ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. Справа №921/152/17-г/4

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Дубник О.П.

Мирутенка О.Л.,

за участю представників сторін від:

позивача: Помазанська С.І.,

відповідача: Муж В.В.,

третіх осіб: не з'явилися,

розглянувши апеляційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства, м. Тернопіль

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2018 (суддя І.П.Шумський, повний текст рішення складено 02.11.2018)

у справі №921/152/17-г/4

за позовом Теребовлянського районного споживчого товариства, м. Тернопіль

до відповідача Теребовлянської міської ради, м Теребовля Тернопільської області

за участю третіх осіб, які не заявляють

самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача: 1. ФОП Кравчишин Роман Іванович

2. ФОП Скірчак Ігор Іванович

3. ФОП Кравчишин Любов Іванівна

4. ФОП Демків Роман Богданович

5. ФОП Шубін Галина Степанівна

6. ФОП Чайківський Василь Йосипович

7. ФОП Пекарський Володимир Петрович

8. ФОП Авернеєва Наталія Вікторівна

9. ФОП Благітка Людмила Володимирівна

10. ФОП Зелінський Володимир Михайлович

11. ФОП Зелінський Віталій Володимирович

12. ФОП Юрша Олег Михайлович

13. Відділу архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради, м. Теребовля, Тернопільський район, Тернопільська область

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним (незаконним) паспортів прив'язки тимчасових споруд.

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи.

Теребовлянське районне споживче товариство звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Теребовлянської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,6956 га по вул. Паращука, 7 м. Теребовля, яка є в постійному користуванні позивача згідно Державного акту на право постійного користування землею серії 1-ТР №001696 від 12.02.2001, шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд, в т.ч.: паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-6 по вул.Паращука,7 в м.Теребовля: ФОП Кравчишин Роман Іванович від 29.09.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-36 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Скірчак Ігор Іванович від 29.09.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-7 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Кравчишин Любов Іванівна від 29.09.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-8 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Демків Роман Богданович від 29.09.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-10 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Шубіна Галина Степанівна від 26.10.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-24 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Чайківський Василь Йосипович від 26.10.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-14 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Пекарський Володимир Петрович від 26.10.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-11 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Авернеєва Наталія Вікторівна від 26.10.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-21 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Благітка Людмила Володимирівна від 26.10.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-17 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Зелінський Володимир Михайлович від 26.10.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-18 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Зелінський Віталій Володимирович від 26.10.2016; паспорт прив'язки тимчасової споруди торгового призначення №ТС-19 по вул. Паращука,7 в м. Теребовля: ФОП Юрша Олег Михайлович від 01.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради на виконання рішення відповідача було видано паспорти прив'язки тимчасових споруд фізичним особам-підприємцям на земельну ділянку по вул. Паращука, 7, м. Теребовля, яка є в постійному користуванні позивача, що на думку позивача є порушенням права останнього, як землекористувача, оскільки їх видано без згоди позивача та без вилучення у нього земельної ділянки з користування. Разом з тим, згадані паспорти оформлено за відсутності у третіх осіб по справі правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що суперечить Додатку №1 до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 12.10.2011 і зареєстрованого Міністерстві юстиції України від 22.11.2011 за №1330/20068.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою суду від 30.03.2017 залучено фізичних осіб підприємців до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та прийнято рішення від 03.05.2017 про відмову у задоволенні позовних вимог Теребовлянського районного споживчого товариства, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2017.

Постановою Верховного Суду від 04.05.2018 касаційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2017 у справі № 921/152/17-г/4 скасовано повністю. Справу № 921/152/17-г/4 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Верховним Судом зазначено, що висновки викладені в оскаржуваних рішеннях суперечать встановленим обставинам в судових справах № 921/681/16-г/17 та 921/241/16-г/17, які не підлягають доведенню заново відповідно до ч. 4, ст. 75 ГПК України, оскільки паспорти прив'язки тимчасових споруд видані Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради (по тексту Відділ) фізичним особам-підприємцям, саме на земельну ділянку по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, а не по вул. Паращука, тим більше рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради на підставі якого Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради видавались третім особам у даній справі паспорти прив'язки тимчасових споруд були скасовані.

Також Верховний Суд вказав, що з матеріалів справи не вбачається, що суд першої інстанції якимось чином вирішив статус Відділу у справі з урахуванням того, що позивачем у позовній заяві даний Відділ був вказаний третьою особою на стороні відповідача. Аналогічно не вбачається, що і суд апеляційної інстанції якимось чином вирішив статус Відділу у справі.

При новому розгляді справи, судом першої інстанції ухвалою суду від 26.07.2018 залучено до участі у справі Відділ архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Суть спору.

При новому розгляді справи, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.10.2018 у справі № 921/152/17-г/4 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач звертаючись з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторний позов) не визначив, які дії повинен вчинити чи припинити відповідач для відновлення права позивача. Також не доведено, яку реальну небезпеку порушення земельних прав позивача несуть видані паспорти прив'язок тимчасових споруд та існування об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем своїх правомочностей у зв'язку з оформленням цих паспортів. Разом з тим, судовими рішення у справах №921/154/16-г/17 та № 921/153/16-г/13, які набрали законної сили, задоволено позовні заяви позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по вул. Паращука,7 в м. Теребовля шляхом демонтажу встановлених на ній тимчасових споруд (кіосків) підприємців Кравчишина Романа Івановича та Скірчака Ігоря Івановича, відтак, відновлення земельних прав позивача не ставиться в залежність від наявності у порушників паспортів прив'язок тимчасових споруд. Крім того, судом зазначено, що рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради на підставі яких паспорти прив'язок були видані третім особам по справі визнано недійсним, відповідно зазначене не вказує на створення позивачеві перешкод, ускладнень щодо здійснення ним своїх правомочностей землекористувача чи про існування реальної загрози порушення такого права.

Не підлягає задоволенню позов і в інший обраний позивачем одночасно спосіб ? шляхом визнання паспортів прив'язки тимчасових споруд недійними (незаконними), оскільки, оспорюванні паспорти не є правочинами в розумінні ст.202 ЦК України чи господарськими зобов'язаннями згідно зі ст.173 ГК України, а тому не можуть визнаватись недійсними за ст.ст.203,215 ЦК України або ст.ст. 202,208 ГК України.

При прийнятті рішення місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено належним чином факт порушення земельних прав останнього при наявності у третіх осіб паспортів прив'язки тимчасових споруд, а обрані позивачем способи захисту не відповідають фактичним обставинам справи.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Не погоджуючись із зазначеним вище судовим рішенням Теребовлянським районним споживчим товариством подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив норми ст. 316 та ч. 4 ст. 75 ГПК України, так як на думку скаржника, місцевим судом вибірково відображено обставини встановлені у господарських справах №921/241/16-г/17 та №921/681/16-г/17 щодо факту визнання цими рішеннями недійсними рішень відповідача, на підставі яких видавались оскаржувані паспорти прив'язки тимчасових споруд, з наданням їм відповідної правової оцінки, а тому вказівки вказані у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 судом не враховані.

Вважає, що судом не вірно зазначено, що паспорти прив'язки видавались на земельну ділянку без зазначення номера вулиці тобто на вул. Паращука у м. Теребовля. Разом з тим, поза увагою суду залишено обставини встановлені у процесуальних документах у справі №921/681/16-г/17, що паспорта прив'язки у вересні-листопаді 2016 видавались підприємцям на уже встановлені без згоди позивача тимчасові споруди (кіоски) на території ринку РайСТ на земельній ділянці по вул. Паращука,7 м. Теребовля.

Апелянт стверджує, що приймаючи рішення у даній справі, висновки суду про недоведеність порушення земельних прав позивача є протилежними висновкам судів, встановлених у процесуальних документах у справах №921/241/16-г/17 та №921/681/16-г/17, де уже встановлено, що видачею паспортів прив'язки тимчасових споруд фізичним особам-підприємцям (третім особам по справі) порушено права позивача, як власника цілісного майнового комплексу ринку по вул. Паращука, 7 м. Теребовля та як належного постійного землекористувача спірної земельної ділянки.

Крім того, місцевим судом, в порушення вказівок у постанові Верховного Суду, не надано правової оцінки наслідкам визнання недійсними рішення №53 від 29.03.2016 «Про надання дозволу на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди» (справа №921/241/16-г/17) та рішення №133 від 30.06.2018 «Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд» (справа №921/681/16-г/17), які слугували видачі паспортів прив'язки тимчасових споруд.

Також апелянт вважає, що видача третім особам паспортів прив'язки на розміщення тимчасових споруд з 2000 року без зазначення строку їх дії, обмежують та створюють перешкоди позивачу по самостійному використанню земельної ділянки, яка є в постійному користуванні позивача. Разом з тим, твердження місцевого суду, що відновлення земельних прав позивача не ставиться у залежність від наявності у порушників паспортів прив'язки тимчасових споруд з посиланням на процесуальні документи у справах №921/154/16-г17 та №921/153/16-г/13 свідчить про невірне трактування висновків судів, оскільки позовні вимоги до ФОП Кравчишина Р.І. та ФОП Скірчака І.І. заявлені до видачі їм паспортів прив'язки тимчасових споруд, які надані відповідачами в процесі розгляду справи, як підстава зайняття земельної ділянки без наявності у них договору оренди торговельного місця, що встановлено з процесуальних документів у вказаних справах. Безпідставним є посилання суду на рішення Теребовлянського районного суду від 11.07.2018 у справі №606/2069/17, яким зобов'язано Відділ архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради, як суб'єкта владних повноважень вчинити дії по анулюванню паспортів прив'язки, поскільки рішення районного суду на час прийняття оскаржуваного рішення не набрало законної сили і не могло бути досліджене як доказ.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що позивач не є власником земельної ділянки по вул. Парашука, 7 м. Теребовля, яка знаходиться у його постійному користуванні, і не є її титульним володільцем, тому обґрунтування відмови у задоволенні позову як на підставу подання позивачем негаторного позову свідчать про неправильне застосування та тлумачення норм матеріального права.

Теребовлянською міською радою подано відзив на апеляційну скаргу апелянта, в якій відповідач спростовує доводи апелянта зазначивши, що доказами, на які покликається позивач, не доведено, що саме видання паспортів прив'язки порушує його право користування земельною ділянкою по вул. Паращука 7 в м. Теребовля. Крім того, наявними у справі доказами позивачем не доведено вчинення відповідачем самого факту порушення його права користування певним майном та документально не підтверджено, в чому полягають порушення його права, у тому числі права користування.

Разом з тим, відповідач зазначає, що паспорт прив'язки тимчасової споруди не породжує юридичні наслідки для позивача, не є нормативно-правовим актом, актом індивідуальної дії, правовстановлюючим документом чи правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, а є виключно набором схем (технічним документом), і тому не може визнаватися судом недійсним (незаконним). Крім того, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2019 у справі № 606/2069/17, якою скасовано рішення суду першої інстанції, відмовлено позивачу у задоволенні позову про зобов'язання Відділу архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради анулювати паспорти прив'язки тимчасових споруд, які видані третім особам у даній справі, що підтверджує факт відсутності порушень прав позивача саме у зв'язку з видачею паспортів прив'язки третім особам.

Відповідач стверджує, що паспорти прив'язки на розміщення тимчасових споруд були видані за адресою вул. Паращука 7, оскільки до скасованого судами рішення №133 від 30.06.2018 було внесено зміни, без зазначення адресного номера 7. Крім того, для видачі паспортів прив'язки тимчасових спору не потрібно рішення міської ради. Відповідач вважає, що на момент видачі паспортів прив'язки за позивачем не було зареєстровано право постійного користування жодною земельною ділянкою, так як речове право на земельну ділянку, яку вказує позивач зареєстровано у 2017 році, а тому його право не могло бути порушеним.

Також відповідач зазначає, що для розміщення тимчасової споруди земельна ділянка не відводиться, а обов'язок щодо зазначення площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування стосується лише тих суб'єктів господарювання, які є власниками земельної ділянки, а отже, позиція, що право встановлення ТС має лише власник землі або землекористувач, є безпідставною. Викладене вище узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/1552/16 (пункти 51-57 Постанови).

