ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" березня 2019 р. Справа№ 910/4375/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Жук Г.А.
суддів: Мальченко А.О.
Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 11.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2962/18 від 22.11.2018) Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018

у справі №910/4375/18 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд»
до Військової частини Національної гвардії України
про стягнення 349 637,80 грн
за участю Військової прокуратури Центрального регіону України

за участю представників сторін:

від позивача: Піцьків В.Я., ордер ІФ №061924 від 19.12.2018
від відповідача: Литвиненко С.В., довіреність №62 від 19.01.2018
Горбатюк П.М., командувач, витяг з наказу №171о/с від 01.11.2016
від прокуратури: не з`явились

в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення заборгованості за договором №030316/1 від 03.03.2016 в розмірі 283 031,21 грн, пені в сумі 40 531,61 грн, 3% річних в розмірі 4 187,00 грн та інфляційних втрат в сумі 21 887,98 грн, що разом складає 349 637,80 грн.
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати будівельно-монтажних робіт. У зв`язку з цим позивачем нараховано 3% річних, інфляційні втрати та пеню на підставі ст. ст. 625, 549 ЦК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» заборгованість у сумі 277 305,97 грн, 3% річних у сумі 4125,40 грн, інфляційне збільшення боргу у сумі 18809,19 грн та судовий збір у розмірі 4503,61 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши обставини невиконання відповідачем умов договору з оплати вартості виконаних робіт, та посилаючись на приписи ст. 218 ГК України, ст.ст. 525, 629 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, врахувавши встановлені за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності відповідача розбіжності обсягів виконаних робіт за договором №030316/1 від 03.03.2016, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, судом було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, 13.11.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 11.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2962/18 від 22.11.2018), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/4375/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному встановленні обставин справи. Так, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 , який підписав акт прихованих робіт від імені відповідача, на дату підписання акту перебував на лікарняному та був звільнений від виконання службових обов`язків. Також, скаржник стверджує, що ремонт будівлі спеціального призначення (штабу) здійснювався без будь-якої затвердженої сторонами проектно-кошторисної документації. Відповідач вважає, що виконання робіт позивачем відбувалося з недоліками, що підтверджується наявністю розбіжності обсягів виконаних робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» за договором №030316/1 від 03.03.2016 у сумі 5 725,24 грн, яка була виявлена під час вибіркової перевірки представником Північного офісу Державної аудиторської служби України.
Крім того, на думку відповідача, місцевим господарським судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судової експертизи, оскільки у справі наявні суперечливі докази акт №09-30/429 від 24.04.2017 (т. 2 а.с. 35-56), в якому зафіксована відсутність дебіторської заборгованості по розрахунках з підрядними організаціями, та Довідка перевірки дотримання вимог законодавства по виконаних роботах від 19.07.2017, складена Державною аудиторською службою України, в якій зазначено про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» було завищено обсяги фактично виконаних робіт по договору №030316/1 від 03.03.2016 на суму 5 725,24 грн (т. 2 а.с 20-32).
Разом з апеляційною скаргою відповідач заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення фактичних обсягів виконаних робіт за договором №030316/1 від 03.03.2016.
Судова колегія відмовляє в задоволенні вказаного клопотання з причин, викладених в мотивувальній частині постанови.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 11.11.2018 (вх. №09.1-04.1/2962/18 від 22.11.2018) Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/4375/18, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи встановлено процесуальний строк для подання заяв та клопотань, пояснень, справу призначено до розгляду.
26.12.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає безпідставним твердження відповідача про відсутність проектно-кошторисної документації та зазначає, що будівельні роботи виконувалися позивачем згідно кошторису, а відступлення від умов договору та актів цивільного законодавства позивачем допущено не було.
Разом з відзивом позивач подав клопотання про закриття апеляційного провадження у справі у зв`язку з тим що, на думку позивача, з 01.01.2018 представництво в апеляційних судах має здійснюватись адвокатами; натомість, матеріали справи не містять підтвердження того, що особа, яка підписала апеляційну скаргу від імені Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, є адвокатом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 28.10.2015 Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з пп. 11 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.
Враховуючи викладене, оскільки Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України входить до системи органів виконавчої влади, судова колегія визнала клопотання позивача про закриття апеляційного провадження таким, що не підлягає задоволенню.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 розгляд справи №910/4375/18 відкладено на підставі ст. 216 ГПК України.
22.02.2019 від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшло повторне клопотання про призначення судової експертизи, яке залишено без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України у зв`язку з пропуском процесуального строку для його подання без обґрунтування поважності причин такого пропуску.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2019 по справі оголошено перерву до 20.03.2019.
Представник прокуратури в судове засідання 20.03.2019 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся під розписку у порядку ст. 216 ГПК України (т. 4 а.с. 95).
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника прокуратури, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Представники відповідача у судових засіданнях вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представник позивача у судових засіданнях просив суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» (виконавець, позивач у справі) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України (замовник, відповідач у справі) укладений договір № 030316/1, відповідно до умов якого замовник доручив, а виконавець зобов`язався виконати роботи з військового будівництва навчальних класів зв`язку військової частини НОМЕР_1 НГУ за ДК: 016-2010 та ДК021:2015 з використанням матеріалів замовника, а саме: роботи будівельно-монтажні, інші (код. категорія відповідно до ДК 43.29.1) та будівельно-монтажні роботи (код категорія відповідно до ДК - 45300000-0) на суму 283 031,21 грн.
Пунктом 2.1. договору визначено, що загальна сума договору складає 283 031,21 грн.
Відповідно до п. 2.2. договору замовник здійснює оплату виконавцю після виконання робіт у розмірі 100% не пізніше 5 (п`яти) робочих днів на підставі акту виконаних робіт ПФ № КБ-2 в та довідки про вартість виконаних робіт ПФ №КБ-3.
Згідно з п. п. 3.1., 3.2. договору початок виконання робіт - 01 лютого 2016 року. Закінчення виконання робіт - не пізніше 20 грудня 2016 року.
Відповідно до п. 4.1. договору, робота вважається виконаною після підписання замовником акту виконаних робіт ПФ № КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт ПФ № КБ-3.
Відповідно до п. 4.2. договору після завершення робіт замовник зобов`язаний прийняти їх та на протязі 5 (п`яти) робочих днів підписати акт виконаних робіт ПФ №КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт ПФ №КБ-3 та провести розрахунки з виконавцем, або надати мотивовану відмову від прийому робіт та підписання акту.
Дослідивши зміст договору №030316/1 від 03.03.2016, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України, колегія суддів дійшла висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, правове регулювання якого здійснюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 875 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 318 ГК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Відповідно до ч. 1 ст. 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.
Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Відповідно до умов договору 18.03.2016 сторонами складений акт приймання виконаних будівельних робіт №181316, який складений за формою ПФ № КБ-2 та підписаний сторонами без зауважень та заперечень (т. 1 а.с. 32-34).
Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 18.03.2016, підписаною сторонами, підтверджено, що загальна вартість будівельних робіт склала 283 031, 21 грн (т. 1 а.с. 35).
Також, сторонами складений та підписаний локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, складений в поточних цінах станом на 02.03.2016 (т. 1 а.с. 20-23).
Актом огляду прихованих робіт №1 від 18.03.2016, підписаним обома сторонами, зафіксовано, що роботи виконані за проектною документацією; при виконанні робіт відсутні (або допущені) відхилення від проектної документації; роботи виконані відповідно до проектної документації, стандартів будівельних норм і правил, технічних умов і відповідають вимогам їх прийняття (т. 1 а.с. 36).
З урахуванням викладеного, колегію суддів відхиляються доводи скаржника про те, що роботи здійснювалися підрядником без будь-якої затвердженої проектно-кошторисної документації, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування місцевим господарським судом факту перебування ОСОБА_1 на лікарняному на час підписання Акту огляду прихованих робіт № 1 від 18.03.2016 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не спростовують обставини прийняття відповідачем в повному обсязі виконані за договором підряду роботи згідно Акту за формою ПФ № КБ-2в. До того ж, акт прихованих робіт зі сторони відповідача підписаний також і командиром військової частини Нардековим М.М., а підписання цього акту під час тимчасової непрацездатності не спростовує повноважень Паращука Я.І. на вчинення такої дії як фахівця з технічного нагляду. Також, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що відповідачем належними доказами не спростовано обставин підписання акту іншою особою ніж ОСОБА_1 , що може бути встановлено лише висновком експерта.
В апеляційній скарзі скаржник також посилається на встановлення Північним офісом Державної аудиторської служби України факту завищення вартості будівельних робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «Вестєвробуд» на суму 5 725,24 грн, та вказує на те, що зазначене можна розцінювати як допущення недоліків у виконанні робіт.
Судова колегія не погоджується із таким твердженням відповідача та зазначає, що місцевим господарським судом під час розгляду справи встановлено, що представник позивача не підтримав позовні вимоги у частині встановленого Держаудитслужбою перевищення вартості робіт на суму 5 725,24 грн, у задоволенні позовних вимог у цій частині судом першої інстанції відмовлено.
Відтак, з урахуванням наявних доказів у справі, судова колегія вважає безпідставним посилання апелянта на довідку Державної аудиторської служби України як на доказ того, що позивачем під час виконання будівельних робіт були допущені недоліки та істотні відступлення від умов договору.
Твердження відповідача про те, що місцевий господарський суд неправомірно відхилив клопотання про проведення судової експертизи, судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова колегія зазначає, що судова експертиза призначається тільки у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Крім того, у даній справі відсутня необхідність встановлювати обсяги фактично виконаних робіт, оскільки матеріали справи містять акт прийняття виконаних робіт, підписаний сторонами без зауважень та заперечень. Також, судова колегія звертає увагу, що будівельні роботи були виконані у 2016 році.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Матеріали справи не містять підтвердження того, що відповідач заявляв про недоліки при прийнятті будівельних робіт, також відповідач не посилається на наявність прихованих недоліків, які неможливо було виявити при звичайному способі прийняття виконаних робіт, а тому судова колегія дійшла висновку про правомірність відмови у задоволенні клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, поданого відповідачем до суду першої інстанції. Клопотання відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, подане разом з апеляційною скаргою, судова колегія визнала таким, що не підлягає задоволенню, з тих же підстав.
Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати вартості виконаних будівельних робіт в сумі 277 305,97 грн доведено матеріалами справи, підтверджено позивачем та не спростовано відповідачем під час розгляду справи, а відтак, з огляду на вимоги ст. 625 ЦК України, стягнення з відповідача 77 832,00 грн основного боргу та 3% річних у сумі 41 25,40 грн, інфляційне збільшення боргу у сумі 18 809,19 грн є правомірним. При цьому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про застосування наслідків позовної давності до вимоги про стягнення пені та відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного встановлення обставин справи судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі № 910/4375/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).
Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/4375/18 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2018 року у справі №910/4375/18 залишити без змін.
3. Справу №910/4375 /18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 28.03.2019