ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2179/15

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар» б/н від 04.03.2019 року (вх.№4439/19 від 05.03.2019 року) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Квазар», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар», м. Київ

про стягнення 7773192,50 грн.

секретар судового засідання: О.О. Стаднік

представники:

від позивача (стягувача) ОСОБА_1

від відповідача (боржника) ОСОБА_2, ОСОБА_3

від приватного виконавця не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі №911/2179/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Квазар» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 1б, офіс 4, код 16299604) на користь Публічного акціонерного товариства «Квазар» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, код 143146,60 грн. заборгованості, 7685235,19 грн. інфляційних втрат, 962589,25 грн. 3% річних та 73080,00 грн. судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі №911/2179/15 судом 19.07.2018 року видано відповідний наказ.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.02.2016 року зустрічні позовні вимоги ТОВ «Піллар» задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Квазар» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, б. 3, ) на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Піллар» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, б. 3, код ЄДРПОУ 16299 (чотири мільйони двісті сорок дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн. 25 коп. основної заборгованості, 3238406 (три мільйони двісті тридцять вісім тисяч чотириста шість) грн. 28 коп. інфляційних, 285698 (двісті вісімдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн. 97 коп. 3% річних та 12934 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн. 62 коп. судового збору.

На виконання зазначеного рішення Господарського суду Київської області від 15.02.2016 року у справі №911/2179/15 судом 26.09.2018 року видано відповідний наказ.

До Господарського суду Київської області звернувся відповідач (боржник) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Піллар» із заявою б/н від 04.03.2019 року (вх. №4439/19 від 05.03.2019 року) про визнання наказу Господарського суду Київської області від 19.07.2018 року таким, що частково не підлягає виконанню. В обґрунтування поданої заяви боржник зазначає, що зобовязання ТОВ «Піллар» перед ПрАТ «Квазар» за наказом Господарського суду Київської області від 19.07.2018 року є частково припиненими у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі заяви ПрАТ «Квазар» №392/А від 10.10.2018 року.

Також, у звязку із зверненням до суду із заявою про визнання наказу Господарського суду Київської області від 19.07.2018 року таким, що частково не підлягає виконанню, Товариством з обмеженою відповідальністю «Піллар» подано заяву б/н від 05.03.2019 року (вх. №4438/19 від 05.03.2019 року) про зупинення виконання за виконавчим документом на підставі ч. 3 ст. 328 ГПК України.

Ухвалою суду від 07.03.2019 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар» б/н від 05.03.2019 року (вх. №4438/19 від 05.03.2019 року) про зупинення виконання за виконавчим документом на підставі ч. 3 ст. 328 ГПК України відмовлено, розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар» б/н від 04.03.2019 року (вх. №4439/19 від 05.03.2019 року) про визнання наказу Господарського суду Київської області від 19.07.2018 року таким, що не підлягає виконанню частково призначено на 19.03.2019 року.

До суду від позивача (стягувача) на виконання вимог ухвали суду від 07.03.2019 року надійшли заперечення №54/А від 18.03.2019 року (вх. №5359/19 від 18.03.2019 року), стосовно заяви про визнання наказу Господарського суду Київської області від 19.07.2018 року таким, що не підлягає виконанню частково.

Представник відповідача (боржника) у судовому засіданні 19.03.2019 року повідомив, що ним не отримано заперечення від позивача (стягувача) та заявив усне клопотання про відкладення розгляду заяви для надання можливості для ознайомлення з поданими позивачем запереченнями та підготовки відповідних пояснень.

Ухвалою суду від 19.03.2019 року розгляд заяви відкладався на 26.03.2019 року.

До суду від відповідача (боржника) надійшли письмові пояснення б/н від 25.03.2019 року (вх.№5890/19 від 25.03.2019 року) на заперечення стягувача.

Розглянувши у судовому засіданні 26.03.2019 року подану заяву відповідача (боржника) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню частково, дослідивши подані учасниками провадження письмові пояснення і заперечення та заслухавши надані у судовому засіданні пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

Згідно приписів статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згідно ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України, зобовязання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом вказаних правових норм, залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема, можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобовязань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

За правовою природою, припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

У межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов'язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

З матеріалів справи вбачається, що 18.10.2018 року позивач (стягувач) ПрАТ «Квазар» направив відповідачу (боржнику) заяву №392/А від 18.10.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, яку отримано ТОВ «Піллар» 22.10.2018 року.

Як зазначено в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Піллар» (Сторона 1 за заявою), має перед Приватним акціонерним товариством «Квазар» (Сторона 2 за заявою) непогашене грошове зобовязання у розмірі 15355726 (п'ятнадцять мільйонів триста п'ятдесят п'ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 60 коп. заборгованості, 7685235 (сім мільйонів шістсот вісімдесят п'ять тисяч двісті тридцять п'ять) грн. 19 коп. інфляційних втрат, 962589 (дев'ятсот шістдесят дві тисячі пятсот вісімдесят дев'ять) грн. 25 коп. 3% річних та 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору, яке виникло на підставі Договору №75/1 від 30.04.2007 року та підтверджено рішенням Господарського суду Київської області від 29.07.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2018 року у справі №911/2179/15. Загальна сума непогашеного грошового зобовязання ТОВ «Піллар» перед ПрАТ «Квазар» складає 24076631,04 грн. (двадцять чотири мільйони сімдесят шість тисяч шістсот тридцять одна гривня 04 коп.) (пункт 1 Заяви). В свою чергу, ПрАТ «Квазар» має перед ТОВ «Піллар» непогашене грошове зобовязання у розмірі 4249087 (чотири мільйони двісті сорок дев'ять тисяч вісімдесят сім) грн. 25 коп. основної заборгованості, 3238406 (три мільйони двісті тридцять вісім тисяч чотириста шість) гри. 28 коп. інфляційних, 285698 (двісті вісімдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 97 коп. 3% річних та 12934 (дванадцять тисяч дев'ятсот тридцять чотири) грн. 62 коп. судового збору, яке виникло на підставі Договору оренди обладнання №253/3 від 30.09.2004 року та підтверджено рішенням Господарського суду Київської області від 15.02.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 року у справі №911/2179/15. Загальна сума непогашеного грошового зобовязання ПрАТ «Квазар» перед ТОВ «Піллар» складає 7786127,12 грн. (сім мільйонів сімсот вісімдесят шість тисяч сто двадцять сім гривень 12 коп.) (пункт 2 Заяви). У пункті 3 заяви вказано, що строк виконання зобовязань, зазначених у пунктах 1 та 2 даної заяви, настав.

Відповідно до п. 5 Заяви, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, підлягають зарахуванню зустрічні однорідні вимоги за зобовязаннями, зазначеними у пунктах 1 та 2 даної заяви, таким чином, з моменту/дати отримання стороною 1 даної заяви, сторони вважатимуть, що зобов'язання сторони 2 (п. 2.) таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості сторона 2 перед стороною 1 не має; зобов'язання сторони 1 (п. 1) такими, що припинені частково, заборгованість сторони 1 перед стороною 2 становить 16290503,92 грн. (шістнадцять мільйонів двісті девяносто тисяч пятсот три гривні 92 коп.).

Пунктом 6 Заяви передбачено, що з моменту отримання стороною 1 даної заяви про зарахування, сторона 2 відображає відповідні наслідки припинення зобовязань у своєму обліку.

Не погодившись із отриманою 22.10.2018 року заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, ТОВ «Піллар» надіслав ПрАТ «Квазар» відповідь №193 від 30.10.2018 року на вказану заяву, згідно якої відповідач (боржник) не погоджується із проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог на умовах, викладених в заяві від 18.10.2018 року, оскільки, вказана заява не враховує всі наявні домовленості та взаємовідносини між сторонами та учасниками спору.

Крім того, ТОВ «Піллар» вважаючи, що правочин про припинення зобовязання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оформлений заявою №392/А від 18.10.2018 року суперечить положенням ст. 601 Цивільного кодексу України, звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про визнання недійсним вчиненого ПрАТ «Квазар» одностороннього правочину на підставі заяви №392/А від 18.10.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.11.2018 року у справі №910/14940/18 позовну заяву ТОВ «Піллар» до ПрАТ «Квазар» про визнання недійсним вчиненого ПрАТ «Квазар» одностороннього правочину на підставі заяви №392/А від 18.10.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог залишено без руху та зобовязано позивача ТОВ «Піллар» усунути встановлені ухвалою суду недоліки у строк - 7 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.11.2018 року у справі №910/14940/18 позовну заяву ТОВ «Піллар» до ПрАТ «Квазар» про визнання недійсним вчиненого ПрАТ «Квазар» одностороннього правочину на підставі заяви №392/А від 18.10.2018 року про зарахуванням зустрічних однорідних вимог повернуто заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача (стягувача) у своїх письмових запереченнях та усних поясненнях, наданих у судовому засіданні 26.03.2019 року (підтверджується протоколом судового засідання) підтвердив, що зазначене зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося 22.10.2018 року (з моменту отримання такої заяви ТОВ «Піллар»), зобовязання ТОВ «Піллар» вважається таким, що припинено частково, а заборгованість ТОВ «Піллар» перед ПрАТ «Квазар» складає 16290503,92 грн., що також було відображено у бухгалтерському обліку позивача (стягувача).

Заперечуючи проти заяви відповідача (боржника) про визнання наказу Господарського суду Київської області від 19.07.2018 року у справі №911/2179/15 таким, що не підлягає виконанню частково, позивач (стягувач) посилається на ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої боржник, у разі часткового самостійного виконання рішення боржником, зобовязаний невідкладно, не пізніше наступного дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити про такі обставини приватного виконавця, який здійснює виконавчі дії в межах виконавчого провадження. Оскільки, боржник не повідомив приватного виконавця про такі обставин в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», на думку позивача (стягувача), боржник несе ризик настання наслідків, повязаних з невчиненням ним процесуальних дій. Крім того, позивач (стягувач) вважає, що оскільки, на момент отримання виконавчого документу (19.07.2018 року) та на момент відкриття виконавчого провадження №57438374 (16.10.2018 року) з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області №911/2179/15 від 19.07.2018 року, обовязок боржника не був виконаний, а тому, не був припиненим. Часткове виконання боржником рішення суду відбулося після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення, а тому, регулюється положеннями Закону України «Про виконавче провадження», отже, на думку позивача (стягувача), відсутні правові підстави для визнання наказу Господарського суду Київської області №911/2179/15 від 19.07.2018 року таким, що не підлягає виконанню частково.

Так, згідно ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Суд звертає увагу, що вказаною нормою Закону передбачено обовязок саме сторін виконавчого провадження, тобто, як стягувача так і боржника, невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

У судовому засіданні 26.03.2019 року представником позивача (стягувача) надано пояснення, що він не повідомляв приватного виконавця про часткове виконання рішенням боржником, оскільки ТОВ «Піллар» не визнавав заяву №392/А від 18.10.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, про що свідчить його відповідь на таку заяву та подальше оскарження одностороннього правочину до суду.

З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони. Крім того, зарахування зустрічних однорідних вимог є дійсним в силу презумпції правомірності правочину, оскільки за своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї з сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі та в порядку визначеному законодавством звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Оскільки, односторонній правочин на підставі заяви ПрАТ «Квазар» №392/А від 18.10.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог не визнано недійсним в судовому порядку, сторонами у судовому засіданні 29.03.2019 року (підтверджується звукозаписом судового засідання) підтверджено, що відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, в результаті чого зобовязання ТОВ «Піллар» перед ПрАТ «Квазар» вважається таким, що припинено частково, а тому, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, даний правочин є дійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» не містить заборони щодо можливості виконання судового рішення шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог. Також, не містять обмежень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання судового рішення ст. 203 Господарського кодексу України і ст. 602 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено право боржника звернутись до суду який видав наказ із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, стаття 328 Господарського процесуального кодексу України надає суду право визнати наказ, таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановивши, що обовязок боржника відсутній повністю або частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин.

Виконання наказу господарського суду може здійснюватися у будь-який передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства, в тому числі - шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог при наявності умов, встановлених ст. 601 Цивільного кодексу України та відсутності обставин, встановлених ст. 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Враховуючи викладене, подана ТОВ «Піллар» заява б/н від 04.03.2019 року (вх.№4439/19 від 05.03.2019 року) про визнання наказу Господарського суду Київської області №911/2179/15 від 19.07.2018 року таким, що не підлягає виконанню частково, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ТОВ «Піллар» б/н від 04.03.2019 року (вх.№4439/19 від 05.03.2019 року) про визнання наказу Господарського суду Київської області №911/2179/15 від 19.07.2018 року таким, що не підлягає виконанню частково задовольнити.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню частково, наказ Господарського суду Київської області від 19.07.2018 року про примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2015 року у справі №911/2179/15 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 1б, офіс 4, код 16299604) на користь Приватного акціонерного товариства «Квазар» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, код 14314 (сім мільйонів сімсот вісімдесят шість тисяч сто двадцять сім) грн. 12 коп.

3. Копію ухвали направити учасникам справи та приватному виконавцю Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_4

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання відповідно до ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 29.03.2019 року.

Суддя Д.Г. Заєць