Теребовлянським районним споживчим товариством на відзив відповідача подано письмове пояснення, у якому заперечуються доводи останнього про те, що паспорти прив'язки тимчасових споруд були видані не на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні позивача, так як дані обставини встановлені у судових справах №921/241/16-г/17 та №921/681/16-г/17. Також скаржник повторно зазначає, що висновки суду про недоведеність порушення земельних прав позивача є протилежними висновкам судів у справах №921 /241/16-г/17 та №921/681/16-г/17, якими встановлено, що видачею паспортів прив'язки тимчасових споруд фізичним особам-підприємцям (третім особам по справі) порушено права позивача як належного постійного користувача земельної ділянки по вул. Паращука,7 м. Теребовля.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд послався на рішення у справах №921/154/16-г/17 та №921/153/16-г/13 по усуненню перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу тимчасових споруд ФОП Кравчишин Р.І. та ФОП Скірчак І.І., що свідчить про невірне витлумачення судом процесуальних документів у вказаних справах і обставин встановлених судами, оскільки у вищенаведених справах вказані підприємці на час заявлення позовів не мали дозвільних документів на встановлення тимчасових споруд, що підтверджувалось довідками Теребовлянської міської ради і сектором архітектури та містобудування Теребовлянської районної державної адміністрації. Однак даний позов заявлено у зв'язку з незаконною видачею відповідачем паспортів прив'язки тимчасових споруд на уже встановлені тимчасові споруди і відновлення порушених земельних прав позивача залежить від визнання недійсними паспортів прив'язки, що буде підставою заявлення вимоги про демонтаж тимчасових споруд.

Оцінка суду.

Місцевим судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №186 від 26.07.2011 вирішено переоформити право власності за Теребовлянським районним споживчим товариством на цілісний майновий комплекс ринку, який знаходиться в м. Теребовля по вул. Паращука,7 та видати позивачу свідоцтво на право власності на цілісний майновий комплекс по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, а Теребовлянське БТІ - зареєструвати за позивачем право власності на нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення Теребовлянське БТІ виготовлено технічний паспорт на цілісний майновий комплекс ринку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля.

Дані обставини встановлені, зокрема, Теребовлянським районним судом у постанові від 15.01.2013 у справі №1914/2978/12 (набрала законної сили 28.01.2013) про визнання незаконним та скасування рішення двадцять восьмої сесії шостого скликання Теребовлянської міської ради №979 від 30.07.2012 «Про скасування рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 26.07.2011 №186 «Про переоформлення права власності на цілісний майновий комплекс Теребовлянським РайСТ».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером 34812292 від 12.03.2015 Теребовлянське РайСТ є власником цілісного майнового комплексу (реєстраційний номер об'єкта 0), що знаходиться по вул. Паращука, 7 м. Теребовля, і складається з чотирьох об'єктів нерухомого майна, в т.ч.: літ. А - адміністративний будинок з додатковими приміщеннями, площею 523кв.м.; літ. В - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами, площею 54,6кв.м.; літ. Б - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4кв.м.; літ. Д - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі м'ясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії, площею 670,6кв.м.

Таким чином, позивач у справі Теребовлянське РайСТ є власником цілісного майнового комплексу, що знаходиться на території ринку в місті Теребовля по вул. Паращука, 7.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивач є постійним землекористувачем земельної ділянки, наданої Товариству у 2001 році, площею 0,6956га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування, що підтверджується витягом з Реєстру речових прав від 12.03.2015 та Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 12.02.2001 (а. с. 17-18, 93-95, 96).

Так, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65, позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,6956га в межах згідно з Планом зовнішніх меж землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, який є додатком до акту.

Законність видачі вищезазначеного Державного акту була предметом розгляду у справі №921/377/16-г/17, яким у позові Теребовлянської міської ради було відмовлено (рішення набрало законної сили відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2017).

