номер провадження справи 15/157/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2019 Справа № 922/3178/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича,

при секретарі судового засідання Чернетенко А.С. розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Троянда-Харків», 61180, м. Харків, вул. Шекспіра, буд. 10

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кім. 207

про стягнення коштів

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 12.01.2019, ордер серія ХВ № 000035 від 14.01.2019;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 19/2019 від 21.12.2018, посвідчення адвоката № 0646 від 11.11.2016.

Суть спору:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.11.2018 справу № 922/3178/18 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Троянда-Харків», м. Харків до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за договором поставки № 03-57 від 01.04.2018 в розмірі 331 584,60 грн, з яких: основна заборгованість в розмір 316 544,48 грн, 3% річних в розмірі 3422,49 грн, інфляційні витрати в розмірі 11 617,63 грн, направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 справу № 922/3178/18 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Разом із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Троянда-Харків», м. Харків подано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м. Запоріжжя № 5876 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851 в межах суми 343 439,38 грн або зобовязання судом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл», м. Запоріжжя внести на депозитний рахунок суду 343 439,38 грн.

Ухвалою суду від 12.12.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Троянда-Харків», м. Харків про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 12.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3178/18, присвоєно справі номер провадження 15/157/18. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 14.01.2019.

14.01.2019 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 04.02.2019, без винесення ухвали.

Представник позивача, в межах підготовчого судового засідання надав заяву про зміну предмету позову за вих. № 01/02-19 від 01.02.2019. В обґрунтування якої зазначає, що після подання позовної заяви та відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено заборгованість на суму 297 610,58 грн згідно платіжного доручення № НОМЕР_1 та на суму 33 973,72 грн згідно платіжного доручення № НОМЕР_2 від 14.01.2019 з призначенням платежу за договором поставки № 03-57 від 01.04.2011. Разом з тим, зазначає, що за час судового провадження по справі, період за який позивач має право стягнути у судовому порядку заборгованість збільшився. Станом на 31.01.2019 сума заборгованості за основним зобовязанням відповідача складає 80 176,42 грн, сума інфляційних втрат 23 676,30 грн, сума 3% річних 5742,85 грн, всього на загальну суму 109 595,57 грн. Просить суд позов задовольнити з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Заява позивача про зміну предмету позову з урахуванням ч. 3 ст. 46 ГПК України прийнята судом до розгляду. Судом розглядаються вимоги про стягнення основної заборгованості в розмірі 80 176,42 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 23 676,30 грн, суми 3% річних в розмірі 5742,85 грн.

Ухвалою суду від 04.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 13.03.2019. Підготовче засідання відкладалось на 28.02.2019.

Ухвалою суду від 28.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/3178/18 до судового розгляду по суті на 15.03.2019.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме, програмно апаратного комплексу Оберіг.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконав зобовязання щодо повної та своєчасної оплати за договором поставки № 0357 від 01.04.2018, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 331 584,60 грн, з яких: основна заборгованість у розмірі 316 544,48 грн, 3 % річних у розмірі 3422,49 грн, інфляційні втрати в розмірі 11 617,63 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 218 Господарського кодексу України та умови договору.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позов від 29.12.2018. Зазначив, що видаткові накладні копії яких надано позивачем на підтвердження здійснення поставки товару, не можуть бути прийняті судом як первинні документи, а отже, підтверджувати факт здійснення ТОВ «Торгівельний дім «Троянда-Харків» поставки товару, оскільки з видаткових накладних неможливо встановити, хто саме їх підписав, а отже, встановити особу, яка відвантажила товар. Також не можливо встановити повноваження осіб, які підписали документи. Також позивачем не надані товарно транспортні накладні. Просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Щодо прийняття заяви про зміну предмету позову заперечив з тих підстав, що на його думку позивач вказаною заявою одночасно змінює і підстави і предмет позову, просить закрити провадження у справі.

Суд вважає такі твердження відповідача безпідставними, оскільки питання про прийняття до розгляду заяви позивача про зміну предмету позову було вирішено під час судового засідання 04.02.2019. Заявою від 01.02.2019 № 01/02-19 позивачем змінюється лише предмет позову шляхом предявлення позовних вимог зі сплати заборгованості за поставками товару за якими настав термін сплати. Натомість підстава позову, а саме порушення відповідачем умов договору поставки № 03-57 від 01.04.2011 залишилась незмінною.

В судому засіданні 15.03.2019 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Заслухавши доводи представника позивача та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

01.01.2011 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» (покупець, відповідач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Троянда-Харків» (постачальник, позивач) укладений договір поставки № 03-57 (договір) з протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язувався поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього договору.

Найменування, асортимент та ціна поставленого товару вказується в додатку № 1 Специфікація, яке є невідємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Сплата товару згідно з умовами договору здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів по ТМ «Рудь», «Хуторок» (виробника ТОВ «Житомирський маслозавод») та 65 календарних днів по ТМ «Легка страва», ТМ «Білоруські пельмені», ТМ «Економька» (виробника ТОВ «ТД Левада») з дня поставки товару (п. 6.5. договору з урахуванням додаткової угоди б/н від 01.03.2016).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачеві товар, отримання товару підтверджується підписами уповноважених осіб відповідача та печаткою підприємства на видаткових накладних, які містяться у матеріалах справи.

Станом на 31.10.2018 заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений та неоплачений товар становила 316 544,48 грн. на підставі договору № 03-57 від 01.04.2011 за період 01.01.2018 по 31.10.2018. Розрахунок з посиланням на первинні документи наведено у додатку до позову.

Під час розгляду справи відповідачем було оплачено за продовольчі товари згідно умова договору поставки № 03-57 від 01.04.2011 наступні кошти: платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 14.01.2019 на суму 297 610,58 грн; платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 14.01.2019 на суму 33 973,72 грн.

На час вирішення спору в суді у відповідача виникло зобовязання з оплати заборгованості за поставлений товар на підставі договору поставки № 03-57 від 01.04.2011 за період з 01.11.2018 по 31.01.2019 на суму 80 176,42 грн. Розрахунок з посиланням на первинні документи наведено у додатку до заяви про зміну предмету позову.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості по оплаті за поставлений товар в примусовому порядку.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних обєктивних обставин.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги за договором № 03-57 від 01.04.2011 у розмірі 80 176,42 грн законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, за порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 5742,85 грн за період з 01.01.2018 по 31.01.2019 та інфляційні втрати у розмірі 23 676,30 грн за період з січня 2016 по січень 2019.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши здійснені позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача 3% річних, суд приходить до висновку, що розрахунок виконано вірно, відтак вимога в частині стягнення 5742,85 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Між тим, як свідчать матеріали справи позивач розрахунок інфляційних втрат здійснив без урахування вищенаведених вимог законодавства, оскільки інфляція розраховувалась позивачем з урахуванням неповного місяця прострочення заборгованості, що є невірним, оскільки найменший період розрахунку інфляції становить місяць.

Перерахувавши заявлену до стягнення суму інфляційних втрат, враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань, суд відзначає, що вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в розмірі 4433,39 грн, у звязку з помилковістю розрахунку наведеного позивачем.

У стягнення інфляційних втрат в розмірі 19 242,91 грн суд відмовляє внаслідок помилковості розрахунку.

Щодо витрат з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи в розмірі 27 451,85 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач заявив до стягнення витрати, пов'язані з направленням на адресу відповідача позову з додатками у розмірі 48,40 грн та вартість залізничних білетів за маршрутом Харків - Запоріжжя Харків у розмірі 1032,93 грн.

Суд зазначає, що наведені витрати не віднесені до п. 1 - 3 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, однак аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, суд приходить до висновку, що диспозиція такого пункту повязує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії «витрат, повязаних з розглядом справи», а відтак і до категорії «судових витрат» - їх повязаність з вчиненням інших «процесуальних дій».

З викладеного вбачається, що будь-які дії учасника господарської справи, пов'язані із її розглядом судом - в т.ч. явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак і витрати понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Таким чином, суд приходить к висновку, що понесені позивачем витрати пов'язані з направленням на адресу відповідача позову з додатками та витрати на придбання квитків, є такими, що пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат пов'язані з направленням на адресу відповідача позову з додатками, позивач долучив до матеріалів справи фіскальні чеки № 3536 від 28.02.2019 на суму 23,00 грн, № 3535 від 28.02.2019 на суму 23,00 грн, № 3530 від 28.02.2019 на суму 2,40 грн.

На підтвердження понесення судових витрат, а саме, витрат на придбання залізничних квитків, було подано засвідчені копії квитків Харків Запоріжжя від 14.01.2018, Запоріжжя Харків від 14.01.2019, Харків Запоріжжя від 04.02.2019, Запоріжжя Харків від 04.02.2019, Харків Запоріжжя від 28.02.2019, Запоріжжя Харків від 28.02.2019, Харків Запоріжжя від 15.03.2019, Запоріжжя Харків від 15.03.2019, на загальну суму 1032,93 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов'язаних з направленням на адресу відповідача позову з додатками та витрат на придбання залізничних квитків в розмірі пропорційному задоволеним позовним вимогам, а саме: суму судових витрат з вартості залізничних проїзних документів за маршрутом Харків - Запоріжжя - Харків у розмірі 987,88 грн та вартість поштових відправлень у розмірі 46,29 грн.

Питання щодо стягнення з відповідача суми витрати на оплату правової допомоги адвоката, буде вирішуватися після надання доказів їх фактичної оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог. Відповідачем жодним чином не спростовано доводів позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» (вул. Добролюбова буд. 25, кім. 207, м. Запоріжжя, 69006, ідентифікаційний код юридичної особи 34604386) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім «Троянда - Харків» (вул. Шекспіра буд. 10, м. Харків, 61180, ідентифікаційний код юридичної особи 36625387) суму основного боргу за договором поставки № 03-57 від 01.04.2011 у розмірі 80 176,42 грн, 3% річних у розмірі 5742,85 грн, суму інфляційних втрат у сумі 4433,39 грн, судовий збір у розмірі 6113,32 грн, судові витрати з вартості залізничних проїзних документів за маршрутом Харків-Запоріжжя-Харків у розмірі 987,88 грн, вартість поштових відправлень у розмірі 46,29 грн. ОСОБА_3 наказ.

У задоволені позову в частині стягнення - 19 242,91 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 25 березня 2019 року.

Суддя І. С. Горохов