ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019

Справа № 910/841/19

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» (04053, м.Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 21)

до

про

Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» (03148, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ЮРИ, будинок 20)

стягнення заборгованості в розмірі 76 619 грн. 72 коп.

Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 76 619 грн. 72 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов’язань за Договором поставки №7400 від 24.06.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.01.2019 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 01.02.2019 року уповноваженій особі Позивача та поверненням на адресу суду поштових конвертів, надісланих на адресу Відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» є 03148, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ЮРИ, будинок 20.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі № 910/841/19 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Відповідача, зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

24.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» (Постачальник) було укладено Договір поставки №7400, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах DDP за адресами згідно з Додатком №2 до Договору продукцію торговельних марок згідно із замовленням Покупця та товарно – супровідною документацією. (а.с.22-36)

Відповідно до п.2.12 Договору Постачальник вважається таким, що виконав зобов'язання по поставці, якщо він поставив Покупцю до місця, визначеного в Замовленні, та за ціною, узгодженою в Специфікації, яка діє на момент замовлення Покупцем Товару, із усією супровідною документацією, що вимагається чинним законодавством України та даним Договором, і якщо внаслідок прийняття Товару було встановлено його відповідність умовам законодавства України, Замовленню та умовам Договору. При цьому дата накладних (видаткової, податкової, товарно--транспортної) повинна відповідати даті поставки Товару.

Згідно з п.2.15 Договору перехід права власності на Товар відбувається в момент підписання уповноваженими особами Покупця товарної або товарно-транспортної накладної.

Покупець оплачує поставлений товар протягом (але не пізніше) 21 календарних днів з моменту поставки Постачальником кожної партії товару. (п.4.3 Договору в редакції протоколу розбіжностей)

У п.8.1 Договору зазначено, що він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє протягом календарного року. У тому випадку, якщо жодна із сторін не менш ніж як за 30 календарних днів до закінчення дії договору не заявить іншій Стороні про припинення його дії, даний договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №7400 від 24.06.2016 року Позивач передав, а Відповідач в свою чергу прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними №ВДС-079681 від 17.05.2018 р. на суму 2866 грн. 22 коп., №ВДС-084663 від 09.06.2018 р. на суму 5344 грн. 50 коп., №ВДС-085197 від 13.06.2018 р. на суму 2058 грн. 88 коп., №ВДС-085999 від 16.06.2018 р. на суму 2592 грн. 70 коп., №ВДС-087661 від 23.06.2018 р. на суму 2791 грн. 90 коп., №ВДС-088511 від 28.06.2018 р. на суму 5831 грн. 40 коп., №ВДС-091345 від 13.07.2018 р. на суму 3228 грн. 38 коп., №ВДС-092999 від 21.07.2018 р. на суму 2921 грн. 66 коп., №ВДС-095596 від 04.08.2018 р. на суму 5794 грн. 62 коп., №ВДС-096634 від 10.08.2018 р. на суму 3451 грн. 74 коп., №ВДС-097168 від 14.08.2018 р. на суму 944 грн. 04 коп., №ВДС-097377 від 15.08.2018 р. на суму 3264 грн. 14 коп., №ВДС-097866 від 17.08.2018 р. на суму 1832 грн. 24 коп., №ВДС-101060 від 05.09.2018 р. на суму 4535 грн. 02 коп., №ВДС-103645 від 20.09.2018 р. на суму 6786 грн. 92 коп., №ВДС-107634 від 17.10.2018 р. на суму 6523 грн. 20 коп., №ВДС-108097 від 19.10.2018 р. на суму 940 грн. 84 коп., №ВДС-108687 від 24.10.2018 р. на суму 3153 грн. 28 коп., №ВДС-111544 від 10.11.2018 р. на суму 4822 грн. 80 коп., №ВДС-112448 від 16.11.2018 р. на суму 3168 грн. 14 коп., а загалом на суму в розмірі 72 852 грн. 62 коп. (а.с.38-57)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» становить 72 714 грн. 82 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» 3% річних у розмірі 750 грн. 00 коп., інфляційні у розмірі 3154 грн. 90 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №7400 від 24.06.2016 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №7400 від 24.06.2016 року Позивач передав, а Відповідач в свою чергу прийняв товар, що підтверджується видатковими накладними №ВДС-079681 від 17.05.2018 р. на суму 2866 грн. 22 коп., №ВДС-084663 від 09.06.2018 р. на суму 5344 грн. 50 коп., №ВДС-085197 від 13.06.2018 р. на суму 2058 грн. 88 коп., №ВДС-085999 від 16.06.2018 р. на суму 2592 грн. 70 коп., №ВДС-087661 від 23.06.2018 р. на суму 2791 грн. 90 коп., №ВДС-088511 від 28.06.2018 р. на суму 5831 грн. 40 коп., №ВДС-091345 від 13.07.2018 р. на суму 3228 грн. 38 коп., №ВДС-092999 від 21.07.2018 р. на суму 2921 грн. 66 коп., №ВДС-095596 від 04.08.2018 р. на суму 5794 грн. 62 коп., №ВДС-096634 від 10.08.2018 р. на суму 3451 грн. 74 коп., №ВДС-097168 від 14.08.2018 р. на суму 944 грн. 04 коп., №ВДС-097377 від 15.08.2018 р. на суму 3264 грн. 14 коп., №ВДС-097866 від 17.08.2018 р. на суму 1832 грн. 24 коп., №ВДС-101060 від 05.09.2018 р. на суму 4535 грн. 02 коп., №ВДС-103645 від 20.09.2018 р. на суму 6786 грн. 92 коп., №ВДС-107634 від 17.10.2018 р. на суму 6523 грн. 20 коп., №ВДС-108097 від 19.10.2018 р. на суму 940 грн. 84 коп., №ВДС-108687 від 24.10.2018 р. на суму 3153 грн. 28 коп., №ВДС-111544 від 10.11.2018 р. на суму 4822 грн. 80 коп., №ВДС-112448 від 16.11.2018 р. на суму 3168 грн. 14 коп., а загалом на суму в розмірі 72 852 грн. 62 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.38-57)