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2016 виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради було прийнято рішення №53 «Про надання дозволу на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди», згідно з яким місцевим підприємцям (в тому числі тих, що є третіми особами у справі № 921/152/17-г/4, яка розглядається) надано дозвіл на виготовлення схеми розміщення тимчасових споруд в м. Теребовля по вул. Паращука, 7 для подальшого затвердження та виготовлення паспорту прив'язки даної тимчасової споруди.

Однак вищезазначене рішення виконавчого комітету було визнано в судовому порядку незаконним у справі №921/241/16-г/17 за позовом Теребовлянського РайСТ до Теребовлянської міської ради та третіх осіб: виконкому ради і підприємців, щодо яких рішення виконкому приймалось (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2016, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2017).

Також рішенням у справі № №921/241/16-г/17 встановлено, зокрема, й те, що відповідно до змісту поданих заяв, замовники просили міського голову затвердити виготовлену схему розміщення тимчасових споруд на території ринку, долучивши до заяв не графічні матеріали довільної форми із зазначенням бажаного місця розташування тимчасової споруди (як це передбачено Порядком), а уже розроблені кадастрові плани на земельної ділянки для встановлення та обслуговування тимчасових споруд (кіосків) підприємців на земельну ділянку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, яка є в постійному користуванні Теребовлянського РайСТ.

30.08.2016 виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради було прийнято рішення №133 Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд, яким затверджено схему розміщення тимчасових споруд, для тих же підприємців у м. Теребовля, вул. Паращука, 7 для подальшого затвердження та виготовлення паспорту прив'язки даних тимчасових споруд.

В подальшому, виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради було прийнято рішення №201 від 20.12.2016 про внесення змін у рішення №133 від 30.08.2016, а саме: в пунктах від 1 по 38 змінено адресу з: м. Теребовля по вул. Паращука, 7 на м. Теребовля по вул. Паращука.

Місцевим судом також встановлено та підтверджується судовим рішенням від 20.12.2016 у справі №921/681/16-г/17 (рішення набрало законної сили відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2017, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017), що рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 30.08.2016 №133 визнано недійсним з мотивів прийняття рішення з порушенням чинного законодавства та з порушення прав і охоронюваних законом інтересів Теребовлянського РайСТ, як постійного користувача земельної ділянки по Паращука, 7 в м. Теребовля та законного власника цілісного майнового комплексу, розміщеного на вказаній земельній ділянці, оскільки земельна ділянка по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля щодо якої прийнято рішення, не є вільною.

Як зазначено місцевим судом та з чим погоджується судова колегія, встановлені обставини у судових справах №921/241/16-г/17 та №921/681/16-г/17 підтверджують, що паспорти прив'язки на розміщення тимчасових спору видавались підприємцям, які є третіми особами у справі № 921/152/17-г/4, для встановлення та обслуговування тимчасових споруд (кіосків), а саме: на земельну ділянку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, яка є у постійному користуванні позивача, а не по вул. Паращука.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної зазначає, що твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі про те, що місцевим судом не вірно зазначено, що паспорти прив'язки видавались на земельну ділянку без зазначення номера вулиці, тобто на вул. Паращука у м. Теребовля, є невірним трактуванням скаржника.

Необхідно зазначити, що скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у даній справі, Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді справи судам слід з'ясувати, на яку саме земельну ділянку були видані паспорти прив'язки.

Отже, як зазначає позивач у позовній заяві та не заперечується відповідачем, на підставі рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 30.08.2016 №133 Відділ архітектури та містобудування Теребовлянської міської видав третім особам у справі паспорти прив'язки тимчасових споруд (лист відповідача №873/р від 15.12.2016). У зв'язку з чим, позивач вважає, що видані Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської третім особам у справі паспорти прив'язки тимчасових споруд порушують його право у користуванні земельною ділянкою по вул. Паращука, 7 у м. Теребовля, що слугувало підставою для звернення останнього до суду із вимогою усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до змісту ст.ст.16,21,391,393 ЦК України, ст.20 ГК України, 152 ЗК України, серед іншого, самостійними способами захисту прав і охоронюваних законом інтересів землекористувача є:

- усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (негаторний позов);

- визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В даному випадку позивачем одночасно об'єднано два різних способу захисту одного, на його думку, порушеного права, а саме: усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд, про що правомірно зазначено місцевим судом, з чим погоджується колегія суддів.

З цього приводу апеляційний господарський суд зазначає таке.

У разі порушення своїх прав власник чи титульний володілець, згідно зі ст.391 ЦК України, має право зокрема вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Негаторний позов подається у випадках, коли вказані особи мають свою річ у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно її використовувати або розпоряджатися нею.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

При цьому, завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Законодавець встановлює, що позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Норма ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплює за власником (коритувачем) право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику (титульному володільцеві) можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

Однак всупереч вищенаведеному, звертаючись до господарського суду з даним позовом про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, позивач не визначив, які дії повинен вчинити чи припинити відповідач для відновлення права позивача. Також позивачем не доведено, яку реальну небезпеку порушення земельних прав позивача несуть видані паспорти прив'язок тимчасових споруд та існування об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем своїх правомочностей у зв'язку з оформленням цих паспортів.

Таким чином, позивачем не вказано існування обставин, котрі є підставою для задоволення негаторного позову, враховуючи те, що видані паспорти прив'язки тимчасових споруд не свідчать про виникнення у третіх осіб права користування земельною ділянкою, яка належить позивачу на праві постійного користування.

Водночас необхідно зазначити, що судовими рішеннями, які набрали законної сили у справах №921/154/16-г/17 та № 921/153/16-г/13, якими задоволено позовні заяви Теребовлянського РайСТ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою по вул. Паращука,7 в м. Теребовля шляхом демонтажу встановлених на ній тимчасових споруд (кіосків) підприємців Кравчишина Романа Івановича та Скірчака Ігоря Івановича та відновлення земельних права позивача, не ставиться в залежність від наявності у порушників паспортів прив'язок тимчасових споруд, оскільки зазначеними підприємцями на земельній ділянці позивача було розміщено тимчасові споруди.

Крім того, саме існування паспортів прив'язки без чинності рішень Теребовлянської міської ради №53 від 29.03.2016 та №133 від 30.08.2016, на підставі яких паспорти прив'язок видано третім особам у справі, не вказує на створення позивачеві перешкод, ускладнень щодо здійснення ним своїх правомочностей землекористувача чи про існування реальної загрози порушення такого права.

Не підлягає задоволенню позов і в інший обраний позивачем одночасно спосіб - шляхом визнання паспортів прив'язки тимчасових споруд недійними (незаконними), оскільки, оспорюванні паспорти не є правочинами в розумінні ст.ст. 202 ЦК України чи господарськими зобов'язаннями згідно з ст.173 ГК України, а тому не можуть визнаватись недійсними за ст.ст.203,215 ЦК України або ст.ст. 202,208 ГК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 16,21,393 ЦК України, ст.ст. 20,23,249 ГК України, суд визнає недійсним/незаконним правовий акт індивідуальної дії чи нормативно-правовий акт, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

До нормативних належать акти органів місцевого самоврядування, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. N 7-рп/2009).

Оскаржувані паспорти прив'язок тимчасових споруд, видані Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради, не належать до жодного виду із наведених актів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з п.1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 N 244 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за N 1330/20068, паспорт прив'язки тимчасової споруди - це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500 і схему благоустрою прилеглої території.

Жодних правових наслідків (обмежень), ускладнень в реалізації своїх прав для позивача сама по собі видача таких паспортів не несе.

Пунктом 2.27 названого Порядку регламентована можливість анулювання паспорта прив'язки за певних умов. Визнання ж недійсними паспортів прив'язки Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Про благоустрій населених пунктів», а також Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності не передбачено.

За викладених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належним чином не доведено факт порушення земельних прав останнього, за наявності вищезгаданих паспортів прив'язки, а відповідно обрані позивачем способи захисту не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи та заперечення, викладені апелянтом у апеляційній скарзі не спростовують рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, ч. 4, ст. 75, ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду Тернопільської області від 25.10.2018 у справі №921/152/17-г/4 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Враховуючи перебування судді Мирутенка О.Л. на лікарняному з 18.03.2019 по 27.03.2019, повний текст постанови підписано 29.03.2019

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.П.Дубник

О.Л. Мирутенко