ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/966/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Реуцька Т.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.05.2018

у справі № 910/966/18 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Кондитерська фабрика «Стимул»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком»

про стягнення 380 480, 60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Стимул» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» про стягнення 380 480,60 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № від 05.05.2017 щодо повної та своєчасної оплати товару, відтак просило стягнути з відповідача 352 415,00 грн. заборгованості, 21 338,00 грн. пені та 6 727,60 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на відсутність оригіналів видаткових накладних № СТ-0609001 від 06.09.2017, СТ-1309001 від 13.09.2017, СТ-1309002 від 13.09.2017, СТ-2009001 від 20.09.2017, СТ-2809004 від 28.09.2017, на які посилався позивач, а також стверджував про відсутність у нього заборгованості, оскільки починаючи з 20.11.2017 відповідач сплатив позивачеві 353 000,00 грн. За твердженнями відповідача, між сторонами відсутня письмова угода щодо застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені, з огляду на необґрунтованість вимог про стягнення боргу, відсутні й підстави для стягнення інфляційних втрат.

У наданій суду першої інстанції відповіді на відзив, позивач заперечив доводи відповідача, посилаючись на те, що нарахування пені ґрунтується на положеннях п. 8.1 Договору поставки № від 05.05.2017, а накладні за умовами Договору формувались у електронному вигляді та підписувались цифровим підписом. При цьому, наявність боргу є підставою для стягнення інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/966/18 позовні вимоги ТОВ «Кондитерська фабрика «Стимул» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Фудком» на користь ТОВ «Кондитерська фабрика «Стимул» 352 415, 00 грн. боргу, 6 727, 60 грн. інфляційних, 5 387, 14 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Фудком» оскаржило його в апеляційному порядку й просило скасувати та прийняти нове, яким в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Кондитерська фабрика «Стимул» відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції помилково зазначив про повернення з Державного бюджету України на користь позивача суму в розмірі 421,00 грн. судового збору, замість 74.02 грн. Апелянт стверджував про необхідність дослідити та оцінити наведені ним прибуткові накладні на предмет, чи дійсно на документі є підпис та відбитка печатки скаржника, чи дані документи можуть підтверджувати факт поставки товару, чи документи мають всі обов'язкові реквізити первинного документа, чи на документі є електронний цифровий підпис, чи документ належним чином засвідчений, чи можна зазначити, що це електронний документ. Крім цього, платіжні доручення необхідно дослідити та оцінити на предмет, чи оплата грошових коштів дійсно здійснювалась на виконання умов Договору поставки № від 05.05.2017, чи підтверджено здійснення перерахування грошових коштів з поточного рахунку скаржника на поточний рахунок позивача. Апелянт наголошував на відсутності видаткових накладних № СТ-0609001 від 06.09.2017, СТ-1309001 від 13.09.2017, СТ-1309002 від 13.09.2017, СТ-2009001 від 20.09.2017, СТ-2809004 від 28.09.2017, на які посилався позивач та які є первинними документами, на підставі яких, якщо вірити інформації зазначеній у прибуткових накладних, було створено ним. Крім цього, апелянт також акцентував увагу на тому, що прибуткові накладні були підписані о шостій-сьомій годині ранку. Таким чином, на думку апелянта, позивачем не надано жодних документів на підтвердження факту поставки товару на суму 352 415,00 грн., тим паче на підтвердження поставки товару на 4 249 709,42 грн. За твердженнями апелянта, суд використав тільки інформацію позивача без її перевірки, за наслідками застосував п. 12.3 Договору поставки про те, що документи відправлені факсом, електронною поштою чи по EDI мають юридичну силу до моменту обміну їх оригіналами, породжують права та обов'язки для сторін, і можуть бути представлені до суду в якості належних доказів. Проте, в матеріалах справи відсутні докази руху документів по EDI (відправлення, отримання, прочитання, доставка тощо), а також відсутня копія електронного документа, який підписаний цифровими підписами. Таким чином, суд в порушення норм матеріального права неповно з'ясовано обставини справи, невірно встановлено факт поставки товару, наявність обов'язку оплати товару та не виконання скаржником обов'язку по оплаті товару. Одночасно апелянт стверджував про порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, зокрема, щодо прийняття та дослідження доказів тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що прибуткова накладна в першу чергу формується та підписується робітником відповідача, відповідальною особою за такі діє є головний бухгалтер ТОВ «Фудком», але ж у цій справі розглядається борг відповідача перед позивачем, а не повноваження головного бухгалтера відповідача. Крім цього, позивач акцентував увагу на тому, що відповідач ставив під сумнів повноваження особи, яка використовує електронно-цифровий підпис від імені відповідача навмисно для затягування розгляду справи, однак позивач взагалі не має повноважень на здійснення контролю за господарською діяльністю відповідача як в цілому підприємства, так і його працівників. Крім цього, оплата за поставлений товар відповідно до п. 6.1 протоколу розбіжностей до Договору поставки здійснювалась згідно суми видаткової накладної не пізніше 45 днів від дати їх оприбуткування і відраховувалась за загальною сумою боргу за Договором, а не за конкретною видатковою накладною. За твердженнями позивача, за згаданим Договором було поставлено відповідачу товар на загальну суму 4 602 124, 42 грн, відповідачем сплачено 4 249 709, 42 грн., відповідно заборгованість складає 352 415, 00 грн.

В судове засідання апеляційної інстанції 26.03.2019 з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 05.05.2017 між ТОВ «Кондитерська фабрика «Стимул» (позивач, постачальник за договором) та ТОВ «Фудком» (відповідач, покупець за договором) укладено Договір поставки № (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставляти товар по цінах і в асортименті, що вказуються в специфікації, разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих покупцем замовлень, а покупець зобов'язався приймати такі товари і оплачувати.

Ціни на товари, що поставляються, вказуються в товарних накладних та специфікаціях з електронним цифровим підписом (ЕЦП) сторін, що з моменту її підписання є невід'ємною частиною Договору (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору право власності, ризик випадкової загибелі і випадкового пошкодження товару переходить до покупця у момент підписання сторонами транспортної накладної, яка засвідчує момент приймання товарів покупцем в місці поставки.

Положеннями п. 3.5 Договору сторони погодили, що безпосередньо після отримання товару покупець направляє постачальнику через EDI-провайдера електронний документ «накладна» (COMDOC). Документ COMDOC відображає факт приймання товару покупцем, сформований в обліковій системі покупця, завіряється ЕЦП (електронний цифровий підпис) покупця (підпис відповідальної особи та печатка підприємства) і направляється постачальнику через EDI-провайдера. Постачальник зі свого бору завіряє «накладну» ЕЦП (підпис відповідальної за передачу особи та печатку підприємства) і відправляє покупцю через EDI-провайдера. У разі обміну з покупцем «накладна» COMDOC з використанням ЕЦП, постачальник може не надавати паперовий примірник накладної покупцеві за фактом відвантаження.

За змістом п.6.1 Договору підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару, є повне виконання постачальником своїх зобов'язань за Договором. При поданні постачальником податкової накладної, яка пройшла реєстрацію в ЄРПН та отримала статус документа «Успішно зареєстрована в СРПН і відправлена покупцеві» та накладної, завіреної ЕЦП постачальника (підпис відповідальної за передачу особи та печатку підприємства) протягом 5 календарних днів з дати поставки товару, вказаної в транспортній накладній, що підтверджується проставлянням штампу «товар отриманий». Всі податкові накладні повинні бути сплачені не пізніше, ніж через 45 днів від дати їх оприбуткування.

Документи, що відправлені факсом, електронною поштою, чи по EDI мають юридичну силу до моменту обміну їх оригіналами, породжують права та обов'язки для сторін і можуть бути представлені до суду як належні докази. Всі документи, передані по EDI, визнаються рівнозначними документами на паперовому носієві. Підтвердження руху документів по EDI (відправлення, отримання, прочитання, доставка тощо) вважається легітимним, і є фактом підтвердження прийому-передачі таких документів уповноваженими особами сторін і на вимагає додаткового доказування. При виникненні суперечок, розбіжностей і конфліктів, всі електронні документи, направлені за допомогою сертифікованого провайдера EDI є незаперечними доказами (п. 12.3 Договору).

Договір згідно п. 9.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018. Припинення дії Договору не звільняє сторін від виконання всіх своїх зобов'язань за Договором та невиконаних на момент припинення дії Договору, в тому числі і зобов'язань, пов'язаних з поверненням товару згідно умов Договору, оплати послуг тощо, а також від відповідальності за невиконання таких зобов'язань.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, в період з 06.09.2017 по 28.09.2017 позивач поставив відповідачеві товар за п'ятьма видатковими накладними № СТ-0609001 від 06.09.2017, СТ-1309001 від 13.09.2017, СТ-1309002 від 13.09.2017, СТ-2009001 від 20.09.2017, СТ-2809004 від 28.09.2017, належним чином завірені копії яких були надані суду апеляційної інстанції та прийняті останнім до уваги.

