РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2019Справа № 910/17660/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Іноземного підприємства "КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ УКРАЇНА ЛІМІТЕД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП"

про стягнення 938 087,16 грн.

за участю представників:

від позивача: Коєва М.С.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Іноземне підприємство "КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ УКРАЇНА ЛІМІТЕД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП" про стягнення 938 087,16 грн. з яких: 803 708,32 грн. - заборгованість, 134378,34 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № від 19.11.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17660/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 05.02.2019.

В судовому засіданні 05.02.2019 відкладено підготовче засідання на 28.02.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

22.02.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, зокрема, довідки про стан боргу.

В судовому засіданні 28.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/17660/18 до судового розгляду по суті на 14.03.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 14.03.2019 не з'явився, відзиву на позов не надав. Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 28.02.2019.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 14.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2013 між Іноземним підприємством "КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ УКРАЇНА ЛІМІТЕД" (постачальником, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП" (покупцем, відповідачем) укладено договір № поставки (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передавати у власність покупця товар, а саме продукцію категорії "безалкогольні напої" (напої під торговими марками "Coca-Cola", "Fanta", "Sprite", "BonAqua", "Schweppes", "Nestea" та ін.), категорії "соки" (соки та нектари "Rich", "Добрий", "Botaniq KIDS", "Botanic" та ін.), категорії "алкогольні напої" (продукція під торговими марками компаній "Brown-Forman", "The Edrington Group", "Remy Cointreau" та ін.), а покупець приймати та оплачувати на умовах і в порядку, визначених цим договором та додатками до нього, товар в асортименті та за цінами, вказаними у Специфікації.

Згідно із п.п. 3.2, 3.3 договору, товар поставляється окремими партіями, партією товару вважається його кількість, вказана в одній товарно-транспортній накладній.

У відповідності до п. 5.5. договору здача товару постачальником та його приймання покупцем по найменуванню та кількості проводиться на підставі видаткової накладної і тільки відповідно до погодженого сторонами замовлення.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару (п. 2.3.).

Відповідно до п. 4.2. договору, оплата партії поставленого товару провадиться на підставі товарно-транспортної накладної, підписаної сторонами в гривнях шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника чи готівкою у відповідності з лімітами та порядком, які встановлено чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.2.1. договору, покупець зобов'язується вказувати номер договору та номери товарно-транспортних накладних, за які здійснюється оплата, в призначенні платежів, інакше постачальник має право зараховувати суми в якості оплати за заборгованість з найдовшим терміном давності.

Пунктом 4.4.1 договору передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем у терміни, встановлені розділом 12 даного договору.

Пунктом 12.2. розділу 12 договору встановлені наступні терміни оплати за поставлену продукцію:

Категорія "безалкогольні напої" - 20 днів з дати поставки товару;

Категорія "соки" - 20 днів з дати поставки товару;

Категорія "алкогольні напої" - 60 днів з дати поставки товару.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на виконання умов договору за період з 15.12.2017 року по 13.02.2018 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 812839,62 грн., що підтверджується видатковими накладними від 15.12.2017, 19.12.2017, від 20.12.2017, від 21.12.2017, від 27.12.2017, від 28.12.2017, від 26.01.2018, від 31.01.2018, від 02.02.2018, від 09.02.2018, від 13.02.2018, від 04.01.2018, від 16.01.2018, від 17.01.2018, від 19.01.2018, від 20.01.2018, від 26.01.2018, 31.01.2018, від 02.02.2018, від 07.02.2018, від 09.02.2018, від 13.02.2018, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідачем оплату поставленого позивачем товару здійснено частково у зв'язку із чим, заборгованість відповідача за договором поставки № від 19.11.2013 становить 803708,82 грн.

14.09.2018 позивач направив відповідачу претензію № 18/150 від 03.09.2018 щодо сплати заборгованості та штрафних санкцій за договором, в якій зазначалось, що в разі непогашення заборгованості, позивач буде змушений звернутись до господарського суду із позовом про стягнення заборгованості.

08.11.2018 між сторонами підписаний акт звірки взаєморозрахунків, згідно із яким станом на 07.11.2018 за період 01.12.2017 - 06.11.2018 заборгованість відповідача становить 803708,82 грн.

Оскільки відповідач оплату заборгованості не здійснив, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення основного боргу у сумі 803708,82 грн. та нарахованої у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання пені у розмірі 134378,34 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору № від 19.11.2013 позивач згідно із видатковими накладними за період з 15.12.2017 по 13.02.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 812839,62 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом пунктом 12.2. розділу 12 договору встановлені наступні терміни оплати за поставлену продукцію: категорія "безалкогольні напої" - 20 днів з дати поставки товару; категорія "соки" - 20 днів з дати поставки товару; категорія "алкогольні напої" - 60 днів з дати поставки товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів, з цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором № від 19.11.2013 у сумі 803708,82 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв'язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача 134378,34 грн. пені, нарахованої за періоди з 13.02.2018 по 03.09.2018, з 14.02.2018 по 03.09.2018, з 15.02.2018 по 03.09.2018, з 17.02.2018 по 03.09.2018, з 18.02.2018 по 03.09.2018, 19.02.2018 по 03.09.2018, з 22.02.2018 по 03.09.2018, 25.02.2018 по 03.09.2018, з 26.02.2018 по 03.09.2018, з 01.03.2018 по 03.09.2018, 05.03.2018 по 03.09.2018, з 17.03.2018 по 03.09.2018, 18.03.2018 по 03.09.2018, з 20.03.2018 по 03.09.2018, з 21.03.2018 по 03.09.2018, з 27.03.2018 по 03.09.2018, з 01.04.2018 по 03.09.2018, з 03.04.2018 по 03.09.2018, з 08.04.2018 по 03.09.2018, з 10.04.2018 по 03.09.2018, з 14.04.2018 по 03.09.2018.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у пункті 8.1. договору, згідно із яким сторони погодили, що за порушення строків оплати товару, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки платежу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Зі змісту пункту 8.1. договору, вбачається, що сторони, реалізуючи при укладенні договору своє законодавчо визначене право забезпечення виконання грошових зобов'язань встановленням відповідальності у вигляді пені, не узгодили іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховується пеня.

Позивачем, в порушення приписів ч. 6 ст. 232 ГПК України, за періоди з 13.02.2018 по 03.09.2018, з 14.02.2018 по 03.09.2018, з 15.02.2018 по 03.09.2018, з 17.02.2018 по 03.09.2018, з 18.02.2018 по 03.09.2018, 19.02.2018 по 03.09.2018, з 22.02.2018 по 03.09.2018, 25.02.2018 по 03.09.2018, з 26.02.2018 по 03.09.2018, з 01.03.2018 по 03.09.2018 здійснено нарахування пені за порушення строків оплати за надані послуги за періоди, які перевищують шість місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За таких обставин, оскільки сторони не передбачили іншого періоду нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України), то визначені позивачем періоди з 13.02.2018 по 03.09.2018, з 14.02.2018 по 03.09.2018, з 15.02.2018 по 03.09.2018, з 17.02.2018 по 03.09.2018, з 18.02.2018 по 03.09.2018, 19.02.2018 по 03.09.2018, з 22.02.2018 по 03.09.2018, 25.02.2018 по 03.09.2018, з 26.02.2018 по 03.09.2018, з 01.03.2018 по 03.09.2018 нарахування пені обмежуються шестимісячним строком, а тому нарахування пені має здійснюватись за період з 13.02.2018 по 13.08.2018, з 14.02.2018 по 14.08.2018, з 15.02.2018 по 15.08.2018, з 17.02.2018 по 17.08.2018, з 18.02.2018 по 18.08.2018, 19.02.2018 по 19.08.2018, з 22.02.2018 по 22.08.2018, 25.02.2018 по 25.08.2018, з 26.02.2018 по 26.08.2018, з 01.03.2018 по 01.09.2018

Здійснивши перерахунок пені за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума пені у розмірі 128487,72 грн., у зв'язку із чим вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Іноземного підприємства "КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ УКРАЇНА ЛІМІТЕД".

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП" (04071, м. Київ, вулиця ЩЕКАВИЦЬКА, будинок 37/48, квартира 1; ідентифікаційний код 35363688) на користь Іноземного підприємства "КОКА-КОЛА БЕВЕРІДЖИЗ УКРАЇНА ЛІМІТЕД" (07442, Київська обл., Броварський район, селище міського типу Велика Димерка, 51-КМ САНКТ-ПЕТЕРБУРЗЬКОГО ШОСЕ; ідентифікаційний код 21651322) заборгованість у розмірі 803708,82 грн., пеню у розмірі 128487,72 грн. та судовий збір у розмірі 13982,94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.03.2019.

Суддя О.В. Гулевець