ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Справа № 915/1482/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3)

в особі: Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона; поштова адреса: 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с № 20)

до відповідача: Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 8)

про: стягнення 3977149,90 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат,

від відповідача: ОСОБА_2, керівник,

Суть спору:

05.12.2018 Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 32/20050 від 28.11.2018 про стягнення з Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» заборгованості в розмірі 3977149,90 грн, з яких: 3310303,35 грн. основна заборгованість, 42509,67 грн. інфляційні втрати, 32056,25 грн 3% річних, 212572,02 грн 7% штрафу, 379708,61 грн пеня.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору № 220 від 19.12.2016 купівлі-продажу теплової енергії (код 35.30.1 постачання пари та гарячої води) з протоколами розбіжностей та додатковою угодою до нього; постанова Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 у справі № 915/84/17; актів купівлі-продажу теплової енергії за квітень 2018 року № 4 від 30.04.2018, за травень 2018 року № 5 від 31.05.2018, за червень 2018 року № 6 від 30.06.2018, за липень 2018 року № 7 від 31.07.2018, за серпень 2018 року № 8 від 31.08.2018, за вересень 2018 року № 9 від 30.09.2018; акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.10.2018; актів про обсяги теплової енергії, що надійшли в теплові мережі КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» від ВП «Южно-Українська АЕС» в квітні 2018 року № АК.0.3104ц.0833 від 02.05.2018, в травні 2018 року № АК.0.3104ц.0839 від 01.06.2018, в червні 2018 року № АК.0.3104ц.0846 від 02.07.2018, в липні 2018 року № АК.0.3104ц.0851 від 01.08.2018, в серпні 2018 року № АК.0.3104ц.0856 від 03.09.2018, в вересні 2018 року № АК.0.3104ц.672 від 01.10.2018; рахунків № РС,18-1077 від 30.04.2018, № РС,18-1078 від 30.04.2018, № РС,18-1079 від 30.04.2018, № РС,18-1145 від 31.05.2018, № РС,18-1146 від 31.05.2018, № РС,18-1147 від 31.05.2018, № РС,18-2905 від 30.06.2018, № РС,18-2906 від 30.06.2018, № РС,18-2907 від 30.06.2018, № РС,18-3067 від 31.07.2018, № РС,18-3068 від 31.07.2018, № РС,18-3069 від 31.07.2018, № РС,18-3236 від 31.08.2018, № РС,18-3237 від 31.08.2018, № РС,18-3238 від 31.08.2018, № РС,18-3417 від 30.09.2018, № РС,18-3418 від 30.09.2018, № РС,18-3419 від 30.09.2018 з доказами направлення; претензії № 32/18368 від 01.11.2018 з доказами направлення; постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 1540 від 08.09.2016; застосування норм статей 526, 530, 546, 610, 611, 612, 625, 626 Цивільного кодексу України, статей 193, 231, 232, 343 Господарського кодексу України та мотивовані невиконанням відповідачем договірних зобовязань в частині здійснення своєчасної та повної оплати спожитих послуг за період з квітня по вересень 2018 року.

Ухвалою суду від 14.12.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1482/18, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 15.01.2019 об 11 год. 00 хв. та встановлено відповідачу процесуальний строк для подання до суду відзиву.

15.01.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій б/н від 14.01.2019 (вх. № 637/19 від 15.01.2019), в якому відповідач просить суд з урахуванням майнового стану відповідача, інших обєктивних обставин, що заслуговують на увагу зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню на 90%.

За результатами судового засідання, проведеного 15.01.2019, підготовче засідання у справі було відкладено на 12.02.2019 о 12 год. 30 хв; надано відповідачу можливість в 3-денний строк надати суду відзив на позовну заяву.

24.01.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 23/104 від 18.01.2019. У відзиві відповідач визнає основний борг в сумі 3310303,5 грн та інфляційні витрати і 3 % річних в загальній сумі 74565,92 грн. Крім того, заявник просить суд частково зменшити штрафні санкції нараховані позивачем за не сплату спожитих послуг згідно договору № 221 від 19.12.2016 з питного водопостачання, а саме: 212572,02 грн 7% штрафу, 379708,61 грн. пені.

30.01.2019 до суду від позивача надійшли заперечення № 32/1363 від 24.01.2019 на клопотання позивача про зменшення розміру штрафних санкцій б/н від 14.01.2019 (вх. № 637/19 від 15.01.2019).

Крім того, 30.01.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 32/1365 від 24.01.2019.

За результатами судового засідання, проведеного 12.02.2019, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 915/1482/18 та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.03.2019 о 10 год. 45 хв.

25.02.2019 до суду від відповідача надійшли пояснення б/н від 21.02.2019 (вх. № 2988/19) на заперечення позивача від 24.01.2019 № 32/1363, щодо клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

26.02.2019 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 26.02.2019 (вх. № 3089/19) про ознайомлення з матеріалами справи.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв, як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

В судове засідання 14.03.2019 зявилися повноважні представники обох сторін, яких суд заслухав.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив актуальність позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача вказав про те, що відповідач визнає нарахований позивачем основний борг в сумі 3310303,5 грн та інфляційні витрати і 3 % річних в загальній сумі 74565,92 грн; просив суд зменшити розмір штрафних санкцій (212572,02 грн 7% штрафу, 379708,61 грн. пеня) , заявлених позивачем до стягнення.

Крім того, до закінчення судових дебатів у справі № 915/1482/18 представник позивача звернувся до суду з заявою б/н від 14.03.2019 (вх. № 4020/19), у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, суд 14.03.2019 за результатами розгляду даної справи проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

19.12.2016 між державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» та комунальним підприємством «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» був укладений договір № 220 купівлі-продажу теплової енергії (код 35.30.1 постачання пари та гарячої води).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 у справі № 915/84/17 визнано укладеним у викладеній редакції.

Відповідно до предмету вказаного договору позивач, як теплогенеруюча організація, бере на себе зобовязання у 2017 році постачати відповідачу, як споживачу, теплову енергію у гарячій воді (далі теплова енергія) в потрібних обсягах для опалення, вентиляції, та гарячого водопостачання об'єктів Споживача, приєднаних до його теплових мереж, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) згідно структури споживачів та у терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 Договору).

За умовами наведеного договору:

- розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до обсягів споживання теплової енергії кожною категорією споживачів комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (населення, бюджетні установи, релігійні організації, інші споживачі) та за тарифами, встановленими для Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» окремо для кожної категорії споживачів (п. 3.1 Договору);

- оплату за фактично спожиту теплову енергію Споживач проводить щомісячно на підставі предявлених Виробником рахунків на оплату протягом 30- календарних днів з дня отримання рахунку (п. 4.1 Договору);

- теплогенеруюча організація направляє Споживачу рахунки цінним листом з повідомленням про вручення (п. 4.2 Договору);

- грошові кошти перераховуються Споживачем згідно з платіжними реквізитами, вказаним у рахунку, предявленому Теплогенеруючою організацією (п. 4.5 Договору);.

- у Випадку порушення зобовязань, що виникає з цього договору (надалі іменується «порушення договору», Сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання, або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених цим договором (п. 8.2 Договору);

- за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, згідно зі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України (п. 8.3 Договору);

- сплата штрафних санкцій за порушення зобовязання не звільняє жодну із сторін від виконання взятих на себе зобовязань по договору (п. 8.4 Договору);.

- договір вступає в силу з дати підписання його обома Сторонами, скріплення печатками та діє з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року включно, в частині постачання теплової енергії, а частині розрахунків до повного розрахунку.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін письмово не заявить про необхідність його перегляду (п. 11.1 Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача сум основного боргу, інфляційних втрат, відсотків річних, штрафу та пені внаслідок порушення останнім договірних зобовязань по своєчасній оплаті наданих послуг з постачання теплової енергії.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору, у період з квітня по вересень 2018 року позивач здійснив постачання теплової енергії відповідачу на загальну суму 3310303,35 грн, що підтверджується такими доказами:

1. Копіями актів купівлі-продажу теплової енергії:

- за квітень 2018 року № 4 від 30.04.2018 на суму 1233616,55 грн;

- за травень 2018 року № 5 від 31.05.2018 на суму 555744,15 грн;

- за червень 2018 року № 6 від 30.06.2018 на суму 480584,79 грн;

- за липень 2018 року № 7 від 31.07.2018 на суму 394119,41 грн;

- за серпень 2018 року № 8 від 31.08.2018 на суму 356098,39 грн;

- за вересень 2018 року № 9 від 30.09.2018 на суму 290140,06 грн.

2. Копіями актів про обсяги теплової енергії, що надійшли в теплові мережі КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» від ВП «Южно-Українська АЕС»:

- в квітні 2018 року № АК.0.3104ц.0833 від 02.05.2018;

- в травні 2018 року № АК.0.3104ц.0839 від 01.06.2018;

- в червні 2018 року № АК.0.3104ц.0846 від 02.07.2018;

- в липні 2018 року № АК.0.3104ц.0851 від 01.08.2018;

- в серпні 2018 року № АК.0.3104ц.0856 від 03.09.2018;

- в вересні 2018 року № АК.0.3104ц.672 від 01.10.2018.

Тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ДП «НАЕК «Енергоатом» встановлені постановою НКРЕКП від 08.09.2016 №1540, копія якої надана позивачем до позовної заяви.

На підставі вищевказаних актів та постанови, позивачем направлялися відповідачу рахунки для оплати відпущеної у період з квітня по вересень 2018 року теплової енергії на загальну суму 3310303,35 грн, зокрема:

- № РС,18-1077 від 30.04.2018 на суму 978428,65 грн;

- № РС,18-1078 від 30.04.2018 на суму 4412,45 грн;

- № РС,18-1079 від 30.04.2018 на суму 250775,45 грн;

- № РС,18-1145 від 31.05.2018 на суму 440449,60 грн;

- № РС,18-1146 від 31.05.2018 на суму 1994,35 грн;

- № РС,18-1147 від 31.05.2018 на суму 113300,20 грн;

- № РС,18-2905 від 30.06.2018 на суму 380941,79 грн;

- № РС,18-2906 від 30.06.2018 на суму 97919,52 грн;

- № РС,18-2907 від 30.06.2018 на суму 1723,48 грн;

- № РС,18-3067 від 31.07.2018 на суму 312390,35 грн;

- № РС,18-3068 від 31.07.2018 на суму 1413,66 грн;

- № РС,18-3069 від 31.07.2018 на суму 80315,40 грн;

- № РС,18-3236 від 31.08.2018 на суму 282035,03 грн;

- № РС,18-3237 від 31.08.2018 на суму 1281,60 грн;

- № РС,18-3238 від 31.08.2018 на суму 72781,76 грн;

- № РС,18-3417 від 30.09.2018 на суму 229905,51 грн;

- № РС,18-3418 від 30.09.2018 на суму 59192,52 грн;

- № РС,18-3417 від 30.09.2018 на суму 1042,03 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 06.11.2018 позивач надіслав відповідачу претензію № 32/18368 від 01.11.2018. У вказаній претензії позивач вимагав перерахувати йому борг у розмірі 3310303,35 грн та надати відповідь на претензію не пізніше 20.11.2018.

За даними позивача, відповідач на вказану претензію не відреагував, зобовязання щодо оплати отриманих послуг не виконав, чим порушив договірні зобовязання.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обовязок доведення факту належної оплати за відпущену теплову енергію закон покладає на споживача.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань за договором не представив, доводи позивача не спростував. При цьому, як у відзиві на позовну заяву, так і під час виступу у судових засіданнях, зазначив про визнання суми основної заборгованості.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідач не спростував вимоги позивача, заборгованість перед державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» в частині основної заборгованості визнав.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності оплати за відпущену теплову енергію за договором № 220 від 19.12.2016 купівлі-продажу теплової енергії (код 35.30.1 постачання пари та гарячої води), в звязку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 3310303,35 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат (за визначені в розрахунках по кожному рахунку окремо періоди) в розмірі 42509,67 грн та 3% річних за визначені в розрахунках по кожному рахунку окремо періоди) у розмірі 32056,25 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобовязання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у звязку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, повязані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобовязання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних.

Відповідач, як у відзиві на позовну заяву, так і під час виступу у судових засіданнях, зазначив про визнання нарахованих позивачем сум інфляційних витрат та 3% річних.

Судом перевірено розрахунок сум інфляційних витрат та 3% річних та встановлено, що позивачем суми заборгованості зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум пені в розмірі 379708,61 грн та штрафу в розмірі 212572,02 грн, суд зазначає таке.

За приписами частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 Договору, за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, згідно зі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Судом перевірено розрахунок сум пені в розмірі 379708,61 грн та штрафу в розмірі 212572,02 грн та встановлено, що позивачем суми заборгованості зазначено вірно.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, відповідачем, як у відзиві на позовну заяву, так і під час виступу у судових засіданнях, заявлялося клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %.

Позивач проти вказаного клопотання заперечував, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача б/н від 14.01.2019 (вх. № 637/19) про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке:

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобовязання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобовязання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобовязання.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи те, що відповідач є комунальним підприємством, та оскільки в матеріалах справи позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов договору № 220 від 19.12.2016 купівлі-продажу теплової енергії (код 35.30.1 постачання пари та гарячої води); нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов договору, стягнення ж з відповідача штрафу та пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій на 30%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені 265796,03 грн (70% заявленого розміру), а розмір штрафу 148800,41 грн (70% заявленого розміру).

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

З урахуванням наведеного, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 8; ідентифікаційний код 31948866) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона; ідентифікаційний код 20915546) заборгованість в сумі 3799465,71 грн, у тому числі: 3310303,35 грн основний борг; 42509,67 грн інфляційні втрати; 32056,25 грн 3% річних; 265796,03 грн пеня; 148800,41 грн штраф та 59657,25 грн судового збору.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Южно-українська атомна електрична станція» (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона; ідентифікаційний код 20915546)

Відповідач: Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 8; ідентифікаційний код 31648866).

Повне рішення складено та підписано 25.03.2019.

Суддя О.Г. Смородінова