ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 Справа № 914/2448/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді одноособово ОСОБА_1 здійснив у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін та без проведення судового засідання розгляд справи:

за позовом: Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал",
до відповідача:товариства з додатковою відповідальністю "Модем"
предмет позову: стягнення 11'296,31 грн.
Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" до товариства з додатковою відповідальністю "Модем" про стягнення заборгованості в розмірі 11'296,31 грн. Ухвалою суду від 28.01.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення умов договору та чинного законодавства при скиданні стічних вод у каналізацію міста Львова перевищив ліміт забруднення стічних вод. Зважаючи на це, позивач нарахував відповідачу додаткову плату в розмірі 9'348,67 грн. Окрім того, за скид наднормативних забруднень відповідач повинен сплатити до міського бюджету міста Львова 1'947,64 грн.

Заперечення відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказав, що в позовній заяві відсутнє законодавче обґрунтування заявлених вимог, а відтак ці вимоги є незаконними. Нормативно-правові акти, на які посилається позивач, втратили свою чинність. Крім того, у відповідь на претензію позивача, відповідач надсилав йому свої заперечення щодо нарахування додаткової плати. Однак позивач не долучив їх до матеріалів позову.

Відповідь позивача на відзив.

Як убачається з інформації, що знаходиться на офіційному веб-сайті публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (ідентифікатор поштового відправлення 508) позивач отримав відзив на позов 16.02.2019. Незважаючи на це, своїм правом на подання відзиву не скористався.

Таким чином, суд розглядає справу в межах пояснень та доказів, що містяться в позовній заяві та відзиві на позов.

Фактичні обставини справи.

Між сторонами у справі укладено договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі № 300174 від 28.09.2010 (далі Договір) (а.с. 22-23). Згідно з пунктом 1.1 Договору Львівводоканал (позивач у справі) надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент (відповідач у справі) користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені Договором та чинним законодавством України, зокрема: Законом України "Про питну воду і питне водопостачання", Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України (надалі Правила користування), Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення (надалі Правила експлуатації), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст і селищ України, Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова (надалі Правила приймання).

Згідно з пунктом 2.1.1 Договору Львівводоканал зобов'язується, згідно з технічними умовами на приєднання абонента до міської мережі водопроводу та каналізації, виданими Львівводоканалом, забезпечити в розмірі лімітів: постачання питної води…; приймання стічних вод, у яких не перевищено допустимі концентрації забруднювальних речовин в об'ємі 105 куб.м/міс.; дощових (талих) стічних вод в об'ємі 523 куб. м./міс.

Абонент зобов'язується не перевищувати встановлені ліміти водоспоживання і водовідведення та допустимі концентрації забруднювальних речовин в контрольних колодязях на каналізаційних випусках абонента (пункт 2.2.7 Договору); забезпечувати можливість безперешкодного доступу уповноважених працівників Львівводоканалу до мереж та обладнання абонента для виконання службових обов'язків (пункт 2.2.8 Договору).

Позивач стверджує в позовній заяві, що відповідача включено до переліку підприємств, для яких встановлюється ліміт на скид забруднювальних речовин у міську каналізацію під № 725. Однак такого переліку немає в матеріалах справи.

У цьому контексті суд керується нормою частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України: якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою з обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Зважаючи на те, що відповідач у відзиві на позов не заперечує факту включення його до переліку підприємств, для яких встановлюється ліміт на скид забруднювальних речовин у міську каналізацію, суд вважає, що така обставина має місце. Більше того, така обставина узгоджується з іншими доказами, що є в матеріалах справи.

Позивачем як комунальним підприємством Львівської міської ради 23.01.2004 для відповідача затверджено ліміт № 261 на скид забруднювальних речовин в систему міської каналізації відповідачем (далі Ліміт) (а.с. 24).

Працівники підприємства позивача на об'єкті відповідача за адресою: місто Львів, вулиця Пасічна, 160, здійснили відбір контрольної вибіркової проби стічних вод для проведення головного і контрольного хімічних аналізів, про що складено акт № 8687 від 22.08.2017 (далі Акт) (а.с. 25). Відбір проведено із контрольного колодязя КК-1.

