ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року

м. Одеса

Справа № 915/913/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Євро-Трейд”

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2018, проголошене о 17:10 суддею Ковалем Ю.М. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 17.12.2018,

у справі № 915/913/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “МІГ-НАФТА”

до скаржника

про стягнення 19641 грн. 92 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю (далі -ТОВ) “МІГ-НАФТА” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Компанія “Євро-Трейд” про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 19641 грн. 92 коп., з яких: 17566,66 грн – сума попередньої оплати вартості товару за договором; 1778,80 грн– пеня; 155,93 грн – 3 % річних та 140,53 грн – сума, на яку збільшилася попередня оплата вартості товару з урахуванням індексу інфляції. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ “Компанія “Євро-Трейд” зобов’язань за укладеним сторонами договором поставки нафтопродуктів від 27.09.2017 № 146, а саме, зобов’язань щодо своєчасної та в повному обсязі поставки попередньо оплаченого товару, внаслідок чого на частину суми попередньої оплати товар до закінчення строку дії договору не поставлено, і спірну суму попередньої оплати вартості товару на відповідну вимогу, подану на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України, в установлений в ній строк не повернуто, у зв’язку з чим позивачем нараховано відповідачу пеню, 3 % річних, а також втрати від інфляції.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2018 позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ “Компанія “Євро-Трейд” на користь ТОВ “МІГ-НАФТА” грошові кошти в сумі 17566,66 грн. – сума попередньої оплати вартості товарів за договором, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 1762 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Такий висновок суду прийнятий з огляду на те, що позивачем доведено порушення ТОВ “Компанії “Євро-Трейд” грошового зобов’язання, щодо повернення попередньої оплати вартості товару. Разом з тим, суд вважає, що поданий до позову розрахунок на суму не поверненої попередньої оплати вартості товару нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є помилковим унаслідок неправильного визначення початку періоду прострочення, а також визнав не доведеною вимогу позивача про стягнення з відповідача нарахованої на суму не поверненої попередньої оплати вартості товару пені в сумі 1778 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ТОВ “Компанія “Євро-Трейд” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм процесуального права при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, на думку скаржника судом порушено приписи ст. 27ГПК України щодо територіальної підсудності, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є м. Київ, а тому справа належить до територіальної юрисдикції Господарського суду міста Києва.

При цьому скаржник вважає, що суд протиправно відхилив клопотання представника відповідача про передачу даної справи на розгляду іншому суду за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що в даному випадку не можуть бути застосовані положення ч. 5 ст. 29 ГПК України, оскільки в укладених між сторонами договорах поставки нафтопродуктів №146 від 27.09.2017 та № 020 від 15.02.2018 не визначено місце їх виконання.

Також апелянт зазначає про те, що місцевий господарський суд безпідставно не повернув позов на підставі ч.4 та п. 2 ч.5 ст.174 ГПК України, оскільки позивачем поєднанні вимоги за двома різними договорами поставки, укладеними між сторонами, що перешкоджає з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін та ускладнює вирішення спору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договори поставки нафтопродуктів від 27.09.2017 № 146 та від 15.02.2018р. №020, за умовами яких ТОВ “Компанія “Євро-Трейд” (постачальник) зобов’язалося передати у власність ТОВ “МІГ-НАФТА” (покупець) нафтопродукти (товар) окремими партіями після попереднього усного узгодження сторонами асортименту, номенклатури, кількості, якості, вартості, умов та строків поставки, а покупець – прийняти товар та повністю оплатити його вартість на умовах 100 % авансової оплати нафтопродуктів (тобто до моменту їх фактичного отримання), шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення готівкових коштів до каси постачальника на підставі наданого постачальником рахунку на оплату, який сплачується протягом одного робочого дня з моменту надання (п.п. 1.1, 2.2, 3.6, 3.8, 3.9 договору).

Кількість товару може складати за договором 100000 л, але загальна кількість товару, що передається за цим договором у власність покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару; кількість товару (партії товару) зазначається сторонами у відповідній видатковій накладній або у відповідному акті приймання-передачі товару (п.п. 1.3, 2.3 договору).

Ціна кожної окремої партії товару узгоджується сторонами та визначається у відповідних видаткових накладних (актах приймання-передачі) на товар (п. 3.1 договору).

Факт поставки (передачі у власність) товару в рамках цього договору може підтверджуватися або актами приймання-передачі, або видатковими накладними на переданий товар, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, вказана у видатковій накладній або в акті приймання-передачі товару. Сторонами погоджено, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі у власність товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву та кількість товару; кожна видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є невід’ємною частиною договору (п.п. 2.4, 2.7, 2.8 договору).

Строк дії договорів: з дати його укладення (підписання та скріплення печатками) сторонами і до 31.12.2017 та до 31.12.2018 відповідно, але визначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього договору (п.п. 8.1, 8.4 договорів).

За твердженням позивача, в порушення обумовлених договорами зобов’язань відповідачем не поставлено попередньо оплачений товар в повному обсязі, у зв’язку з чим у постачальника рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 17566,66 грн., наявність якої стала підставою для звернення ТОВ“МІГ-НАФТА” з даним позовом до Господарського суду Миколаївської області.

Крім суми основного боргу, позивач нарахував відповідачу 3% річних у сумі 155,93 грн., індекс інфляції в сумі 140,53 грн. та пеню в сумі 1778,8 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема під час судового засідання 06.11.2018 відповідачем було заявлено усне клопотання про направлення справи за територіальною підсудністю до м. Києва, яке місцевим судом було відхилено як передчасне.

Суд апеляційної інстанції вважає зазначений висновок місцевого господарського суду не обґрунтованим у зв’язку з тим, що згідно чинного законодавства завданням підготовчого провадження є вчинення дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи про суті, а також у підготовчому засіданні вирішуються заяви та клопотання учасників справи, отже зазначене клопотання відповідача, заявлене останнім у підготовчій частині розгляду справи по суті, зокрема під час з’ясування суддею наявності у сторін заяв та клопотань не може вважатись передчасним.

При цьому слід зазначити, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 12 липня 2011 р. №9-рп/2011).

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідачем у даній справі визначено ТОВ “Компанія “Євро-Трейд”.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - місцезнаходженням відповідача є місто Київ.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього кодексу та відповідно до ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через особливість можна тільки в певному місці, можуть пред’являтися також за місцем виконання цих договорів.

Умовами укладених між сторонами договорів поставки нафтопродуктів зокрема п. 1.1 передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов’язується передати нафтопродукти у власність покупця, а покупець зобов’язується прийняти товар та повністю оплатити його ціну (вартість).

Разом з тим, в договорах жодним чином не визначено а ні місце передачі товару, а ні місце оплати ціни (вартості) отриманого товару (нафтопродуктів), крім того, предметом даного спору є стягнення грошових коштів, а відтак положення ч.5 ст.29 ГПК України не можна застосувати для визначення територіальної підсудності даного спору, отже він має бути розглянутим лише за місцем знаходження відповідача, яким згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є місто Київ, як це і зазначено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, опираючись на необхідність забезпечення принципу правової визначеності, колегія суддів дійшла висновку, що територіальна підсудність спору повинна визначатись на підставі ч. 1 ст. 27 ГПК України, тобто за місцем знаходження відповідача, а справа розглядатись в Господарському суді м. Києва.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 279 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв’язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2018 р. у справі № 915/913/18 прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) і учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції заявив про непідсудність справи, колегія суддів апеляційного суду знаходить достатньо підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, а саме до Господарського суду м. Києва.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 27, 29, 129, 270, 273, 275 - 285, 287 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “МІГ-НАФТА” задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2018 р. у справі № 915/913/18 скасувати та направити справу для розгляду за встановленою підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.03.2019 о 10.30

Головуючий суддя                                                   Г.П. Разюк

Суддя                                                             Н.М. Принцевська

Суддя                                                             Я.Ф. Савицький