ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5963/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ", м. Київ

до Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 211 548,41 грн., з яких: заборгованість у сумі 194 400,00 грн., інфляційне збільшення у сумі 12 283,00 грн., 3 % річних в сумі 4865,41 грн. (за договором поставки № 768887 від 11.04.2016)

Представники:

Від позивача: Сагайдак А.В. адвокат відп. договору про надання правничої допомоги №13-12/01 від 13.12.2018 року

Від відповідача: Бондаренко Н.С. представник за довіреністю №12/016-юр від 27.12.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 211 548,41 грн., з яких: заборгованість у сумі 194 400,00 грн., інфляційне збільшення у сумі 12 283,00 грн., 3 % річних в сумі 4865,41 грн. (за договором поставки № 768887 від 11.04.2016).

Короткий зміст позовних вимог та узагальнення доводів позовної заяви.

11.04.2016 між сторонами укладено договір поставки № 768887.

02.02.2018, як зазначає позивач, відповідно до видаткової накладної №5, позивач поставив відповідачу товар на суму 5 400,00 грн. Відповідач мав здійснити оплату за отриманий від позивача товар в строк до 07.02.2018.

08.02.2018, відповідно до видаткової накладної №8, позивач поставив відповідачу товар на суму 182 400,00 грн. Відповідач мав здійснити оплату за отриманий від позивача товар в строк до 18.02.2018.

19.03.2018 відповідно до видаткової накладної №12, позивач поставив відповідачу товар на суму 4 680,00 грн. Відповідач мав здійснити оплату за отриманий від позивача товар в строк до 22.03.2018.

25.04.2018 відповідно до видаткової накладної №44, позивач поставив відповідачу товар на суму 1920,00 грн. Відповідач мав здійснити оплату за отриманий від позивача товар в строк до 02.05.2018.

Взяті на себе зобов'язання відповідач, не виконав.

Заборгованість відповідача перед позивачем, становить 194 400,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу за період з 12.02.2018 по 20.12.2018:

- інфляційне збільшення у сумі 12 283,00 грн.;

- 3 % річних в сумі 4865,41 грн.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2018 справу №904/5963/18 передано судді Петренко Наталії Едуардівні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 23.01.2019; відповідачу запропоновано подати до суду відзив на позовну заяву протягом 15 (п'ятнадцяти) днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Господарський суд констатує, що належним чином засвідчена копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка надіслана на адресу відповідача 09.01.2019 та згідно рекомендованого повідомлення № 060 отримана останнім 11.01.2019 (арк. справи 75).

22.01.2019 до канцелярії суду надійшло клопотання від відповідача про долучення документів до матеріалів справи та відкладення розгляду справи з метою надання сторонам можливості реалізувати свої права.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2019 відкладено підготовче судове засідання на 19.02.2019.

28.01.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти позовних вимог з наступних підстав.

По-перше, відповідач стверджував, що в даному випадку має місце прострочення кредитора, яке полягає у ненадані відповідачу документів передбачених п. 1.3. договору, а саме, не наданий сертифікат якості завода-виробника (паспорту) та сертифікат відповідності товару.

По-друге, за твердженням відповідача, позивачем невірно визначено період нарахування 3 % річних.

06.02.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначив наступне.

По-перше, позивач наголошував, що вся передана відповідачу продукція, відповідає договору поставки № 768887 від 11.04.2016, та не входить в Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні (Затверджений Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 01.02.2005 № 28). Також, продукція поставлена в заводській упаковці, комплектно, яка у тому числі в обов'язковому порядку містить інструкцію-вкладення, сертифікат (паспорт) якості заводу-виробника зі всіма відповідними відмітками контролю. Якість поставленої продукції відповідає всім стандартам, технічним умовам, технічній документації яка встановлює вимоги до її якості.

По-друге, позивач вказує на те, що відповідач прийняв товар, претензій по кількості та якості ним не заявлено. А також, всі наявні у справі видаткові накладні мають підписи з боку позивача та відповідача і скріплені печатками обох підприємств. В накладних наявне посилання на Договір поставки № 768887 від 11.04.2016, тому відсутні будь-які зауваження.

По-третє, в зв'язку з безпідставними та необґрунтованими запереченнями відповідача у відзиві та протиправним небажанням задовольняти законні вимоги позивача, ТОВ "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ" вважає за необхідне, також звернути суд увагу на наступне.

Відповідно до 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Таким чином, період прострочення грошового зобов'язання в позовній заяві: з 12.02.2018 по 20.12.2018, тобто на момент звернення з позовом це склало 1115 днів.

З урахуванням приписів діючої на час вирішення справи ч. 10 ст. 238 ПІК України, Господарський суд Дніпропетровської області, приймаючи рішення у господарській справі №904/5963/18 відносно суми 194 400,00 грн. (сума боргу), на яку позивачем до 20.12.2018 нараховано 3 % річних 4865,41 грн., може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання АТ "ДНІПРОАЗОТ" рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування та може визначити в рішенні правила розрахунку остаточної суми відсотків.

12.02.2019 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у яких відповідач не погоджувався з твердженнями позивача, з огляду на таке.

По-перше, відповідач наголошував на тому, що між позивачем та відповідачем існують довготривалі партнерські відносини, саме, тому відповідачем не заявлено претензій до позивача щодо не надання документів які підтверджували б якість товару.

По-друге, відповідач заперечував проти позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 4865,41 грн. та інфляційного збільшення в розмірі 12 283,00 грн., оскільки такі вимоги не засновані ані нормами чинного законодавства, ані умовами договору.

По-трєте, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, відповідач наголошував що позивачем не наданого жодних доказів квитанцій, платіжних доручень, банківських виписок на підтвердження здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу, а також підтвердження надання професійної правничої допомоги.

Окрім цього, враховуючи незначну складність справи та обсягу робіт адвоката, ціну позову, а також те, що вирішення справи не має впливу на репутацію сторони, відсутній публічний інтерес до справи, відповідач вважає, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені позивачем до стягнення є неспіврозмірними вищезазначеним критерієм, тобто значно завищені позивачем та є необґрунтованими.

15.02.2019 повноважний представник позивача надав до суду клопотання про долучення письмових доказів по справі.

18.02.2019 від позивача до суду надійшов детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненних ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 14.03.2019.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.03.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 14.03.2019, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ" (далі - позивач, постачальник) та Акціонерним товариством "ДНІПРОАЗОТ", яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 768887 від 11.04.2016 (далі - договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплати її вартість в порядку і строки, передбачені цим договором (п. 1.1. договору).

Ціна договору визначена у пункті 2.1, а саме, ціна продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами у відповідних специфікаціях на поставку продукції договору.

Строк. Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 24 (двадцяти чотирьох) місяців, а в частині гарантійних зобов'язань постачальника - протягом усього гарантійного строку на продукцію (п. 9.1. договору у редакції додаткової угоди №1 від 29.03.2017 до договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір поставки № 768887 від 11.04.2016, за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов'язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 194 400,00 грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №5 від 02.02.2018 на суму 5400,00 грн. (арк. справи 35);

- видатковою накладною №8 від 08.02.2018 на суму 182 400,00 грн. (арк. справи 39);

- видатковою накладною №12 від 19.03.2018 на суму 4 680,00 грн. (арк. справи 37);

- видатковою накладною №44 від 25.04.2018 на суму 1920,00 грн. (арк. справи 33);

Дослідивши вказані видаткові накладні господарський суд констатує, що останні підписані представниками сторін, підписи, яких засвідчено печатками підприємств позивача та відповідача. Відтак, зазначені видаткові накладні є належними доказами поставки товару позивачем відповідачу.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.4 договору визначено, що покупець зобов'язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 5 (п'яти) календарних днів від дати поставки продукції, але не раніше моменту отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов'язковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. Покупець зобов'язаний своєчасно ініціювати здійснення платежу (гарантованого платежу) на користь постачальника для повної оплати вартості прийнятої продукції. Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов'язок покупця оплатити його вартість.

Враховуючи, що докази повної оплати отриманого від позивача товару матеріали справи не містять, господарський суд застосовує положення статті 692 Цивільного кодексу України та констатує, що строк оплати товару за видатковими накладними настав, а саме:

- за видатковою накладною №5 від 02.02.2018 на суму 5400,00 грн. - 12.02.2018;

- за видатковою накладною №8 від 08.02.2018 на суму 182 400,00 грн. - 18.02.2018;

- за видатковою накладною №12 від 19.03.2018 на суму 4 680,00 грн. - 27.03.2018;

- за видатковою накладною №44 від 25.04.2018 на суму 1920,00 грн. - 07.05.2018.

За отриманий від позивача товар відповідач не розрахувався.

Доказів оплати товару в сумі 194 400,00 грн., відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача 194 400,00 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу інфляційне збільшення у сумі 12 283,00 грн. (за період з лютого 2018 по грудень 2018).

Відповідач контррозрахунок інфляційного збільшення не надав.