Вищенаведені накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою позивача та штампом відповідача без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки зі сторони відповідача.

Згадані вище видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, складені позивачем при поставці товару за умовами Договору видаткові накладі, в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ЦК України, є первинними (товаророзпорядчими) документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, засвідчують факт постачання товару.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що наявними матеріалами справи спростовуються пояснення відповідача про те, що він не отримував згаданий товар, адже як вище згадувалось, п. 3.5 Договору сторони погодили, що безпосередньо після отримання товару покупець направляє постачальнику через EDI-провайдера електронний документ «накладна» (COMDOC). Документ COMDOC відображає факт приймання товару покупцем, сформований в обліковій системі покупця, завіряється ЕЦП (електронний цифровий підпис) покупця (підпис відповідальної особи та печатка підприємства) і направляється постачальнику через EDI-провайдера. Постачальник зі свого бору завіряє «накладну» ЕЦП (підпис відповідальної за передачу особи та печатку підприємства) і відправляє покупцю через EDI-провайдера. У разі обміну з покупцем «накладна» COMDOC з використанням ЕЦП, постачальник може не надавати паперовий примірник накладної покупцеві за фактом відвантаження.

Позивачем до матеріалів справи долучено прибуткові накладні, які, за умовами п. 6.1 Договору, завірені ЕЦП (електронним цифровим підписом) відповідача (підписом відповідальної особи та печаткою підприємства) і повернуті позивачеві через EDI-провайдера як прибуткові накладні (видаткова накладна/прибуткова № СТ-0609001 від 06.09.2017/46476070 від 07.09.2017 на суму 101 133,72 грн., СТ-1309001 від 13.09.2017/46524451 від 14.09.2017 на суму 151 284,62 грн., СТ-1309002 від 13.09.2017/46524452 від 14.09.2017 на суму 49 915,58 грн., СТ-2009001 від 20.09.2017/46575604 від 21.09.2017 на суму 140 049,61 грн., СТ-2809004 від 28.09.2017/46632117 від 28.09.2017 на суму 13 031,34 грн.).

Посилання відповідача (апелянта) на відсутність в матеріалах справи доказів руху документів по EDI (відправлення, отримання, прочитання, доставка тощо), не спростовують факту підписання його відповідальною особою відповідача згаданих прибуткових накладних, які свідчать про вчинення сторонами господарської операції та є належними та допустимими доказами на підтвердження поставки позивачем та отримання відповідачем товару за ними. Разом з цим, підписання цих прибуткових накладних відповідачем (апелянтом) о шостій-сьомій годині ранку не може спростовувати факту цієї господарської операції.

При цьому, слід зазначити, що відповідачем (апелянтом) не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження проведеного службового розслідування щодо обставин підписання його відповідальною особою вищезгаданих прибуткових накладних та використання його електронного цифрового підпису невідомими особами тощо.

Дослідивши матеріали справи й насамперед умови Договору, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Договором, про що свідчить й відсутність претензій та повідомлень відповідача про порушення продавцем його умов.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, відповідач розрахунку за поставлений товар згідно згаданих ви даткових/прибуткових накладних належним чином не провів, відтак у нього утворилась заборгованість в розмірі сумі 352 415,00 грн., доказів на спростування цього відповідач (апелянт) суду не надав.

Надані платіжні доручення на підтвердження оплати поставленого товару не свідчать про відсутність у відповідача заборгованості у заявленому до стягнення розмірі, адже містять лише посилання на договір та не вказують про здійснення оплати за поставлений товару згідно наданих накладних. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 352 415,00 грн. заборгованості, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 21 338,00 грн. пені та 6 727,60 грн. інфляційних втрат.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Разом з цим слід зазначити, що ані положення п. 8.1, на якій посилався позивач, ані будь-які інші пункти Договору, в тому числі в редакції протоколу розбіжностей, не містять умов щодо застосування пені за прострочення платежу, відповідно вимоги про стягнення 21 338,00 грн. пені як безпідставні та необґрунтовані не підлягають задоволенню.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, апеляційний суд визнав висновки місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 6 727,60 грн. інфляційних втрат за період з 13.11.2017 до 01.01.2018 доведеними належними та допустимими доказами, відповідачем не спростованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача (апелянта) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а також безпідставне повернення позивачу з державного бюджету зайво сплаченого судового збору не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта, викладені в його апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудком» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/966/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/966/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.04.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко