ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2019

Справа № 910/16868/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом           комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до           Державного агентства резерву України

про                     стягнення 48910,73 грн.,

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» до Державного агентства резерву України про стягнення 48910,73 грн., з яких: 42065,75 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства, 850,05 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 4554,62 грн. пені, 1074,04 грн. інфляційних, 366,27 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в період з 01.07.2018 по 30.11.2018 неналежним чином виконував свої зобов’язання за договором оренди № 385-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.06.2015.

Суд відкрив провадження у справі № 910/16868/18, постановив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що строк укладеного договору, згідно з п.9.1, закінчився 12.06.2018. Крім того, виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) своїм листом від 15.11.2018. №008-2067 повідомив відповідача, що не буде продовжувати термін дії договору.

У свою чергу позивач подав заперечення на відзив, в яких зазначив таке.

Згідно з умовами договору, останнім днем, сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата підписання сторонами за договором акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві. Наразі Державне агентство резерву України об’єкт оренди не звільнив, за актом приймання-передачі орендодавцю або балансоутримувачу не повернув й продовжує його використовувати.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

12.06.2015 Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Державне агентство резерву України (орендар), комунальне підприємство (далі – КП) «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство/балансоутримувач) уклалио договір № 385-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі – Договір).

Відповідно до умов Договору, в оренду Державному агентству резерву України передаються нежилі приміщення загальною площею 2 635,70 кв. м, в т. ч. підвал - 103,10 кв. м, 1 поверх - 441,80 кв. м, 2 поверх - 508,90 кв. м, 3 поверх - 504,70 кв. м, 4 поверх - 529,50 кв. м, 5 поверх - 547,70 кв. м в будинку № 28/9 літер А на вул. Пушкінській у м. Києві (далі – об’єкт оренди).

Згідно з п.п. 3.1, 3.3, 3.6 Договору, за користування об’єктом оренди орендар сплачує на рахунок КП «Київжитлоспецексплуатація» орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата повернення об’єкта оренди за актом приймання-передачі включно.

Розмір орендної плати, відповідно до пункту 3.2 Договору, за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Відповідно до п. 3.7, 4.2 Договору, відповідач зобов’язаний сплачувати незалежно від наслідків господарської діяльності орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 9.1 Договору, строк дії договору встановлено з 12.06.2015 по 10.06.2018.

За актом приймання-передачі нерухомого майна від 12.06.2015 орендодавець передав, а орендар отримав об’єкт оренди.

Як зазначено вище, останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата повернення об’єкта оренди за актом приймання-передачі включно.

Відповідач не надав суду відповідно акту приймання-передачі.

За період з 01.07.2018 по 30.11.2018 у відповідача утворилась заборгованість: з компенсації витрат підприємства - 42065,75 грн., з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об’єкт оренди, - 850,05 грн.

Після звернення позивача з цим позовом до суду, відповідач не сплатив заборгованість.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем з компенсації витрат підприємства на суму 42065,75 грн. та з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об’єкт оренди, на суму 850,05 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6.2 Договору, за несвоєчасну сплату орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 4554,62 грн. пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов’язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягають 1074,04 грн. інфляційних та 366,27 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов’язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Державного агентства резерву України.

Стягнути з Державного агентства резерву України (вул. Пушкінська, 28, м. Київ, 01004, код 37472392) на користь комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (вул. Володимирська, 51-А, м. Київ, 01001, код 03366500) 42065,75 грн. заборгованості з компенсації витрат підприємства, 850,05 грн. витрат підприємства на користування земельною ділянкою, 4554,62 грн. пені, 1074,04 грн. інфляційних, 366,27 грн. 3% річних, 1762,00 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Суддя                                                                                                     С. А. Ковтун