поперечними борознами по всьому вагону, нанесеними катком. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.3 гл.14 Додатка 3 до СМГС. Також у накладній відображено, що вантаж у вагон завантажено вантажовідправником.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Під час прибуття вагону №58940636 з вантажем на станцію Енергодар Придніпровської залізниці (станція призначення) за заявкою вантажоодержувача на підставі ст.52 Статуту залізниць України була здійснена перевірка маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладній: а саме у вагоні за документом значиться 65000кг, натомість складає 63490кг, що на 1510кг менше за вказану вантажовідправником.

За результатами контрольного переважування вказаного вагону на станції Енергодар Придніпровської залізниці складений комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р., відповідно до якого за результатами переважування вагону №58940636 на справних вагонних 100-Т тензометр. вагонних вагах вантажоодержувача приписаних до залізниці (держ. повірка 22.06.2018р.) виявилось: у вагоні №58940636 вага брутто складає 87190кг, тара - 23700кг, вага нетто 63490 кг, що менше ваги зазначеної в документі на 1510 кг. Вагон у технічному та комерційному відношенні справний. Навантаження у вагоні насипом на рівні бортів, маркування поперечними борознами по всьому вагону нанесеними катком. Виїмок та поглиблень немає, маркування не порушено. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. Начальника вантажного району штатним розкладом не передбачено.

Комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р. підписаний в.о. начальника станції ОСОБА_2, комерційним агентом ОСОБА_3, прийомоздавальниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5

До позовної заяви додано посадові інструкції №18/ДС комерційного агента ОСОБА_3 та №25/ДС прийомоздавальника ОСОБА_4, довіреність №273 на ім'я ОСОБА_5

За приписом ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Враховуючи, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складала 5694,00 грн., позивачем нараховано та предявлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 28470,00 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Сутність розглядуваного спору полягає у стягненні з відповідача штрафу, який нарахований за невірно зазначену у залізничній накладній №50905983 маси вантажу у вагоні №58940636.

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Згідно ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Таким чином, оскільки ч.2 ст.307 Господарського кодексу України та ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України вказують на можливість підтвердження укладання договору перевезення вантажу фактом складання провізного документу, у тому числі накладної, складена залізнична накладна №50905983 є належним підтвердженням виникнення договірних правовідносин з перевезення вантажу, а саме вугілля кам'яне у вагоні №58940636 в кількості 65000 кг.

За приписом ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Так, у підтвердження невідповідності фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, позивачем суду наданий комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855 та затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. N 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Як було зазначено вище, комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р. підписаний: в.о. начальника станції ОСОБА_2, комерційним агентом ОСОБА_3 та прийомоздавальниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5

При цьому суд відзначає, що комерційний акт не містить підпису начальника вантажного району, оскільки відповідно до змісту розділу Д акту по станції Енергодар Придніпровської залізниці така посада у штатному розписі на дату складання акту не передбачена.

Згідно з п. 9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт в тому числі підписаний в.о. начальника станції, отже своїм підписом вказана посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

Разом з цим, згідно робочої інструкції №25/ДС прийомоздавальника вантажу та багажу ІІІ розділу ОСОБА_4 ОСОБА_6 Укрзалізниця РФ Придніпровська залізниця СП Запорізька дирекція залізничних перевезень станції Енергодар, затвердженої начальником дирекції залізничних перевезень ОСОБА_7 від 26.02.2016р., у ОСОБА_4 відсутні повноваження на підписання комерційних актів (форма ГУ 22), а є право на складання актів загальної форми СМГС та форми ГУ 23.

Посадовою інструкцією №18/ДС комерційного агента ОСОБА_3, затвердженої начальником дирекції залізничних перевезень ОСОБА_7 від 26.02.2016р., не передбачено повноважень у ОСОБА_3 на підписання комерційних актів.

В матеріалах справи міститься довіреність №274 Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» від 26.12.2017р., зі змісту якої вбачається, що директор Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» надав право ОСОБА_5 - прийомоздавальнику вантажу та багажу паливно-транспортного цеху відокремленого підрозділу «Запорізька теплова електрична станція» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», зокрема, на підписання комерційних актів.

Таким чином, у даному випадку, лише в.о начальника станції - ОСОБА_2Д та представник одержувача - прийомоздавальник ОСОБА_5 були уповноваженими особами на складання та підписання комерційного акту №476906/853 від 29.07.2018р., а комерційний агент ОСОБА_3 та прийомоздавальник ОСОБА_4 не мали відповідного права.

Отже, в порушення п.10 Правил складання актів зазначений комерційний акт з боку залізниці підписаний не трьома уповноваженими працівниками залізниці, а тільки одним - в.о начальника станції ОСОБА_2

За таких обставин, дослідивши наявний в матеріалах справи комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р., який є підставою для матеріальної відповідальності відповідача в розглядуваному випадку, судом встановлено невідповідність його оформлення зазначеним в п.10 Правил складання актів вимогам, а отже він не має доказової сили і, як наслідок, факт неправильного зазначення у накладній маси вантажу належним доказом не підтверджений.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вимоги ч.3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки судом встановлено, що комерційний акт №476906/853 від 29.07.2018р. було складено з порушенням вимог Правил складання актів, вказаний комерційний акт не приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу, і не може бути підставою для нарахування штрафних санкцій за невірно зазначену масу вантажу у вагоні №58940636.

За таких обставин позовні вимоги є такими, що належними документами не підтверджені і задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа Серявін та інші проти України (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів сторін суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновок суду про відмову у позові внаслідок недоведеності з боку позивача належними доказами самого факту невірного зазначення маси вантажу відповідачем.

При цьому, приймаючи до уваги висновок суду щодо недоведеності позивачем своїх позовних вимог, клопотання відповідача №02-112 від 06.03.2019р. про зменшення суми нарахованого позивачем штрафу судом залишається без розгляду.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Придніпровська залізниця, м.Дніпро, до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м.Селидове Донецької області, про стягнення штрафу в розмірі 28470,00грн. відмовити.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (підпункт 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України).

Рішення складено та підписано 27.03.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова