ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019м. ДніпроСправа № 904/137/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Калиниченко Л.М. за участю секретаря судового засідання Бондаренко О.М.

за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", 49068, м.Дніпропетровськ, вул.Маяковського,31,

про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації середньої заробітної плати за весь час прострочення виплат на загальну суму 136 091,37грн.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

10.01.2019р. громадянин ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації середньої заробітної плати за весь час прострочення виплат на загальну суму 136 091,37грн.

Ухвалою господарського суду від 14.01.19р. позовну заяву прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 26.02.2019р., зобов'язано відповідача надати відзив на позов, докази в обґрунтування заперечень, контррозрахунок стягуваної суми.

26.02.2019р. господарський суд Дніпропетровської області виніс ухвалу, якою закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті на 26.03.2019р. на 09:40год.

З 15.12.17р. набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України в редакції від 03.10.2017р.

Як зазначено у пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, з 15.12.2017р. вказана справа має розглядатися за правилами Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII).

У зв'язку зі складністю та категорією даної справи, подальший її розгляд відбуватиметься за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи стадію вирішення даного спору (до набрання новим ГПК України законної сили), яка відповідає стадії підготовчого провадження, а саме визначенню обставин справи, які підлягають встановленню, та зібранню відповідних доказів, суд розпочав слухання справи зі стадії підготовчого провадження.

У судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно відповідача господарським судом Дніпропетровської області 11.06.15р. порушено провадження у справі № 904/4592/15 про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач 10.11.2004р. був прийнятий на роботу до ВАТ "Дніпропетровський трубний завод" (на даний час - Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод") на посаду правильником прокату труб 3 розряду до трубоволочильного цеху № 3.

15.06.2016р. був звільнений із займаної посади правильника прокату та труб в трубному відділенні 4 розряду в трубоволочильному цеху № 3, згідно ст.37 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначив позивач, при звільненні з роботи з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме, не виплачено 5 500,00грн. заборгованості із заробітної плати.

В довідці відповідача від 21.02.2019р. за №49-р/57 зазначено, що сума заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 5 704, 00гри. та не оспорюється відповідачем.

Позивач не заперечує визнати суму зазачену в довідці відповідача.

У зв'язку з тим, що позивачеві не було виплачено належну йому заробітну плату, останнім нарахована суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 5 704,00грн.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчисленні середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплати за останній 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарухвання виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарі) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р.)

Приписами п. 20 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підстава ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доводе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В судовому засідання присутній представник відповідача зазначив, що сума компенсації середнього заробітку за затримку розрахунків по заробітній платі відповідно до наданої довідки за період з 16.06.2016р. по 04.01.2019р. підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 106 080, 00грн. (640 робочих днів х 165, 75грн.).

Позивач не заперечує, щодо розрахунку наданого відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації заробітку за несвоєчасній розрахунок при звільненні за період з 16.06.2016р. по 04.01.2019р. задовольняються господарським судом у розмірі 106 080, 00грн.

Крім того, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до Господарського процесуального кодексу України сплату судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1 921,00 грн. в дохід держбюджету.

Керуючись ст.ст. 47, 95, 115-117, 238 КЗпП, ст.ст. 4, 12, 18, 20, 42, 73-86, 129, 185, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд 31, ) на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 5 704 (п'ять тисяч сімсот чотири) гривні 00 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні суму за період з 16.06.2016р. по 04.01.2019р. у розмірі 106 080 (сто шість тисяч вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд 31, ) на користь державного бюджету (одержувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , рахунок отримувача 0001, банк одержувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одну) гривню 00 копійок - судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.03.2019р.

Суддя Л.М. Калиниченко