ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/6754/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 (повний текст складено 22.12.2018)

у справі №910/6754/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво", м. Київ

до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна", м. Київ

про стягнення 140300,45 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У травні 2018 року до Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво"(далі-Позивач, ТОВ "Експлуатуюча організація "Голосієво") із позовом до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" (далі-Відповідач,) про стягнення 140 300,45грн. заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач, який є фактичним споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за адресою м. Київ, вул. Голосієвська, 13-А, без укладення відповідного договору, зобов'язаний сплатити Позивачу вартість цих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 позов задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивач надав, а Відповідач отримав у період з липня 2015 року по січень 2018 року послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13-А на загальну суму 140 300,45грн за встановленими тарифами, що підтверджується розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації №888 від 27.06.2008, відповідно до якого Позивача визнано таким, який повинен надавати житлово-комунальні послуги у житловому будинку за вказаною адресою, розпорядженням Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) №579 від 10.04.2012 із змінами, яким встановлено тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для виконавців цих послуг.

Рішення мотивоване тим, що Відповідач є фактичним споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а отже зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність укладеного між сторонами договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки обов'язок сплати Відповідачем вартості спожитих житлово-комунальних послуг встановлено ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити у позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги Відповідач наголошує на тому, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався, Відповідач не є споживачем вищевказаних послуг, фактично ними не користувався та від Позивача не отримував, Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним послуг, Позивачем не направлялись на адресу Відповідача рахунки із зазначенням платіжних реквізитів для перерахування коштів. Отже, за твердженням Відповідача, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про надання Позивачем Відповідачеві житлово-комунальних послуг та, як наслідок, наявності обов'язку Відповідача здійснити їх оплату.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019, справу №910/6754/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6754/18, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

05.02.2019 через відділ документального забезпечення суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим господарським судом, що Позивач є обслуговуючою та експлуатуючою організацією будинку за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13А, в якому розташовані нежилі приміщення №№1,2,3 (групи приміщень № 525) та з №1 по №10 (групи приміщень № 521) загальною площею 1057,1 кв. м., які згідно з даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №124037633 від 16.05.2018 належать Відповідачу (т.1 а.с. 26-28).

Як зазначає Позивач, ним були надані Відповідачеві житлово-комунальні послуги, а саме, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13А, у період з липня 2015 року по січень 2018 року на загальну суму 140300,45 грн, проте Відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв'язку з чим Позивачем на адресу Відповідача було направлено претензію №93 від 07.06.2017, №26, №27 від 19.03.2018, 27 з вимогою в строк до 10.04.2018 погасити заборгованість (т. 1 а.с. 31 - 36).

Вказана претензія була залишена Відповідачем без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Ст. 208 ЦК України визначено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними, а також у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання). При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами у справі, що між Позивачем та Відповідачем будь-які договори не укладалися, тобто між сторонами відсутні договірні правовідносини.

При цьому, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції від 24.06.2004 N 1875-IV, яка була чинна станом на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон N1875-IV) встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Суб'єктами вказаного Закону N1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону N1875-IV).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону N1875-IV споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону N1875-IV істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; права та обов'язки сторін; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 Закону N1875-IV саме на виконавця покладено обов'язок підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що Позивачем не надано жодних доказів звернення до Відповідача з пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, як і доказів ухилення останнього від укладення такого договору в спірний період.

Так, Позивачем надано лише текст листа звернення з пропозицією укласти договори та копію опису вкладення у цінний лист. Однак, Позивачем не надано суду фіскального чеку на оплату послуг щодо відправлення цінного листа. Таким чином Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів звернення до Відповідача з пропозицією укласти договори про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 13 Закону N1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Ст. 20 Закону N1875-IV визначено право споживача на одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та обов'язок з оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно з п. 5 ст. 20 Закону N1875-IV споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в повному обсязі та у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за житлово-комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української PCP плата за комунальні послуги береться, крім квартирної, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Тариф та структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13А, були встановлені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №579 від 10.04.2012 в розмірі 3,93 грн. за 1 кв.м. загальної площі приміщення, що належить Відповідачеві, за місяць (з ПДВ).

Відповідно до Додатку до вказаного розпорядження до складу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій входять: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових клітинок; вивезення побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення); прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем; дератизація; дезінсекція; обслуговування димовентиляційних каналів; технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових систем у разі їх наявності; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем; поливання дворів, клумб і газонів; прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території; експлуатація номерних знаків на будинках; освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води; енергопостачання ліфтів.

З огляду на вищевказані норми законодавства, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарскього зазначає, що у разі не укладення сторонами договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивач Повинен довести надання таких послуг.

При цьому, факт здійснення господарської операції з надання послуг підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції Закону України № 1724-VIII від 03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (надалі - Положення №88) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним особисто послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13А, власником приміщень в якому є Відповідач, у період з липня 2015 по січень 2018 на суму 140300,45 грн.

Зокрема, матеріали справи не містять актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) або інших доказів, які б підтверджували надання Позивачем послуг саме Відповідачеві або саме за вищевказаною адресою.

Крім того, Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту направлення ним на адресу відповідача рахунків для оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві з метою проведення відповідних оплат спожитих послуг за відсутності укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Таким чином, для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи з зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.

Проте, з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору, в якому зазначалися б відповідні дані, а також не направлення відповідачеві рахунків на оплату, останній позбавлений можливості самостійно визначити платіжні реквізити позивача для перерахування коштів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним відповідачеві послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, як і не надано доказів на підтвердження факту направлення ним на адресу відповідача рахунків для оплати таких послуг за відсутності укладеного між сторонами договору.

Доводи Позивача про те, що в даному випадку відсутні претензії з боку Відповідача щодо якості надання житлово-комунальних послуг підтверджує їх надання Позивачем, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє, з огляду на те, що саме Позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права Відповідачем, у тому числі і у даній категорії спорів.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 140300,45 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на встановлення обставин відсутності порушених прав Позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ "Експлуатуюча організація "Голосієво" до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, дійшла висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи у зв'язку з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/6754/18 - скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Судові витрати.

У звязку з наявністю підстав для задоволенням апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 129 ГПК України покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво".

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/6754/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/6754/18 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво" до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" про стягнення 140300,45 грн заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво" (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 13-А, код: 34600816) на користь Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" (02140, м. Київ, вул. Гришка, буд. 3; ідентифікаційний код 25288083) 3187,56 грн (три тисячі сто вісімдесят сім гривень, п'ятдесят шість коп.) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи №910/6754/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир