УХВАЛА

м. Київ

29.03.2019Справа № 910/2116/19

Суддя Привалов А.І., розглянувши

позовну заяву Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі: 1) Кабінету Міністрів України; 2) Міністерства оборони України

до 1) Київської міської ради; 2) Головного територіального управління юстиції у м.Києві;

про визнання права власності та користування на землю, визнання недійсним реєстрацію права власності на земельні ділянки

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі: 1) Кабінету Міністрів України; 2) Міністерства оборони України до 1) Київської міської ради; 2) Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та користування землею, визнання недійсною реєстрації права власності на земельні ділянки.

При зверненні з позовною заявою до суду, прокурором було не дотримано вимог ст.ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, а саме не надано: 1) доказів, які підтверджують нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави органом, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від імені та в інтересах якого пред'явлено позов з направленням цих доказів на адресу інших учасників справи; 2) письмове нормативне обґрунтування позовної вимоги щодо позовних вимог про визнання за Міністерством оборони права користування спірними земельними ділянками одночасно з визнанням права власності на них та докази направлення цих уточнень на адресу інших учасників справи; 3) письмового клопотання з обґрунтуванням щодо підстав залучення в якості третіх осіб: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, Установу « 28 управління начальника робіт Міністерства оборони України», ТОВ «Бориспільміськбуд», ПрАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», ТОВ «ИССО»; 4) оригіналу платіжного доручення щодо сплати судового збору в сумі 3841,62 грн. за реквізитами Господарського суду міста Києва.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019р. у справі № 910/2116/19 позовну заяву Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі: 1) Кабінету Міністрів України; 2) Міністерства оборони України до 1) Київської міської ради; 2) Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності та користування землею, визнання недійсною реєстрації права власності на земельні ділянки залишено без руху та встановлено прокурору строк на усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення ухвали.

18.03.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від Військової прокуратури Центрального регіону України на виконання ухвали суду від 25.02.2019р. надійшли письмові пояснення, в яких прокурором наведено обґрунтування підстав пред'явлення позовної вимоги про визнання за Міністерством оборони права користування спірними земельними ділянками одночасно з визнанням права власності на них; клопотання з обґрунтуванням щодо підстав залучення в якості третіх осіб: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, Установу « 28 управління начальника робіт Міністерства оборони України», ТОВ «Бориспільміськбуд», ПрАТ «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», ТОВ «ИССО»; оригінал платіжного доручення щодо сплати судового збору в сумі 3841,62 грн. за реквізитами Господарського суду міста Києва; письмові пояснення за вих. № 05/2-349вих19 від 14.03.2019р., в яких прокурором наведено обґрунтування підстав звернення з даним позовом в інтересах пред'явлення ) Кабінету Міністрів України; 2) Міністерства оборони України.

Дослідивши надані прокурором пояснення та додані до нього документи, суд дійшов висновку, що прокурор у встановлений ухвалою суду від 25.02.2019р. строк повністю не усунув недоліки позовної заяви, а саме: не надав доказів, які підтверджують нездійснення або неналежним чином здійснення представництва в суді законних інтересів держави органом, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від імені і в інтересах якого пред'явлено позов.

При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною четвертою статті 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Так, відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Прокурор має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не в будь-якому випадку, а лише, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або ж такий орган взагалі відсутній.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо.

Отже, в такому разі, прокурор повинен був надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Як вбачається з доказів, доданих до пояснень, прокурором надано докази внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне провадження відкрите щодо колишнього начальника Установи « 28 управління начальника робіт Міністерства оборони України», проте даний доказ жодним чином не доводить неможливість Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України звертатись до суду з даним позовом.

Крім того, за клопотанням прокуратури Установа « 28 управління начальника робіт Міністерства оборони України» має набути статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, тобто наявність кримінального провадження щодо колишнього начальника Установи « 28 управління начальника робіт Міністерства оборони України» не впливає на реалізацію прав Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прокурор посилається на те, що звернення з даним позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби, проте жодних доказів на підтвердження суспільного резонансу даної справи суду не надає.

При цьому, судом враховано наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Однак, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Отже, у кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб'єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини та з урахуванням положень ч. 4 ст. 53 ГПК України, суд дійшов висновку, що прокурор не надав належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону, які підтверджують необхідність здійснення представництва в суді законних інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України.

Відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись статтями 162, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Повернути Заступнику військового прокурора Центрального регіону України позовну заяву та додані до неї документи.

2. Звернути увагу прокурора, що згідно ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

3. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 29.03.2019р. та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І.Привалов