ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019м. ДніпроСправа № 904/7537/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі: суддя Петрова В.І.

за участю секретаря судового засідання Шевченко Є.П.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Чекмарьова Володимира Васильовича, м. Кам'янське, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД", м. Київ

про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу

Представники:

від позивача: Костенко Є.А., на підставі Статуту

від відповідача: Чекмарьов В.В., ФОП

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чекмарьова Володимира Васильовича про стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 209 035,45грн., пені у розмірі 14 483,59грн., штрафу в розмірі 31 355,31грн., 3% річних у розмірі 1 700,92грн., інфляційних у розмірі 4 623,23грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач не сплатив останній лізинговий платіж згідно графіку внесення лізингових платежів (10.04.2017р.) відповідно до додаткової угоди №3 від 07.03.2017р. до договору фінансового лізингу №2969-01/07/14-В від 01.07.2014р. генерального договору фінансового лізингу №2969 від 01.07.2014р., укладених між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД". Позивач стверджує, що заборгованість відповідача зі сплати лізингових платежів складає 209 035,45грн., у тому числі: відшкодування вартості предмета лізингу у розмірі 14 995,43грн.; винагорода лізингодавця у розмірі 12 513,41грн.; валютне коригування згідно п.2.6. договору в розмірі 181 526,61грн. Позивач зазначає, що на підставі договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 17.03.2017р. до нього перейшли всі права та обов"язки Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД" за договором фінансового лізингу №2969-01/07/14-В від 01.07.2014р. Позивач зазначає, що при визначенні суми остаточного лізингового платежу слід застосовувати п.8.4. договору фінансового лізингу та п.2.6. генерального договору фінансового лізингу, які не були змінені додатковими угодами.

Ухвалою суду від 28.07.2017р. порушено провадження у справі №904/7537/17 та прийнято позовну заяву до розгляду, справу призначено до розгляду в засіданні на 15.08.2017р.

Відповідач позов не визнає, зазначає, що на підставі додаткової угоди №3 від 07.03.2017р. він взяв на себе зобов"язання з оплати лізингових платежів у розмірі 464 727,28грн. Відповідач стверджує, що в період дії генерального договору (з 01.07.2014р. по 10.04.2017р.) сплатив ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД" 674 850,22грн. Враховуючи, що останній остаточний платіж відповідач здійснив 28.02.2017р., тобто до узгодження остаточної суми лізингових платежів з ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД", станом на дату остаточної оплати згідно додаткової угоди №3 від 07.03.2017р. утворилась переплата в розмірі 210 122,94грн. Відповідач зазначає, що у повному обсязі виконав зобов"язання з оплати лізингових платежів, навіть з переплатою, до закінчення встановленого графіком терміну. Відповідач вважає, що сплатив узгоджену між ним та ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД" і вказану у додатковій угоді №3 від 07.03.2017р. суму повністю, у зв"язку з чим на момент укладення договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 17.03.2017р. не мав заборгованості перед ТОВ "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД". Відповідач вважає, що розрахунки позивача, викладені у позові, є некоректними, такими, що не підтверджені фактичними обставинами справи, не відповідають вимогам діючого законодавства та вимогам договору, а тому розрахунки позивача не є належним доказом у справі. Крім того, відповідач стверджує, що договір фінансового лізингу та генеральний договір фінансового лізингу є нікчемними, оскільки не були нотаріально посвідчені, як того вимагає ст.799 Цивільного кодексу України, враховуючи, що відповідач є фізичною особою.

Ухвалою суду від 15.08.2017р. залучено до розгляду справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД", відкладено розгляд справи на 05.09.2017р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГОВИЙ ФОНД" позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.09.2017р. відкладено розгляд справи на 21.09.2017р.

Ухвалою суду від 21.09.2017р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 21.09.2017р. оголошено перерву до 10.10.2017р.

У судовому засіданні 10.10.2017р. оголошено перерву до 11.10.2017р.

У судовому засіданні 11.10.2017р. оголошено перерву до 12.10.2017р.

Ухвалою суду від 12.10.2017р. у справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, а також зупинено провадження у справі у зв"язку з призначенням судової експертизи до повернення її з висновком експерта до Господарського суду Дніпропетровської області.

12.12.2017р. від судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи.

Ухвалою суду від 14.12.2017р. поновлено провадження у справі №904/7537/17, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" в строк до 29.12.2017р. надати суду документи, перелічені у клопотанні судового експерта за №09/5335/36/4630 від 28.11.2017р.

14.03.2018р. від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист № 5335/5336-17 від 14.03.2018р. про повернення матеріалів справи №904/7537/17 без виконання судово-економічної експертизи у зв'язку із ненаданням додаткових документів та нездійсненням попередньої оплати експертизи.

Ухвалою суду від 26.03.2018р. вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.04.2018р.

Ухвалою суду від 05.04.2018р. відкладено підготовче засідання на 19.04.2018р.

Ухвалою суду від 19.04.2018р. зупинено провадження у справі №904/7537/17 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/22473/17.

