ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.03.2019 Справа № 920/580/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Гребенюк С.В., розглянувши матеріали справи № 920/580/18 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Фізичної особи - підприємця Волкова Віталія Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Габро" (4608, Грузія, м. Кутаісі, вулиця Нікса, 34, кв. 44, код 412723735)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про стягнення 16926 доларів США, еквівалент у гривні за курсом НБУ на 30.07.2018 452939,76 грн.,

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився

Від відповідача - не з'явився

Від третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Сумської області надійшла позовна заява до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 16926 доларів США, еквівалент у гривні за курсом НБУ на 30.07.2018 452939,76 грн. за контрактом № 77 від 07.03.2017, а також судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи.

Ухвалою суду від 02.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/580/18 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.08.2018.

Ухвалою суду від 21.08.2018 провадження у справі зупинено та призначено підготовче засідання у справі на 21.02.2019.

19.02.2019 до суду надійшло клопотання позивача про визнання справи малозначною, в якому просить суд визнати справу № 920/580/18 малозначною та розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.02.2019 клопотання позивача про визнання справи малозначною задоволено, постановлено перейти на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 28.03.2019.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч. 1 ст. 252 ГПК).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 ГПК).

Ухвала господарського суду Сумської області від 21.02.2019 у справі № 920/580/18, яка була направлена судом за місцезнаходженням відповідача згідно з відомостями вказаними у позовній заяві та містяться в матеріалах справи, повернулась на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку «переїхав».

Згідно зі ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідач відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заяв станом на 28.03.2019 не подав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

07 березня 2017 року між ФОП Волковим Віталієм Володимировичем (позивач -продавець) та ТОВ «Габро» (відповідач - покупець) було укладено контракт № 77, за умовами якого позивач зобов'язується поставити товар, а відповідач прийняти його та оплатити по кількості та ціні, зазначеній у специфікаціях.

Додатковою угодою № 1 від 01.01.2018 до контракту № 77 продовжено термін дії контракту до 31.12.2018.

Відповідно п. 5.1. контракту, покупець здійснює оплату за товар безготівковим шляхом в доларах США на розрахунковий рахунок продавця в формі оплати в розмірі 100% від загальної суми поставки протягом 40 робочих днів від дати відвантаження товару продавцем.

Поставка товару здійснюється на умовах СРТ в редакції Incoterms-2010 (п. п. 2.1, 3.2).

Згідно з п. 7.1. контракту, за неналежне виконання умов контракту сторони несуть відповідальність, передбачену його Розділом 7 і чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.3. контракту при порушенні покупцем умов та форми сплати контракту продавець має право на пеню у розмірі 0,01% за кожен день прострочення, але не більше 1% від не перерахованої суми за кожен день прострочення.

09.02.2018 сторони погодили загальну специфікацію № 1, за якою позивач зобов'язується передати, а відповідач прийняти та оплатити товар на загальну суму 8680,00 доларів США автомобільним транспортом на умовах СРТ в редакції Incoterms-2010.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, 12.02.2018 позивач відвантажив товар перевізнику «VAKAR TRANS» LLC за Міжнародною товаро-транспортною накладною (CMR) А№386749 на суму 8680,00 доларів США. На товар було складено митну декларацію митним брокером, строк доставки товару відповідно митної декларації - 17.02.2018.

Таким чином, 11.04.2018 - останній день сплати за товару покупцю (40 банківських днів після відвантаження 12.02.2018).

29.05.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити вартість товару та пеню за прострочення платежу.

За ідентифікаторами поштових відправлень судом установлено, що відповідач отримав претензію 05.06.2018 (ідентифікатор RB400102031UA).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання, не оплатив своєчасно та в повному обсязі поставлений згідно з контрактом товар, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 232276 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 222 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин, які порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що поданими позивачем доказами, а саме копіями міжнародної товарно-транспортної накладної А№386749 від 12.02.2018, митної декларації підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 8680,00 доларів США.

Строк доставки товару вказаний у митній декларації - 17.02.2018.

Відповідно до договору, отриманий товар повинен був бути сплачений протягом 40 банківських днів після відвантаження, тобто 11.04.2018 останній день сплати за товар.

Відповідачем не подано доказів оплати товару в сумі 232276,80 грн. у встановлений договором строк чи аргументованих заперечень проти вимог позивача.

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати товару, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 232276 грн. 80 коп. заборгованості.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8246 доларів США, що в еквіваленті у гривні за курсом НБУ на 30.07.2018 становить 220662,96 грн. пені за період з 12.04.2018 по 30.07.2018.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В пункті 7.3. контракту сторони визначили, що за порушення покупцем умов та форми сплати контракту продавець має право на пеню у розмірі 0,01% за кожен день прострочення, але не більше 1% від не перерахованої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є сталою та зокрема викладена у постановах Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі № 25/187, від 07.11.2011 у справі № 5002-2/5109-2010 , від 30.01.2018 у справі № 910/10224/14.

Як встановлено судом, розрахунок суми пені невірно проведений позивачем виходячи зі ставки 1% від неперерахованої суми за кожен день прострочення, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ в розрахунковому періоді.

За таких обставин, з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня за період з 12.04.2018 по 30.07.2018 у сумі 23692,23 грн., виходячи з проведеного судом перерахунку суми пені із обмеженням її розміру подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені за прострочення оплати товару підлягають частковому задоволенню в сумі 23692,23 грн.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог з урахуванням розміру судового збору, який необхідно було сплатити позивачу при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Габро» (4608, Грузія, м. Кутаісі, вулиця Нікса, 34, кв. 44, код 412723735) на користь Фізичної особи - підприємця Волкова Віталія Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 232276 грн. 80 коп. основного боргу, 23692 грн. 23 коп. пені, 3839 грн. 54 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 02.04.2019.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суддя Н.О. Спиридонова