Господарський суд перевірив розрахунки інфляційного збільшення, визнав їх арифметично та методологічно правильними, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач нарахував відповідачу 3 % річних у загальній сумі 4865,41 грн., з яких:

- 138,48 грн. (за період з 12.02.2018 по 20.12.2018 за видатковою накладною №5 від 02.02.2018 на суму 5400,00 грн.);

- 4587,48 грн. (за період з 18.02.2018 по 20.12.2018 за видатковою накладною №8 від 18.02.2018 на суму 182 400,00 грн.);

- 103,47 грн. (за період з 27.03.2018 по 20.12.1018 за видатковою накладною №12 від 19.03.2018 на суму 4 680,00 грн.);

- 35,98 грн. (за період з 07.05.2018 по 20.12.2018 за видатковою накладною №44 від 25.04.2018 на суму 1920,00 грн).

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що розрахунок 3% річних зроблений невірно, оскільки останній день сплати заборгованості не повинен включатися в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних Після перерахунку проведеного судом, в системі Законодавства, відповідно до вимог чинного законодавства України, 3% річних складають 4819,45 грн. з них:

- на суму 5400,00 грн. 3% річних (за період з 13.02.2018 - 20.12.2018) складають 138,03 грн.

- на суму 182 400,00 грн. 3% річних (за період з 20.02.2018 - 20.12.2018) складають 4542,51 грн.;

- на суму 4680,00 грн. 3% річних (за період з 28.03.2018 - 20.12.2018.) складають 103,09 грн.;

- на суму 1920,00 грн. 3% річних (за період з 08.05.2018 - 20.12.2018) складають 35,82 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково, а саме, у розмірі 4819,45 грн., в решті, судом відмовлено, у зв'язку з безпідставністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до Адвокатського об'єднання "Кулаков, Біднягін та партнери" з метою надання позивачу правової допомоги з приводу захисту інтересів в Господарському суді Дніпропетровської області у справі № 904/5963/18.

Між ТОВ "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ" (позивачем, клієнтом) та Адвокатським об'єднанням "Кулаков, Біднягін та партнери" (адвокатське об'єднання) укладений договір про надання правничої допомоги №13-12/01 від 13.12.2018.

Факт надання правової допомоги Адвокатським об'єднанням "Кулаков, Біднягін та партнери" підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком №01 від 19.12.2018, за яким позивачем сплачено платіжним дорученням №1528 від 28.12.2018 суму 25 000,00 грн. (арк. справи 69, 70).

Відповідно до ст. 123 Господарського просувального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаний з розглядом справи. До витрат пов'язаний з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволенні позову на відповідача.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу приписів ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги №13-12/01 від 13.12.2018, платіжне доручення від 28.12.2018 №1528 суму 25 000,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд вирішує питання про розподіл витрат, пов'язаний з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу наступним чином.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи правовий договір, акт приймання-передачі, а також платіжне доручення не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На переконання суду, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог розумним розміром витрат на послуги адвоката в цьому випадку є сума 12 500,00 грн., інші заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

Таким чином, заявлена позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню судом частково, в розмірі 12 500,00 грн.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 2; ) до Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця С.Х.Горобця, будинок 1; ) про стягнення заборгованості у розмірі 211 548,41 грн., з яких: заборгованість у сумі 194 400,00 грн., інфляційне збільшення у сумі 12 283,00 грн., 3 % річних в сумі 4865,41 грн. (за договором поставки № 768887 від 11.04.2016) - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця С.Х.Горобця, будинок 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 2; ) заборгованість у сумі 194 400,00 грн. (сто дев'яносто чотири тисячі чотириста грн. 00 коп.), 3 % річних в сумі 4819,45 грн. (чотири тисячі вісімсот дев'ятнадцять грн. 45 коп.), інфляційне збільшення у сумі 12 283,00 грн. (дванадцять тисяч двісті вісімдесят три грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору у сумі 3172,53 грн. (три тисячі сто сімдесят дві грн. 53 коп.), витрати на професійну правничу допомогу адвоката 12 500,00 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот грн. 00 коп.)

В решті позовних вимог - відмовити.

Нарахування 3 % річних на борг у сумі непогашеної основної заборгованості, який виник на підставі договору № 768887 від 11.04.2016, здійснювати до моменту виконання рішення від 14.03.2019 у справі № 904/5963/18 за правилами, визначеними у рішенні від 14.03.2019 у справі № 904/5963/18

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Реквізити сторін:

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЗАВЛАБ" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 2; ).

Боржник: Акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вулиця С.Х.Горобця, будинок 1; ).

Повний текст рішення складено - 25.03.2019.

Суддя Н.Е. Петренко