Ухвалою суду від 03.01.2019р. поновлено провадження у справі №904/7537/17 з 17.01.2019р. та призначено підготовче засідання на 17.01.2019р.

Ухвалою суду від 17.01.2019р. призначено проведення в режимі відеоконференції судового засідання 19.02.2019р.

Ухвалою суду від 19.02.2019р. судове засідання відкладено на 25.02.2019р.

Ухвалою суду від 25.02.2019р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 13.03.2019р.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач проти задоволення позову заперечує.

Третя особа не з'явилась у судове засідання.

13.03.2019р. у судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець, третя особа) та Фізичною особою-підприємцем Чекмарьовим Володимиром Васильовичем (лізингоодержувач, відповідач) укладено генеральний договір фінансового лізингу №2969 (генеральний договір).

Відповідно до п.1.1. генерального договору лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене лізингоодержувачем майно (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному договорі фінансового лізингу, що є невід'ємною частиною генерального договору, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу і сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього генерального договору і відповідного договору, а в кінці строку дії договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному договорі.

Також, 01.07.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (лізингодавець, третя особа) та Фізичною особою-підприємцем Чекмарьовим Володимиром Васильовичем (лізингоодержувач, відповідач) укладено договір фінансового лізингу №2969-01/07/14-В до генерального договору фінансового лізингу №2969 від 01.07.2014р., за умовами якого лізингодавцем передано у платне володіння та користування лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу автомобіль KIA Sportage, 2014р. випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1, вартістю 299 000,00грн.

Факт передачі предмета лізингу підтверджується відповідним актом прийому - передачі предмета лізингу від 10.07.2014р. (т.1, а.с.33).

Відповідно до п.2.1. генерального договору всі платежі за користування предметом лізингу лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий у лізинг предмет лізингу та інші платежі, які встановлюються у додатках до цього генерального договору та/або до відповідного договору.

Сума лізингових платежів за користування предметом лізингу зазначається у відповідному договорі і може змінюватися відповідно до умов цього генерального договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів певного предмета лізингу встановлюються у Графіку платежів, який зазначається у відповідному договорі (п.2.2. генерального договору).

Згідно п.п.2.3., 2.4. генерального договору авансовий платіж оплачується лізингоодержувачем до передачі предмета лізингу за актом прийому-передачі у володіння та користування і є частиною компенсації вартості предмета лізингу. Оплата авансового платежу здійснюється не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для його оплати згідно Графіка платежів відповідного договору. Після прийому-передачі предмета лізингу за актом у тимчасове володіння та користування лізингоодержувачем авансовий платіж зараховується сторонами як лізинговий платіж. Усі чергові лізингові платежі за користування певним предметом лізингу лізингоодержувач зобов"язаний оплачувати не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати згідно Графіка платежів відповідного договору.

За п.2.6. генерального договору у разі вказівки у відповідному договорі на застосування при визначенні розміру лізингового платежу/платежу з сервісного обслуговування (у випадку замовлення лізингоодержувачем послуг з сервісу) коригування курсу валют, сторони погоджуються, що платежі, які підлягають виплаті згідно цього договору, розраховуються за відповідною формулою.

Пунктом 2.7. генерального договору передбачено, що датою здійснення лізингового платежу вважається дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок лізингодавця. Якщо в період між датою лізингового платежу, згідно з Графіком платежів відповідного договору, і датою надходження суми лізингового платежу числове значення курсу, застосованого згідно з п.2.6. генерального договору, збільшиться більш ніж на 1%, лізингодавець мас право вимагати пропорційної доплати такої суми. Доплачена сума враховується як комісія лізингодавця.

Згідно п.2.8. генерального договору лізингоодержувач має право здійснювати достроково сплату лізингодавцю лізингових платежів за умови повідомлення про це лізингодавця не пізніше ніж за 20 днів до дати сплати чергового лізингового платежу за Графіком платежів. У цьому разі сторони підписують додаткову угоду до відповідного договору, в якому буде змінено Графік платежів. У будь-якому разі термін користування предметом лізингу не може бути менше одного року. Всі достроково сплачені лізингові платежі, здійснені без узгодження з лізингодавцем, зараховуються в рахунок оплати відповідного платежу за відповідним договором в день настання строку його оплати згідно з Графіком платежів відповідного договору.

08.07.2014р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору фінансового лізингу № 2969-01/07/14-В від 01.07.2014р., згідно якої було змінено Графік внесення лізингових платежів.

10.07.2014р. між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу № 2969-01/07/14-В від 01.07.2014р., згідно якої було змінено п.8.5. генерального договору.

07.03.2017р. між сторонами укладено додаткову угоду №3 до договору фінансового лізингу № 2969-01/07/14-В від 01.07.2014р., згідно якої було змінено Графік внесення лізингових платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплатив останній лізинговий платіж згідно Графіку сплати лізингових платежів відповідно до додаткової угоди №3 від 07.03.2017р.

