УХВАЛА

м. Київ

27.02.2019Справа № 910/17943/16

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС"

на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві під час виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОПРОМ"

про стягнення 11 185, 29 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від стягувача: Грищенко О.М.;

від боржника: не з'явився;

від ДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.11.2016 у справі № 910/17943/16 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» 6 122 грн. 78 коп. основного боргу, 948 грн. 00 коп. 3% річних, 4 114 грн. 51 коп. інфляційних втрат, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 600 грн. 00 коп. витрат по оплаті послуг адвоката.

09.12.2016 року господарським судом міста Києва видано наказ про примусове виконання вищевказаного судового рішення.

01.02.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (далі - скаржник, стягувач) надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в якій стягувач просить:

1. визнати за період із 06.11.2018 року по 01.02.2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 5303400 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм закону України «Про виконавче провадження»;

2. визнати за період із 06.11.2018 року по 01.02.2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 53023400 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16 в частині не вжиття належних та допустимих виконавчих дій щодо встановлення та перевірки майнового стану відокремленого підрозділу (філії) Боржника - УПРАВЛІННЯ «ГІДРОСПОРУД» (60236, Чернівецька область, місто Новодністровськ, );

3. зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві усунути допущенне порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 5302400 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 з врахуванням Закону України «Про виконавче провадження» та фактичного виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16;

4. стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 950 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2019 розгляд скарги призначено на 13.02.2019 року.

У судовому засіданні 13.02.2019 року оголошено перерву до 27.02.2019 року.

19.02.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником стягувача подано заяву про виправлення технічної описки у прохальній частині скарги в частині номеру виконавчого провадження, а саме замість помилкового вказаного № 53023400 вважати вірним № 53292721.

Представник стягувача у судовому засіданні 27.02.2019 року підтримав викладені у скарзі вимоги.

Представники боржника та виконавчої служби у судове засідання 27.02.2019 року не з'явились, про причину неявки суд не повідомили.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд розглядає дану скаргу за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника стягувача, суд дійшов висновку про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС" на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 10 названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997). Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява №18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53.

ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01 (рішення від 07.06.2005) ЄСПЛ вказав, що Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Судом встановлено, що 30.01.2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53292721.

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що в період з 30.01.2017 року і по даний час наказ господарського суду міста Києва від 09.12.2016 року № 910/17943/16 перебуває на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Окрім наведеного, відповідно до частин 4 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (частина 5 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Тобто, згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів чого ним надано не було.

Крім того, відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Як вказує стягувач у своїй скарзі, що не спростовано органом державної виконавчої служби, останнім при здійсненні виконавчого провадження не було вчинено всіх, передбачених законом дій щодо виконання судового рішення у даній справі, зокрема, щодо розшуку майна, на яке можна звернути стягнення, а також не надано суду доказів про направлення до всіх органів влади запитів у відповідності до вимог ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", які відповідно до законодавства володіють такою інформацією.

Таким чином, в порушення ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець за період з 06.11.2018 року по 01.02.2019 року при примусовому виконанні наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 року № 910/17943/16 не здійснював належним чином перевірку майнового стану боржника щодо виявлення рахунків боржника, щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, що є порушенням норм ст. ст. 10, 18, 26, 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Така бездіяльність органу виконання судових рішень (не вчинення всіх заходів, передбачених законом) призводить до невиконання судового рішення у цій справі, що відповідно порушує права стягувача.

Отже, вищевказана бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 53292721 за період з 06.11.2018 року по 01.02.2019 року при примусовому виконанні наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 року № 910/17943/16 є неправомірною.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин суд вважає, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НОТАПС" на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, у своїй скарзі скаржник просить стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 2 950 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката Грищенка О.М., що були сплачені скаржником в результаті звернення до суду зі скаргою.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8, 14 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» витрат подано наступні докази:

- Договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 14-12-2018 від 14.12.2018;

- акт прийому-передачі документів від 01.02.2019;

- акт здачі приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 26.12.2018;

- квитанції про оплату 2 950, 00 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 14.12-2018 від 14.12.2018;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009;

- Довіреність № б/н від 22.03.2018.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві не надано клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги через їх неспіврозмірність.

З огляду на викладене, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 950, 00 грн. по даній справі є обґрунтованими, тому керуючись ст. 129 ГПК України підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 234, 235, 342-344 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві під час виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16 задовольнити.

2. Визнати за період із 06.11.2018 року по 01.02.2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 53292721 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16, яка виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

3. Визнати за період із 06.11.2018 року по 01.02.2019 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 53292721 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16 в частині не вжиття належних та допустимих виконавчих дій щодо встановлення та перевірки майнового стану відокремленого підрозділу (філії) Боржника - УПРАВЛІННЯ «ГІДРОСПОРУД» (60236, Чернівецька область, місто Новодністровськ, код ЄДРПОУ ВП 34998366).

4. Зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві усунути допущенне порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53292721 щодо примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 з урахуванням Закону України «Про виконавче провадження» та фактичного виконання наказу господарського суду міста Києва від 09.12.2016 у справі № 910/17943/16.

5. Стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03127, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 22/15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, місто Київ, вулиця Академіка Глушкова, будинок 40, корпус 5, офіс 526, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 950 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

6. Видати наказ.

7. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.03.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова