ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.03.2019р. Справа №905/321/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, м.Білицьке Донецької області,

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії ОСОБА_1 залізниця, м.Лиман Донецької області,

про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 40777,20грн.

без повідомлення (виклику) учасників справи -,

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, м.Білицьке Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії ОСОБА_1 залізниця, м.Лиман вартості недостачі вантажу у сумі 40777,20грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вугілля по залізничній накладній №51638708 від 06.09.2018р. не забезпечив збереження вантажу у вагонах №№61012787, 56862527, 53535076, 61296414, у звязку з чим спірні вагони прибули з нестачею вантажу, що підтверджується складеними комерційними актами №481001/119, №481001/120, №481001/121, №481001/122 від 08.09.2018р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.02.2019р. позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Однак станом на 25.03.2019р. клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

Станом на 25.03.2019р. відзив на позовну заяву до канцелярії суду не надходив.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

06.09.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (вантажовідправник) зі станції Добропілля Донецької області направило вантажоотримувачу ДТЕК Курахівська ТЄС на станцію ОСОБА_1 залізниці за залізничною накладною №51638708 у вагонах №№61012787, 56862527, 53535076, 61296414 вугілля камяне г-газовий марки Г(Г2) Р (0-200).

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагоні №61012787 70,00тон, у вагоні №56862527 69,70тон, у вагоні №53535076 -68,90тон, у вагоні №61296414 69,70тон.

В накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж насипом, навантаження нижче бортів, вугілля у вологому стані, вологість 5,0%. Маркування здійснено двома повздовжніми борознами уздовж довжини вагону.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно з ст. 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

На станції призначення ОСОБА_1 на підставі актів загальної форми станції Покровськ №№29388, 29389, 29390, 29391 від 07.09.2018р., було здійснено комісійне переважування вагонів відповідно до яких встановлені наступні обставини:

Комерційним актом №481001/119 від 08.09.2018р. було засвідчено, що у вагоні №61012787 у документі значиться: нетто 70000кг, тара 23400кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 88350кг, нетто 64950кг, тара 23400кг, що менше, ніж у документі на 5050кг. Поверхня вантажу нижче рівня бортів близько 30см укатана слабко маркована повздовжніми борознами, потоптана. Наявні виїмки над 2-6 люками 750см х 280см х 50см 80см. Маркування в місцях виїмок відсутнє. Двері, люка зачинені, течі вантажу немає. При повторному переважуванні вага не змінилась.

За даними комерційного акту №481001/120 від 08.09.2018р. було засвідчено, що у вагоні №56862527 у документі значиться: нетто 69700кг, тара 23500кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 85300кг, нетто 61800кг, тара 23500кг, що менше, ніж у документі на 7900кг. Поверхня вантажу нижче рівня бортів близько 30см укатана слабко маркована повздовжніми борознами, потоптана. Наявні виїмки над 2-6 люками 750см х 280см х 50см 80см. Маркування в місцях виїмок відсутнє. Двері, люка зачинені, течі вантажу немає. При повторному переважуванні вага не змінилась.

За даними комерційного акту №481001/121 від 08.09.2018р. було засвідчено, що у вагоні №53535076 у документі значиться: нетто 68900кг, тара 23100кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 84400кг, нетто 61300кг, тара 23100кг, що менше, ніж у документі на 7600кг. Поверхня вантажу нижче рівня бортів близько 30см укатана слабко маркована повздовжніми борознами, потоптана. Наявні виїмки над 2-6 люками 750см х 280см х 50см 80см. Маркування в місцях виїмок відсутнє. Двері, люка зачинені, течі вантажу немає. При повторному переважуванні вага не змінилась.

За даними комерційного акту №481001/122 від 08.09.2018р. було засвідчено, що у вагоні №61296414 у документі значиться: нетто 69700кг, тара 23400кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 82400кг, нетто 59000кг, тара 23400кг, що менше, ніж у документі на 10700кг. Поверхня вантажу нижче рівня бортів близько 30см укатана слабко маркована повздовжніми борознами, потоптана. Наявні виїмки над 2-6 люками 750см х 280см х 50см 80см. Маркування в місцях виїмок відсутнє. Двері, люка зачинені, течі вантажу немає. При повторному переважуванні вага не змінилась.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказаними комерційними актами, позивач вважає, що відповідач своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Отже, за накладною №51638708 залізниця прийняла у ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов'язалася доставити його на станцію призначення - ОСОБА_1 залізниці одержувачу ДТЕК Курахівська ТЄС.

Згідно з ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Оскільки спірні вагони прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (позивачем) у накладній, засвідчено належними доказами - комерційними актами №481001/119, №481001/120, №481001/121, №481001/122 від 08.09.2018р.

Суд приймає до уваги встановлені актом сліди доступу до вантажу, виїмки, відсутність маркування. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Комерційні акти підписані начальником станції ОСОБА_2, комерційним агентом ОСОБА_3 та прийомоздавальником КТЕС ОСОБА_4, з огляду на що вказані акти є належними доказами на підтвердження факту незбереження вантажу під час його перевезення.

В світлі приписів ст. 73 та ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, в матеріалах справи відсутні докази того, що особи, за підписами яких складені наявні в матеріалах справи комерційні акти, не були призначені відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів ГУ-22 по станції ОСОБА_1.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не спростував наявність повноважень у вказаних у комерційних актах осіб на їх підписання.

Згідно з п. 9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт в тому числі підписаний заступником начальника станції, отже своїм підписом вказана посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

Таким чином, суд визнає наявні в матеріалах справи комерційні акти належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України, Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Посилаючись на акт прийому-передачі вугільної продукції №90627128 від 12.09.2018р. між ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля та ТОВ ДТЕК ТРЕЙДІНГ та рахунок-фактуру №90627128 від 12.09.2018р., позивач у позові здійснив розрахунок позовних вимог виходячи з вартості однієї тони коксу доменного у вагонах №№61012787, 56862527, 53535076, 61296414 у розмірі 1587грн.65коп. з ПДВ.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно матеріалів справи, у спірній накладній у графі найменування вантажу зазначено, що вантаж у вологому стані.

Згідно розрахунку, що міститься в позовній заяві, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 40777,20грн.

Відповідач заперечень проти розрахунку не надав. Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно ст.133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На залізничній накладній №51638708 міститься переуступний напис, який свідчить про передачу права на пред'явлення претензії та позову від ТОВ «ДТЕК Східенерго», відокремленим підрозділом якого є, зокрема, Курахівська ТЄС до ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, тобто від вантажоотримувача до вантажовідправника. Переуступний напис засвідчений підписами генерального директора і головного бухгалтера та скріплений печаткою ТОВ «ДТЕК Східенерго».

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційних актах, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у звязку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 236-238, 247, 252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, м.Білицьке Донецької області, до Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії ОСОБА_1 залізниця, м.Лиман Донецької області, про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 40777,20грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «ОСОБА_1 залізниця» (84404, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білицьке, вул.Красноармійська, 1а, ) вартость недостачі вантажу у розмірі 40777,20грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1921грн.00коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова