ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 910/4966/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Літімпекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 (повний текст складено 24.09.2018)

у справі № 910/4966/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Іноземного підприємства "Літімпекс"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов'язання виконати умови договору

В судовому засіданні 12.02.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 Іноземне підприємство "Літімпекс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов'язання виконати умови договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України від 01.03.2018 № 580/32/2018-ЦЮ, шляхом надання позивачеві єдиного цифрового десятизначного коду (коду платника) для проведення розрахунків, пов'язаних з перевезенням вантажів та видачі Іноземному підприємству "Літімпекс" довідки з вказівкою його найменування і номеру присвоєного коду.

Позов обґрунтовано безпідставним невиконанням відповідачем обов'язку, передбаченого договором, зокрема п.п. 2.1.5, 2.4 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2004 № 644.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №910/4966/18 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач не виконав обов'язкову умову, необхідну для дотримання відповідачем його зобов'язання за п. 2.1.5 договору, а тому у відповідача не виникло зобов'язання з присвоєння позивачу єдиного цифрового десятизначного коду платника для проведення розрахунків, пов'язаних із перевезенням вантажів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач 05.10.2018 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального (ст.ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України) та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблений необґрунтований висновок, що неприсвоєння відповідачем єдиного цифрового десятизначного коду позивачеві у зв'язку з укладанням договору про організацію перевезень не є неправомірним, тому що присвоєнню позивачеві цього коду повинно передувати внесення позивачем на рахунок відповідача першого внеску в сумі 300 000,00 доларів США як оплату майбутніх перевезень, оскільки на думку суду до укладення договору сторонами здійснювалось узгодження його умов та позивачу було відомо, що після укладання договору йому необхідно сплатити перший внесок в сумі 300 000,00 доларів США.

Апелянт вказує, що спір у справі виник виключно у зв'язку з тим, що відповідач в порушення встановленого діючим законодавством України порядку проведення розрахунків за перевезення вантажів залізницею намагається невиконанням умов договору в частині присвоєння коду платника спонукати позивача зробити перший внесок розмірі 300 000,00 доларів США за майбутні перевезення.

На переконання апелянта розмір першого внеску у порядку передплати повинен визначались позивачем, як платником, самостійно без втручання відповідача, а правила розрахунків не передбачають обов'язок позивача робити перший внесок у розмірі 300 000,00 доларів США.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що для отримання єдиного цифрового десятизначного коду (коду платника) для проведення розрахунків, пов'язаних з перевезенням вантажів у міжнародному сполученні замовнику перевезень необхідно внести перший внесок грошових коштів як оплату за майбутні перевезення, який становить 300 000,00 доларів США на 2018 рік, що позивачем зроблено не було.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі №910/4966/18 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 оголошено перерву у справі на 13.12.2018, враховуючи необхідність додаткового з`ясування обставин справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 у справі №910/4966/18 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 12.02.2019.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.02.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 12.02.2019 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.03.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Іноземним підприємством "Літімпекс" укладено договір про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України № 580/32/2018-ЦЮ, предметом якого визначено регулювання відносин сторін, пов'язаних з організацією перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України у міжнародному залізничному вантажному сполученні, наданням додаткових послуг, пов'язаних з цими перевезеннями, і оплатою їх замовником за встановленими тарифами.

Відповідно до п. 1.2 договору організація перевезень вантажів, які експедируються замовником, здійснюються за місячними планами і за додатковими замовленнями на перевезення вантажів у вагонах і контейнерах.

Згідно з п. 1.3 договору діяльність сторін регулюється цим договором, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (по тексту договору - СМГС) при перевезеннях з оформленням накладної СМГС, ЦІМ/СМГС, Конвенцією про міжнародні залізничні перевезення (по тексту договору - КОТІФ) при перевезеннях з оформленням накладної ЦІМ, Тарифною політикою залізниць держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та перевезення вантажів у міжнародному сполученні на відповідний фрахтовий рік (по тексту договору - Тарифна політика), міжнародними договорами та чинним законодавством України.

Строк дії договору визначено сторонами у розділі 8, де вказано, що договір набуває чинності з дати підписання і діє до 31.12.2018 включно, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення. Якщо жодна зі сторін не звертається письмово за один місяць до закінчення терміну дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то дія договору продовжується на кожний наступний фрахтовий рік.

До основних обов'язків позивача як замовника за договором було віднесено здійснення діяльності на міжнародному ринку транспортних послуг, спрямовану на залучення до перевезення транзитних вантажів залізничним транспортом України (п. 2.2.1); забезпечення наявності грошових коштів на особових рахунках для резервування при прийомі на територію України вагонів, що слідують під його кодом платника (п. 2.2.2); перерахування належних сум провізної плати і додаткових зборів за вантажні перевезення відповідно до установлених тарифів (п. 2.2.3).

Основними обов'язками Укрзалізниці визначено повідомлення перевізників умов перевезення вантажів та надання додаткових послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів (п. 2.1.1); повідомлення про зміну діючих або введення нових нормативних актів з питань організації перевезень вантажів залізничним транспортом України (п. 2.1.2); повідомлення замовника про підвищення тарифів (п. 2.1.3); надання замовнику єдиного цифрового десятизначного коду для проведення розрахунків, пов'язаних з перевезеннями вантажів (п. 2.1.5); повідомлення замовника в автоматичному режимі на його електронну адресу про призупинення перевезення вантажів під його кодом платника на вхідній прикордонній станції у разі недостатності на йог особовому рахунку грошових коштів для резервування (п. 2.1.9).

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач не виконує обов'язок, передбачений п. 2.1.5 договору і не надає позивачеві єдиний цифровий десятизначний код для проведення розрахунків, пов'язаних з перевезенням вантажів (по тексту договору - код платника), незважаючи на направлення відповідної вимоги (претензія від 19.03.2018 № 57) та перерахування суми резервування у розмірі 55 555,00 грн. (платіжне доручення від 18.03.2018 № 58).

Відповідач вважає правомірною свою бездіяльність в частині присвоєння позивачеві єдиного цифрового десятизначного коду для проведення розрахунків, пов'язаних з перевезенням вантажів, оскільки виконанню відповідного обов'язку за п. 2.1.5 договору з боку Укрзалізниці має передувати перерахування замовником першого внеску в сумі 300 000,00 доларів США як оплату майбутніх перевезень.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд погодився з правовою позицією відповідача, та не вважає неправомірним неприсвоєння Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" єдиного цифрового десятизначного коду Іноземному підприємству "Літімпекс" у зв'язку з укладенням договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України від 01.03.2018 № 580/32/2018-ЦЮ.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Правове регулювання питань міжнародних вантажних перевезень залізничним транспортом України засновується на положеннях таких нормативних актів як Закони України "Про залізничний транспорт", "Про транспорт", "Про ратифікацію Угоди про проведення узгодженої політики у визначенні транспортних тарифів", "Про ціни і ціноутворення", Угода про міжнародне вантажне сполучення, Концепція встановлення узгодженої тарифної політики на залізничному транспорті держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, погоджена Рішенням Ради Голів Урядів СНД від 18.10.1996 (далі - Концепція), Тарифною угодою залізничних адміністрацій (Залізниць) держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 17.02.1993 (далі - Тарифна угода), Тарифна політика Залізниць держав - учасниць Співдружності незалежних Держав (далі - Тарифна політика), Господарський та Цивільний кодекси України.

Відповідно до Указу Президента України від 12.05.2011 № 581/2011 та постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460 у сфері тарифної політики право затверджувати тарифи на перевезення залізничним транспортом вантажів транзитом через територію України покладено на Міністерство інфраструктури України.

Транзитні тарифи затверджуються в рамках Тарифних політик, які щорічно приймаються тарифними конференціями на кожен фрахтовий рік.

Оголошення про введення в дію Тарифної політики на кожен фрахтовий рік здійснюється наказами Міністерства інфраструктури України, які реєструються у Міністерстві юстиції.

Тарифна політика на кожен фрахтовий рік та відповідні накази Міністерства інфраструктури України розміщуються позивачем на його офіційному сайті www.uz.gov.ua у розділі "Вантажні перевезення" - "Тарифні умови" - "Транзитні перевезення".

Наказом Міністерства інфраструктури України від 06.12.2017 № 424 введено в дію Тарифну політику Залізниць держав-учасниць СНД на перевезення вантажів у міжнародному сполученні на 2018 фрахтовий рік (надалі - Тарифна політика).

Згідно із п. 1.3 розділу Тарифної політики визначено "Каждая железнодорожная администрация (Железная дорога) вправе самостоятельно определять долю платы за использование инфраструктуры железных дорог свого государства в общем тарифе".

Пунктом 1.4 Тарифної політики встановлено, що "Начисление провозных платежей осуществляется в швейцарських франках, в доларах США или евро, что устанавливается Тарифной политикой каждой железнодорожной администрации (Железной дороги) либо нормативным документом железнодорожной администрации (Железной дороги)...".

За таких обставин, залізницям держав-учасниць Співдружності незалежних Держав згідно із Тарифною політикою, надано право нормативними документами самостійно визначати долю плати за використання інфраструктури залізниці.

Наказом Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 29.0.1.2016 № 036 (зі змінами) було затверджено Положення про Тарифну комісію Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - Положення), яка згідно із п. 1.1. Положення, утворена з метою розробки пропозицій по вдосконаленню тарифної політики на залізничному транспорті, прийняття рішень щодо: встановлення пільгових тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом; укладення договорів про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України з вантажовласниками та/або експедиторськими організаціями; підготовки пропозицій по передачі вантажних вагонів в оренду; забезпечення своєчасного надходження провізних платежів за перевезення вантажів та з питань, які стосуються спірних сум платежів за виконані перевезення вантажів; перегляду встановлених обсягів перевезень.

Пунктом 3.8 вказаного Положення передбачено право Тарифної комісії визначати розмір першого внеску грошових коштів як оплату за майбутні перевезення для вантажовласників та/або експедиторських організацій, які вперше укладають договір з Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця".

Таким чином, на підставі повноважень, наданих Тарифній комісії, Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" згідно із п. 1.3 Протоколу № 7 засідання Тарифної комісії від 28.11.2017, прийняло рішення, відповідно до якого укладання договору "Про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України" з вантажовласниками та експедиторськими організаціями, які вперше укладають зазначений договір з Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" на 2018 фрахтовий рік, здійснюється на загальних підставах, тобто за умови надання необхідних документів та внесення встановленого першого внеску в розмірі не менше 300 000,00 доларів США (або у гривневому еквіваленті).

Згідно з п. 11 Положення рішення Тарифної комісії виноситься на розгляд правління Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" для схвалення до опублікування цього рішення.

Протокол № 7 засідання Тарифної комісії від 28.11.2017 схвалено до опублікування рішенням правління Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" № Ц-57/121 від 20.12.2017.

Зазначені вимоги щодо внесення встановленого першого внеску в розмірі не менше 300 000,00 доларів США (або у гривневому еквіваленті) діють для всіх без виключення вантажовласників та експедиторських організацій, які вперше укладають зазначений договір з Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" на 2018 фрахтовий рік.

За твердженнями відповідача, не запереченими позивачем, рішення Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" № Ц-57/121 від 20.12.2017 щодо першого внеску на 2018 рік та його розміру не оскаржувалось у встановленому законодавством порядку. Як вказує відповідач, Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" не отримувало пропозицій про внесення змін щодо розміру першого внеску ні від вантажовласників, та ні від експедиторських організацій, в тому числі і від позивача.

Отже, виходячи з викладеного, Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" уповноважено визначати положення, за умови дотримання яких з вантажовласниками та експедиторськими, організаціями укладатимуться договори про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України.

Як вказувалося вище, такий внесок на 2018 фрахтовий рік для осіб, які вперше укладають договір становить не менше 300 000,00 доларів США, тоді як позивач перерахував відповідачеві лише 55 555,00 грн., що не відповідає зазначеній сумі за курсом Національного банку України на день платежу.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що розрахунки між ними здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" згідно з Тарифною політикою (п. 3.1), для чого філія "ЄРЦ" відкриває особові рахунки замовника з наданням відповідного номера і здійснює облік руху грошових коштів в доларах США і гривнях окремо (п. 3.5).

Матеріалами справи підтверджується, що до укладання договору від 01.03.2018 № 580/32/2018-ЦЮ сторонами у письмовій формі здійснювалося узгодження умов майбутньої співпраці. Так, позивач звертався до відповідача із листами від 24.11.2017 № 48, від 01.02.2018 № 52 з пропозицією щодо укладення договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України. При цьому, у своїх листах позивач чітко зазначив, що він має інформацію про початок договірної компанії на 2018 фрахтовий рік та ознайомився з вимогами (переліком документів та відомостей), необхідними для укладання договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України за посиланням: https://www.uz.gov.ua/cargo transportation/general information/contracts of carriage/.

На офіційному сайті Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця", який є відкритим для загального доступу, розміщена інформація, що стосується присвоєння коду платника і де визначено, що код присвоюється лише за умови надання довідки філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про внесення першого внеску грошових коштів, як оплату за майбутні перевезення у розмірі не менше 300 000,00 доларів США або у гривневому еквіваленті.

Листом від 28.02.2018 №ЦТЛ-19/202 відповідач повідомив позивача про те, що на засіданні Тарифної комісії Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 06.02.2018 розглянуті його листи від 24.11.2017 № 48, від 01.02.2018 № 52 щодо укладення договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України та прийнято рішення укласти такий договір на загальних підставах, за умови надання необхідних документів та внесення встановленого першого внеску у розмірі не менше 300 000,00 доларів США або у гривневому еквіваленті як оплату за майбутні перевезення. При цьому, у листі звернуто увагу на те, що після укладання договору оголошення коду платника здійснюється за умови надання довідки філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" про внесення першого внеску грошових коштів як оплату за майбутні перевезення у розмірі не менше 300 000,00 доларів США або у гривневому еквіваленті.

Зазначена вимога кореспондується із переліком документів і вимогами, необхідними для укладання договору, та розміщеними в загальному доступі на офіційному веб-сайті Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

У подальшому позивач надав документи, необхідні для підписання договору та 01.03.2018 сторонами було укладено договір № 580/32/2018-ЦЮ про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України, а філією "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" виставлено позивачу рахунок-фактуру № 80088 від 16.03.2018 на суму 7 881 796,20 грн.

Зазначений рахунок позивачем не оплачено. Доказів зворотного не подано.

У відповідь на претензію позивача від 19.03.2018 № 57 відповідач направив лист від 05.04.2018 № ЦТЛ-19/426, в якому знову повідомив про те, що присвоєння коду платника відбуватиметься після перерахування коштів в оплату за майбутні перевезення у розмірі не менше 300 000,00 доларів США або у гривневому еквіваленті.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що оскільки позивач не виконав обов'язкову умову, необхідну для дотримання відповідачем його зобов'язання за п. 2.1.5 договору, у відповідача не виникло зобов'язання з присвоєння позивачу єдиного цифрового десятизначного коду платника для проведення розрахунків, пов'язаних із перевезенням вантажів.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції прав та законних інтересів позивача не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні ст. 77 ГПК України.

Твердження апелянта щодо наявності у ПАТ «Укрзалізниця» обов'язку щодо надання коду є безпідставним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи та спростовується наданими відповідачем доказами.

Щодо посилань апелянта на те, що укладений між сторонами договір не передбачає обов'язку робити перший внесок саме в розмірі 300000,00 доларів США, колегія суддів зазначає наступне.

Укладання Договору «Про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України» на 2018 фрахтовий рік у редакції, оприлюдненій на офіційному сайті ПАТ «Укрзалізниця», передбачено не лише для вантажовласників та/або експедиторських організацій, які вперше укладають Договір з ПАТ «Укрзалізниця», а і для осіб, які не вперше укладають договори на перевезення транзитних вантажів.

Вимога щодо сплати грошових коштів першого внеску в розмірі 300 000,00 доларів США, який є оплатою за майбутні перевезення, не розповсюджується на всіх вантажовласників та/або експедиторських організацій, які бажають укласти Договір, а лише на тих, які укладають його вперше, оскільки така вимога являється фінансовою гарантією по оплаті майбутніх перевезень новими учасниками.

Умови щодо сплати першого внеску та його розміру не можуть бути передбачені умовами оприлюдненого Договору, оскільки їх наявність поставить у нерівні умови ті експедиторські організації, які під час укладання до 2018 року нових договорів забезпечували сплату такого внеску.

У зв'язку із вказаним, перед укладанням Договору, позивачем і відповідачем здійснювалось погодження умов його укладання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Іноземного підприємства "Літімпекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №910/4966/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Літімпекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №910/4966/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2018 у справі №910/4966/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4966/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 03.04.2019 після виходу головуючого судді з відпустки за сімейними обставинами.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко