ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/15963/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

учасники справи:

позивачі - (1) Бучанська міська рада, (2) Комунальне підприємство "Бучанське управління житлово-комунального господарства" Бучанської міської ради

представник позивача - 1 - Матвієць А.А., Шаправський Т.О.

представник позивача - 2 - Снідевич О.С.

відповідачі - (1) Кабінет Міністрів України, (2) прокуратура Київської області

представник відповідача - 1 - Пуленець А.С.

представник відповідача - 2 - Хорольський С.В.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів - Державне агентство лісових ресурсів

представник третьої особи - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Бучанської міської ради

на постанову Північного апеляційного господарського суду у складі Тищенко А.І. - головуючого, Скрипки І.М., Разіної Т.І. від 06 грудня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва у складі Чебикіної С.О. від 26 жовтня 2016 року

Історія справи

Обставини, встановлені судами

1. Рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі №367/4187/14, яке набрало законної сили, визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 "Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови", визнано незаконними ряд прийнятих Бучанською міською радою протягом 2006-2012 років рішень про передачу у власність громадян частини цих земель та витребувано на користь Кабінету Міністрів України з незаконного володіння фізичної особи земельну ділянку загальною площею 14,0455 га.

2. Судові рішення у справі №367/4187/14 були предметом перегляду Верховного Суду України (рішення від 16.12.2015, провадження №6-2510ц15), яким було констатовано, що на території Бучанської селищної ради у користуванні Бучанської лісогосподарської установи перебували землі лісового фонду загальною площею 890 га, віднесені до категорії лісів першої групи, тому Бучанська селищна рада, прийняттям рішення від 25.06.2002 №71/1-4-ХХІV перевищила свої повноваження і з порушенням закону, без розпорядження уповноваженого державного органу, за відсутності згоди органу лісового господарства, без відповідного проекту землеустрою, прийняла рішення про віднесення землі лісового фонду до земель житлової та громадської забудови.

3. Після прийняття Верховним Судом України вказаного рішення, яким підтверджено висновки судів у справі №367/4187/14 щодо статусу земель на території Бучанської селищної ради площею 890 га як земель лісового фонду державної власності, мало місце звернення прокуратури Київської області в порядку представництва інтересів держави від імені та в інтересах Кабінету Міністрів України з листами: (1) до Державного агентства лісових ресурсів з вимогою взяти на облік ліси в межах Бучанської міської ради та визначитись з лісогосподарською установою, яка буде обслуговувати зазначений ліс та (2) від 18.05.2016 до Кабінету Міністрів України з пропозицією вжиття заходів щодо внесення до Державного земельного кадастру та державної статистичної звітності відомостей про землі в межах 890 га. як землі лісового призначення та призначення спеціалізованої державної установи, яка здійснюватиме обслуговування лісів в межах міста Буча.

4. У свою чергу Бучанська міська рада зверталась до Кабінету Міністрів України з листом від 31.03.2016 № 04-09/283, у якому просила повідомити офіційну позицію уряду щодо наявності у держави прав на земельні ділянки на території площею 890 га в межах населеного пункту Буча, віднесених рішенням Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 до земель житлової та громадської забудови. У вказаному зверненні Бучанська міська рада, зокрема стверджує про помилковість встановленого судовими рішеннями у справі №367/4187/14 факту належності земель площею 890 га до категорії земель лісового фонду, тоді як вказані землі належать територіальній громаді міста Буча як землі житлової та громадської забудови, на яких фактично розташовані будівлі житлового, громадського, адміністративного та соціального призначення та проживають понад 18 тисяч мешканців міста.

Короткий зміст позовних вимог

5. У серпні 2016 року Бучанська міська рада (далі - позивач-1) та Комунальне підприємство "Бучанське управління житлово-комунального господарства" Бучанської міської ради (далі - позивач-2) звернулися з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, відповідач-1) та прокуратури Київської області (далі - прокуратура, відповідач-2) про зобов'язання відповідачів не чинити позивачу-2 перешкоди в обслуговуванні зелених насаджень в межах міста Буча.

6. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зі змісту судових рішень у справі №367/4187/14, у тому числі і постанови Верховного Суду України від 16.12.2015, вбачається, що розташовані на умовній площі 890 га зелені насадження є лісами першої категорії та, відповідно, можуть обслуговуватись тільки спеціалізованим державним лісогосподарським підприємством. Проте фактично ця територія знаходиться в межах міста Буча та вкрита не лісами, а зеленими насадженнями, частково забудована, тобто фактично використовується за іншим призначенням, а обслуговування зелених насаджень на цій території здійснюється позивачем-2. У зв'язку з чим дії прокуратури, які полягали в ініціюванні питання призначення спеціалізованої державної установи, яка здійснюватиме обслуговування лісів площею 890 га в межах міста Буча, а також КМУ, який ухиляється від визначення правового статусу спірної землі, обмежують можливість позивачів виконувати свої повноваження щодо обслуговування зелених насаджень в межах міста.

Короткий зміст рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій

7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06 грудня 2018 року, у позові відмовлено повністю.

8. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суди попередніх інстанцій встановили, що позивачами заявлена вимога про усунення перешкод у користуванні майном, тобто негаторний позов (стаття 391 ЦК України), з яким може звертатись виключно власник або титульний володілець до особи, яка незаконно чинить перешкоди у реалізації власником (титульним володільцем) правомочностей щодо користування належним йому індивідуально визначеним майном. При цьому право власника (титульного володільця) підлягає захисту у разі доведення самого факту його порушення внаслідок дій (бездіяльності) відповідача.

9. У той же час судовими рішеннями у справі №367/4187/14 встановлено преюдиційні для даної справи обставини відсутності у Бучанської міської ради повноважень на розпорядження спірною землею площею 890 га, яка належить до земель лісового фонду та є державною власністю. Статус спірних земель підтверджений і висновком проведеної у справі судової експертизи, згідно з яким станом на 01.01.2002 в межах селища Буча перебували землі лісогосподарського призначення загальною площею 252,900 га, які обслуговувалися Бучанським лісогосподарським підприємством, в подальшому реорганізованим в Бучанську лісогосподарську установу.

10. Відтак позивачами не доведено як належності до комунальної власності зелених насаджень на спірній території (кількість, індивідуальні характеристики, місце розташування тощо), так і будь-яких фактів вчинення саме відповідачами перешкод в обслуговуванні зелених насаджень в місті Буча.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, позивач-1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи позивача-1, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

12. У порушення статей 86, 238 ГПК України судами неповно досліджено та не відображено у тексті судових рішень зібрані у справі докази, які підтверджують факти створення відповідачами перешкод в обслуговуванні зелених насаджень на території міста Буча, зокрема численним листам-зверненням позивача з метою вирішення питання щодо правового статусу земель на території Бучанської міської ради. При цьому наявні у справі докази, зокрема проекти землеустрою щодо зміни меж селища Буча 2004 року, проект формування території Бучанської селищної ради, численні судові рішення 2004-2007 років у сукупності підтверджують наявність правових підстав для обслуговування позивачами зелених насаджень як таких, що перебувають в межах населеного пункту на землях загального користування.

13. Судом апеляційної інстанції безпідставно відхилено клопотання позивача-1 про призначення у справі повторної земельно-технічної експертизи, оскільки перша експертиза проведена з грубими порушеннями, що призвели до помилкового висновку експерта, власний аналіз змісту якого наведений скаржником в тексті касаційної скарги.

Позиція відповідача-2 у відзиві на касаційну скаргу

14. Вірними є висновки судів про недоведеність позивачами обставин як належності їм зелених насаджень на території площею 890 га, так і вчинення відповідачами будь-яких перешкод у користування належним позивачам майном. При цьому такі висновки судів правомірно ґрунтувались у тому числі на преюдиційних обставинах, встановлених у справі № 367/4187/14, та підтверджені відповідним висновком судової експертизи.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

15. Верховний Суд зазначає, що імперативними приписами частини 2 статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Компетенція суду касаційної інстанції відповідно до частини 1 вказаної статті полягає виключно в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

16. Верховний Суд зазначає, що судами надано правильну кваліфікацію заявленим у справі позовним вимогам, які становлять негаторний позов, підстави заявлення якого врегульовані загальними приписами статті 391 ЦК України та спеціальними нормами статті 152 Земельного кодексу України (щодо захисту права землевласника, землекористувача), констатувавши при цьому недоведеність позивачами як наявності у них відповідного речового права, так і фактів порушення такого права відповідачами (пункти 8-10 Постанови).

17. Щодо доводів касаційної скарги Бучанської міської ради в цілому Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права носять декларативний характер та не обґрунтовані реальними доводами, які б підтверджували допущення судами попередніх інстанцій відповідних порушень як передумови для направлення судом касаційної інстанції справи на новий розгляд на підставі приписів статті 310 ГПК України. Тобто скаржник, будучи безумовно обізнаним з наведеними в статті 300 ГПК України процесуальними обмеженнями повноважень суду касаційної інстанції, зокрема щодо оцінки, дослідження доказів, встановлення обставин справи, свідомо посилається саме на неповноту дослідження доказів, їх неналежну оцінку судами, таким чином домагаючись виключно повторного розгляду справи судами, а не прагнучи усунути істотні, фундаментальні порушення норм матеріального або процесуального права при розгляді даної справи.

18. Оцінюючи такі доводи, Верховний Суд як джерелом права керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" де Суд дійшов висновку, що принцип правової визначеності вимагає, серед іншого те, що якщо суди ухвалили остаточне рішення з питання, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі.

19. Також Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема у справі "Устименко проти України", що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії").

20. Отже, з огляду на визначені процесуальним законом межі перегляду справи судом касаційної інстанції неприйнятними є доводи касаційної скарги в пунктах 12, 13 Постанови як такі, що стосуються вимог про переоцінку доказів, надання переваги одних доказів над іншими та встановлення інших обставин справи.

21. Одночасно Верховний Суд зазначає, що характер та підстави заявленого у даній справі позову свідчать про те, що Бучанська міська рада шляхом заявлення негаторного позову саме до Кабінету Міністрів України, як власника та розпорядника земель державної власності, намагається вирішити зовсім інший спір, який стосується правового статусу земель, щодо яких вже прийнято остаточне судове рішення в справі №367/4187/14. Тобто позивачі насправді не потребують захисту права користування зеленими насадженнями, а вичерпавши процесуальні можливості перегляду судових рішень у справі №367/4187/14, позивач-1 фактично намагається за допомогою інших судових рішень у даній справі встановити обставини, які спростовують обставини, встановлені у справі №367/4187/14 та довести у такій спосіб приналежність спірних земель до комунальної власності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

22. З урахуванням вищенаведеного та меж перегляду справи судом касаційної інстанції оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані. У зв'язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Бучанської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06 грудня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року у справі № 910/15963/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.