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» за Договором поставки №7400 від 24.06.2016 року становить 72 714 грн. 82 коп., оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» в розмірі 72 714 грн. 82 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 72 714 грн. 82 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 09.06.2018 р. по 17.01.2019 р. у розмірі 750 грн. 00 коп. та інфляційні у розмірі 3 154 грн. 90 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитору зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за Договором поставки №7400 від 24.06.2016 року за загальний період прострочки з 09.06.2018 р. по 17.01.2019 р. у розмірі 750 грн. 00 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв’язку з невірним розрахунком Позивача в частині визнання початку перебігу прострочки Відповідача. Крім того, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 09.06.2018 р. по 17.01.2019 р. у розмірі 719 грн. 19 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов’язання в зв’язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 09.06.2018 р. по 17.01.2019 р. у розмірі 3 154 грн. 90 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 72 714 грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 719 грн. 19 коп., інфляційні у розмірі 3 154 грн. 90 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 – 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОГІРЬЄ ГРУП» (03148, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ЮРИ, будинок 20, Ідентифікаційний код юридичної особи 40501103) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ-ТРАНС» (04053, м.Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 21, Ідентифікаційний код юридичної особи 39314304) заборгованість у розмірі 72 714 (сімдесят дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 82 (вісімдесят дві) коп., 3% річних у розмірі 719 (сімсот дев’ятнадцять) грн. 19 (дев’ятнадцять) коп., інфляційні у розмірі 3 154 (три тисячі сто п’ятдесят чотири) грн. 90 (дев’яносто) коп. та судовий збір у розмірі 1 920 (одна тисяча дев’ятсот двадцять) грн. 23 (двадцять три) коп.

3. В іншій частині позову – відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 18 березня 2019 року.

Суддя                                                                                          О.В. Чинчин