Надалі, 17.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (первісний кредитор, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" (новий кредитор, позивач) укладено договір відступлення прав вимоги (цесії) №1, за умовами якого первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за діючими договорами фінансового лізингу, перелік яких визначено додатком до договору №1 (т.1 а.с.36), а новий кредитор набуває права вимоги за договорами фінансового лізингу та приймає на себе всі інші права первісного кредитора за договорами фінансового лізингу, в тому числі, але не виключно, набуває право вимагати: сплати на свою користь дебіторської заборгованості, що існує у боржників зі сплати лізингових платежів на дату укладення договору №1; сплати на свою користь дебіторської заборгованості, що існує у боржників зі сплати будь-яких інших платежів (крім лізингових) за договорами фінансового лізингу на дату укладення договору №1; виконання боржниками всіх інших обов'язків за договорами фінансового лізингу (п.2.1.1 договору №1).

Відповідно до п.2.2 договору №1 первісний кредитор передає новому кредитору транспортні засоби (права власності на транспортні засоби), що є предметом лізингу згідно договорів фінансового лізингу, перелік яких визначено в додатку №1 до договору №1 та згідно розірваних договорів фінансового лізингу, перелік яких визначено в додатку №2 до договору №1 (а.с.15-18).

Відповідно до ст.770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Отже, з урахуванням вищезазначеної норми закону, до нового кредитора разом із правом власності переходить і право отримувати лізингові платежі за користування майном, а також обов'язок в подальшому передати право власності на предмети лізингу лізингоодержувачу за умови виконання ним зобов'язань за договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 Цивільного кодексу України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України).

Таким чином, ТОВ "УЛФ-Фінанс" є новим лізингодавцем за договором фінансового лізингу №2969-01/07/14-В від 01.07.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, не сплатив останній лізинговий платіж, обумовлений сторонами в Графіку платежів, у зв'язку з чим у нього наявна заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 209 035,45грн., у тому числі: відшкодування вартості предмета лізингу у розмірі 14 995,43грн.; винагорода лізингодавця у розмірі 12 513,41грн.; валютне коригування згідно п.2.6. договору в розмірі 181 526,61грн.

20.06.2017р. позивач направив відповідачу лист-вимогу про сплату заборгованості у розмірі 209 035,45грн., яка була залишена останнім без задоволення.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг (ч.3 ст.292 Господарського кодексу України).

Частина 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачає, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (ч.1 ст.806 Цивільного кодексу України).

Приписами частини 1 статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингодавець має право інвестувати на придбання предмета лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти; здійснювати перевірки дотримання лізингоодержувачем умов користування предметом лізингу та його утримання; відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Стаття 806 Цивільного кодексу України також встановлює, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч.1 ст.807 Цивільного кодексу України).

Статтею 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. А пунктом 3 цієї ж статті унормовано, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Виходячи з викладеного, оскільки судом встановлено, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, не сплатив останній лізинговий платіж, обумовлений сторонами в Графіку платежів, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 209 035,45грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

У разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Видами неустойки є штраф, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а також пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.7.1.1. генерального договору за несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним договором та інших платежів, передбачених генеральним договором, лізингоодержувач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п.7.1.2. генерального договору у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів за відповідним договором, крім пені, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів - у розмірі 5% від суми простроченої заборгованості, від 11 до 20 днів - 10% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15% від суми простроченої заборгованості.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 11.04.2017р. по 17.07.2017р. у розмірі 14 483,59грн. та штраф у розмірі 31 355,31грн.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, господарський суд встановив, що вони здійснені правильно, у зв"язку з чим пеня у розмірі 14 483,59грн. та штраф у розмірі 31 355,31грн. підлягають до стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 11.04.2017р. по 17.07.2017р. у розмірі 1 700,92грн. та інфляційні за загальний період з 11.04.2017р. по 17.07.2017р. у розмірі 4 623,23грн.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних, господарський суд встановив, що вони здійснені правильно, у зв"язку з чим 3% річних у розмірі 1 700,92грн. та інфляційні у розмірі 4 623,23грн. підлягають до стягнення.

Відповідач, в порушення ст.ст.73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не спростував обставин, викладених позивачем у позовній заяві, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чекмарьова Володимира Васильовича (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" (04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-А, оф.300, ідентифікаційний код в ) заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 209 035,45грн. (двісті дев"ять тисяч тридцять п"ять грн. 45коп.), пеню у розмірі 14 483,59грн. (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят три грн. 59коп.), штраф у розмірі 31 355,31грн. (тридцять одна тисяча триста п"ятдесят п"ять грн. 31коп.), 3% річних у розмірі 1 700,92грн. (одна тисяча сімсот грн. 92коп.), інфляційні у розмірі 4 623,23грн. (чотири тисячі шістсот двадцять три грн. 23коп.) та судовий збір у розмірі 3 917,98грн. (три тисячі дев"ятсот сімнадцять грн. 98коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.03.2019р.

Суддя В.І. Петрова