Відбір проб проведено трьома представниками позивача в присутності представника відповідача заступника директора з господарської роботи ОСОБА_2, який підписав Акт. Проба в ємності 1,5 л для проведення контрольного аналізу запломбовано та передано відповідачеві. В акті зазначено, що відповідач ознайомлений з правом проведення контрольного аналізу та порядком використання результатів; що якісні показники стічних вод та їх відповідність вимогам Місцевих правил приймання визначає Водоканал шляхом проведення головного аналізу проби. Контрольний аналіз цієї ж проби повинен бути проведений абонентом відразу після відбору. Контрольний аналіз здійснюється в хімічній лабораторії комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління".

Згідно з результатами вимірювань № 582 (а.с. 26) відповідно до Акту встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин за такими показниками: азот амонійний та фосфати. Зазначені вимірювання проводилися хіміко-бактеорологічною лабораторією позивача.

Листом від 25.09.2017 позивач надіслав відповідачу претензію № 7288 про додаткову сплату за скид стічних вод з порушенням Місцевих правил приймання щодо їх складу і властивостей на суму 11'296,31 грн. (а.с. 28). Ця обставина підтверджується фіскальним чеком публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (а.с. 28, зворотня сторона).

Відповідач у відповідь на претензію надіслав позивачу лист № 304 від 24.10.2017 (а.с. 46-47), де запропонував позивачу письмово роз'яснити юридичну обґрунтованість претензії. Вказану обставину відповідач підтверджує фіскальним чеком публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (а.с. 47, зворотня сторона).

Оцінка суду.

Відповідно до положень статті 131 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) скидання стічних вод у водні обєкти допускається лише за умови дотримання нормативів гранично допустимих концентрацій та нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Місцеві правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту встановлюють вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту. Місцеві правила розробляються на підставі та з урахуванням вимог правил приймання стічних вод та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідний орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про затвердження місцевих правил, застосовуються правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

На підставі Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, прийнятих на підставі наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 (правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади), рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.09.2002 № 292 були затверджені відповідні Місцеві правила приймання.

Вказані правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, були скасовані на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 166-р "Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ". Водночас Місцеві правила залишились чинними. Зокрема, суд звертає увагу відповідача, що згідно з вищезазначеними положеннями статті 131 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, застосовуються лише у випадку відсутності Місцевих правил.

Зважаючи на зазначене, оскільки Місцеві правила були чинними на момент здійснення відбору проби стічних вод, правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються саме Місцевими правилами приймання, які є обов'язковими для сторін.

Між сторонами у справі виникло цивільне правовідношення на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України. Уклавши Договір, відповідач узяв на себе обов'язок не перевищувати допустимі концентрації забруднювальних речовин в контрольних колодязях на каналізаційних випусках (пункт 2.2.7 Договору). Відповідно до пункту 4.1 Договору за невиконання або неналежне виконання обов'язків, передбачених Договором, сторони несуть відповідальність відповідно до Договору та чинного законодавства України.

Відповідно до пунктів 7.2.10, 7.2.12, 7.2.14 Місцевих правил приймання за призначенням хімічні аналізи проби поділяються на: головні; контрольні; арбітражні. Головний аналіз це аналіз, за результатами якого визначаються концентрації забруднювальних речовин, робиться висновок про якісні показники стічних вод, відсутність чи наявність у стічних водах перевищень допустимої концентрації, встановлених для даного підприємства (обєкта). Після відбору проба для головного аналізу передається Контролюючою службою в хімічну лабораторію (пункт 7.2.32). Якщо проби відібрано Водоканалом головний аналіз проводить хімічна лабораторія Водоканалу.

Хіміко-бактеорологічна лабораторія позивача виявила перевищення допустимих забруднень стічних вод відповідача. В присутності відповідача було здійснено відбір контрольної вибіркової проби стічних вод відповідача, про що складено Акт № 8687 від 22.08.2017. Однак в матеріалах справи відсутні докази проведення відповідачем контрольного аналізу відібраної проби. Таким чином, суд бере до уваги результати головного аналізу, проведеного позивачем.

Згідно з пунктом 8.4.3 Місцевих правил приймання у випадку порушення правил стосовно вимог до складу і властивостей стічних вод підприємств, що скидаються в міську каналізацію, підприємства-порушники сплачують додаткову плату як водоканалу за водовідведення (обчислену за підвищеним коефіцієнтом кратності), так і на рахунок міського фонду охорони навколишнього природного середовища (пункти 8.4.5, 8.4.9). При цьому тарифи і обєми визначаються згідно з груповим рахунком за послуги водопостачання і водовідведення за розрахунковий період, в якому було виявлене порушення.

За таких обставин суд зробив висновок, що відповідач, який взяв на себе обов'язок за Договором не перевищувати допустимі концентрації забруднювальних речовин в своїх контрольних колодязях на каналізаційних випусках, допустив порушення у цій сфері. Разом з тим, не менш важливим є визначення правильного розміру додаткової плати.

Пункт 8.4.9 Правил встановлює, що плата підприємств за скид до Міської Каналізації стічних вод з порушенням Правил щодо їх складу та властивостей (пункт 9.2.2) … здійснюється відповідно до рахунків, які виставляє Водоканал.

Відповідно до пунктів 8.2 Місцевих правил приймання при перевищенні вмісту забруднювальних речовин у стічних водах підприємств, що скидаються у міську каналізацію, порівняно зі встановленими Правилами, підприємства сплачують Водоканалу плату за скид наднормативних забруднень, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1 м3 стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій (Нп), який встановлюється як частка від тарифу за послуги водовідведення: Нпі = Чт х Ті, де Чт - частка собівартості очищення стічних вод у виробничій собівартості послуг водовідведення; Ті - тариф встановлений за послуги водовідведення.

Виробнича собівартість очищення 1 м3 стічних вод повинна визначатися згідно з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".

Виходячи із постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 5015/3041/12, виробнича собівартість очищення 1 м3 стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій має бути підтверджена відповідними первинними документами.

Документи щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП "Львівводоканал" з очищення 1 м3 стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин позивачем не надані і такі в матеріалах справи відсутні.

Згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 31.07.2013 у справі № 908/473/13-г, відсутність однієї зі складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, який повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 м3 стічних вод, виключає можливість правильного обрахування додаткової плати за скид наднормативних забруднень.

Таким чином, за відсутності вказаних документів неможливо провести як розрахунок суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі Акту, так і перевірити правомірність визначення виробничої собівартості очищення 1 м3 стічних вод згідно з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869. За таких обставин суд не вбачає можливості для незастосування висновків, які наведені в постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 5015/3041/12. Аналогічні висновки уже висловлювалися Господарським судом Львівської області та були підтримані Західним апеляційним господарським судом у постановах від 05.12.2018 № 5015/3137/12, від 02.03.2019 № 914/1861/18. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Господарський процесуальний кодекс України в частині 3 статті 2 також установлює, що до основних засад господарського судочинства належить верховенство права. Як відомо, однією зі складових верховенства права є принцип правової визначеності. Цей принцип неодноразово тлумачився і Європейським судом з прав людини.

Так, у рішенні Сєрков проти України (Serkov v. Ukraine, no. 39766/05, § 35, 07 July 2011) ЄСПЛ зазначив:

"35. Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі "передбачуваності" у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці… У цьому звязку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права".

За таких обставин, Господарський суд Львівської області послідовно продовжує застосовувати правові норми, які регулюють спірні правовідносини, у спосіб, запропонований Верховним Судом, та не вбачає винятковості чи необхідності застосовувати такі норми в інший спосіб.

Відповідно до статей 73, 74, 80, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Відтак судовий збір залишається за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 13, 73, 74, 80, 81, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Рим Т.Я.