РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 м. Київ Справа № 910/741/19

За позовом: публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ";

до: державного підприємства України "МІЖНАРОДНИЙ ДИТЯЧИЙ ЦЕНТР "АРТЕК";

про: стягнення 588.592,57 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до державного підприємства України "МІЖНАРОДНИЙ ДИТЯЧИЙ ЦЕНТР "АРТЕК" про стягнення 588.592,57 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від 16.12.2013 № 1354/14-ТЕ-17, боргові зобов'язання за яким були переведені на відповідача, як на нового боржника, за договором про переведення боргу від 22.09.2016 1842/16, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 588.592,57 грн., з яких: 255.251,21 грн. - основна заборгованість, 47.488,28 грн. - пеня, 27.704,89 грн. - 3 % річних та 258.148,19 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/741/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив частково, а саме: в частині стягнення з відповідача значної суми штрафних санкцій. Відповідач вказує, що не заперечує щодо наявності основної заборгованості, проте розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій значно великий. Враховуючи відсутність заподіяних збитків позивачу та скрутний матеріальний стан відповідача, останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як продавцем, та державним підприємством "САНАТОРНИЙ КОМПЛЕКС "ПУЩА-ОЗЕРНА", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу від 16.12.2013 № 1354/14-ТЕ-17 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Положеннями п. 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору позивач має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості У разі невиконання покупцем пункту 6.1 Договору, останній зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Так позивачем в період з січня 2014 по грудень 2014 здійснено поставку газу на користь покупця на загальну суму 522.673,23 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, а саме:

- від 31.01.2014 на суму 98.107,52 грн.;

- від 28.02.2014 на суму 116.855,27 грн.;

- від 31.03.2014 на суму 99.454,68 грн.;

- від 30.04.2014 на суму 39.512,96 грн.;

- від 31.05.2014 на суму 16.040,31 грн.;

- від 30.06.2014 № 19.369,62 грн.;

- від 31.10.2014 на суму 14.025,47 грн.;

- від 30.11.2014 на суму 45.702,87 грн.;

- від 31.12.2014 на суму 73.604,53 грн.

Між позивачем, як кредитором, державним підприємством "САНАТОРНИЙ КОМПЛЕКС "ПУЩА-ОЗЕРНА", як первісним боржником та державним підприємством України "МІЖНАРОДНИЙ ДИТЯЧИЙ ЦЕНТР "АРТЕК", як новим боржником (далі - відповідач), укладено договір про переведення боргу від 22.09.2016 1842/16 (далі - Договір про переведення боргу), відповідно до предмету якого, за згодою позивача, первісний боржник переводить на відповідача свій борг, який виник у первісного боржника перед позивачем за Договором, а відповідач приймає на себе борг первісного боржника та замінює первісного боржника у такому зобов'язанні (п. 1.1 Договору про переведення боргу).

Пунктом 2.1 Договору про переведення боргу визначено, що сторони встановили суму боргу, яка переводиться на відповідача, яка станом на момент укладення Договору про переведення боргу становить 255.251,21 грн.

Положеннями пункт 3.1 Договору про переведення боргу, зокрема, передбачено, що до відповідача переходять обов'язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов'язань за Договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Враховуючи положення Договору про переведення боргу, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за Договором в сумі 255.251,21 грн., яка відповідачем не сплачена.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 47.488,28 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 27.704,89 грн. та інфляційних втрати в сумі 258.148,19 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 255.251,21 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 255.251,21 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 47.488,28 грн., 3 % річних в сумі 27.704,89 та інфляційних втрат в сумі 258.148,19 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відносно тверджень відповідача про те, що підставою зменшення розміру штрафних санкцій є скрутний фінансовий стан останнього суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов'язань.

Суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви останнього про зменшення розміру пені з тих підстав, що позивачем не подано до суду жодного документу, який би надав суду дозвіл зменшити розмір пені, застосувавши положення статті 233 ГК України.

Твердження відповідача про відсутність заподіяних позивачу збитків внаслідок невиконання відповідачем грошових зобов'язань за Договором судом відхилені, оскільки наявність або відсутність таких збитків не є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства України "МІЖНАРОДНИЙ ДИТЯЧИЙ ЦЕНТР "АРТЕК" (04075, м.Київ, ПУЩА-ВОДИЦЯ, 14-ТА ЛІНІЯ, ідентифікаційний код 16502790) на користь публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) основну заборгованість в сумі 255.251 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят одна) грн. 21 коп.; пеню в сумі 47.488 (сорок сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 28 коп.; 3 % річних в сумі 27.704 (двадцять сім тисяч сімсот чотири) грн. 89 коп.; інфляційні втрати в сумі 258.148 (двісті п'ятдесят вісім тисяч сто сорок вісім) грн. 19 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 8.828 (вісім тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 89 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац