ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження по справі

"25" березня 2019 р. Справа № 916/113/19
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, згідно паспорту

від відповідача: Волканов Є.В., згідно ордеру №254257 від 04.03.2019р.,

дослідивши матеріали справи №916/113/19 за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Кредитної спілки "Промислова-фінансова спілка" (65045, м. Одеса, вул. Жуковського, 40, кв.5) про спонукання до виконання мирової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2019р. (суддя Петренко Н.Д.) відкрито провадження у справі №916/113/19, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду.

З врахуванням перебування судді Петренко Н.Д. на тривалому лікарняному (відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами), за розпорядженням керівника апарату Господарського суду Одеської області від 21.02.2019р. №95 проведено повторний автоматичний розподіл справи №916/113/19, за результатами якого справу №916/113/19 розподілено на суддю Малярчук І.А.

Ухвалою суду від 25.02.2019р. прийнято справу №916/113/19 до провадження на стадії підготовчого провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 25.03.2019р. об 11год.30хв.

Від відповідача 11.03.2019р. за вх.№4721/19 до суду надійшов відзив на позов, який долучений до справи.

У задоволенні заявленого позивачем в судовому засіданні 25.03.2019р. клопотання про відкладення розгляду справи за вх.№5712/19 з підстав неможливості самому представляти свої інтереси через правову необізнаність та необхідністю змінити представника, протокольною ухвалою в порядку ч.ч.4, 5 ст.233 ГПК України судом було відмовлено з підстав недоведення залучення позивачем до розгляду даної справи представника, з врахуванням відзначення усно в засіданні самим позивачем лише про наявність наміру вчинення таких дій. Тобто, судом встановлено, що викладене в клопотанні позивача не відповідає дійсності, а тому задоволенню не підлягає.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч.1 ст.1, ч.1 ст.2 ГПК України).

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.ч.1, 3 ст.3 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 6 ст.12 ГПК України визначає, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п.8 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами. Мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про закриття провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Одностороння відмова від мирової угоди не допускається (ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2, 3 ст.79 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Учасники провадження у справі про банкрутство, а також інші особи, права і законні інтереси яких порушені або можуть бути порушені мировою угодою, мають право оскаржити ухвалу про закриття провадження у справі у зв'язку із затвердженням мирової угоди. За заявою будь-кого із конкурсних кредиторів мирова угода може бути визнана господарським судом недійсною в межах провадження у справі про банкрутство з підстав, передбачених цивільним законодавством. Із таких заяв справляється судовий збір у порядку, передбаченому законом. Визнання мирової угоди недійсною чи розірвання мирової угоди є підставою для поновлення провадження у справі про банкрутство, про що господарським судом виноситься ухвала. Вимоги кредиторів, за якими зроблено розрахунки згідно з умовами мирової угоди, вважаються погашеними. Повідомлення про поновлення провадження у справі про банкрутство боржника офіційно оприлюднюється в порядку, встановленому цим Законом. Мирова угода може бути розірвана в разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів в межах провадження справи про банкрутство. Розірвання мирової угоди господарським судом щодо окремого кредитора не тягне її розірвання щодо інших кредиторів. У разі визнання мирової угоди недійсною або її розірвання вимоги кредиторів, щодо яких були надані відстрочка та/або розстрочка платежів або прощення (списання) боргів, відновлюються в повному розмірі у незадоволеній частині. У разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. У разі відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною мировою угодою (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 ст.82 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Положення ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначають, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Так, у позовній заяві позивач послався на п.7.9. постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», де роз'яснено, що у разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди наказ про примусове виконання не може бути видано, оскільки провадження у справі господарським судом припинено. Однак, інша сторона у цьому випадку не позбавлена права звернутися на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Наведені роз'яснення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки мирова угода у справі про банкрутство є домовленістю сторін стосовно боргів боржника, яка містить положення щодо розміру, порядку, строків виконання зобов'язань боржника, відстрочку чи розстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, тобто, не передбачає заходів примусового виконання, нормами Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" при затвердженні мирової угоди у справах про банкрутство видача виконавчих документів не передбачена, ухвала про затвердження мирової угоди не є виконавчим документом.

Отже, проаналізовані положення чинного ГПК України та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дають суду підстави дійти висновку про те, що у випадку невиконання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, сторони такої мирової угоди наділені правом звернутись до господарського суду із заявою про визнання недійсною такої мирової угоди або її розірвання виключно в рамках справи про банкрутство, тобто, не підлягає розгляду господарським судом у порядку позовного провадження позовна вимога про спонукання до виконання мирової угоди, укладеної між боржником та кредиторами по банкрутській справі.

Відповідно до ч.10 ст.11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Згідно п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд вбачає за можливе застосувати у справі №916/113/19 аналогію закону та закрити провадження по справі, оскільки позовна вимога ОСОБА_1 до КС "Промислова-фінансова спілка" про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду господарським судом в порядку позовного провадження.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

За правилами наведених положень Закону України «Про судовий збір» позивач не позбавлений права на повернення йому з державного бюджету сплаченого ним за подання позову судового збору, після подання відповідного клопотання до суду.

При розгляді даної справи судом враховано завдання та принципи господарського судочинства, визначення яких міститься в ст.2 ГПК України, зокрема, проведено розгляд справи у розумні строки.

Керуючись п.1 ч.1 ст.231, ст.ст.128, 232, 233, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі №916/113/19.

2. Роз'яснити сторонам по справі, що спір щодо невиконання мирової угоди, затвердженої в процесі розгляду справи про банкрутство КС "Промислова-фінансова спілка", підлягає розгляду відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; відповідно до ч.3 ст.231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. У відповідності до ч.1 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 25.03.2019р. та згідно ч.5 ст.231, п.14 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

4. Повну ухвалу складено 26.03.2019р.

Суддя І.А. Малярчук