ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1681/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,
при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:
від Міністерства оборони України Дідух С.П.,

від Фізичної особи-підприємця Тубольцевої Жанни Іванівни участі не брали,

від Концерну „Військторгсервіс в особі філії „Одеське управління військової торгівлі Концерну „Військоргсервіс участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2018, прийняте суддею Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст складено 29.12.2018,

у справі №916/1681/18

за позовом: Міністерства оборони України

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Тубольцевої Жанни Іванівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Концерну „Військторгсервіс в особі філії „Одеське управління військової торгівлі Концерну „Військоргсервіс

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 р. Міністерство оборони України звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця Тубольцевої Жанни Іванівни (далі ФОП Тубольцева Ж.І.), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" про зобов`язання відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4959 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірними діями відповідача, який, не зважаючи на припинення договірних відносин з позивачем, чинить останньому перешкоди у користуванні торговельним місцем №4959 по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, що, в свою чергу, заподіює Міністерству оборони України збитки та призводить до неможливості належного здійснення ним господарської діяльності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.08.2018 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №916/1681/18.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 у справі №916/1681/18 (суддя Малярчук І.А.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів №ВКС-1262 від 01.08.2016 (далі договір №ВКС-1262 від 01.08.2016), не припинено, тому між Міністерством оборони України та ФОП Тубольцевою Ж.І. продовжують існувати договірні орендні правовідносини. Зазначене свідчить про те, що відповідач користується спірним торговельним місцем на належній правовій підстав, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту свого права.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 у справі №916/1681/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо існування між сторонами договірних правовідносини, оскільки Міністерство оборони України на підставі пункту 7.3 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 скористалося своїм правом припинити дію вказаного договору в односторонньому порядку, про що неодноразово належним чином попереджувало відповідача, проте останній будь-яких заперечень проти припинення з позивачем зобов`язальних правовідносин не висловив. Крім того, скаржник наголошує на необхідності застосування у спірних правовідносинах правової позиції Верховного Суду щодо можливості розірвання договорів в односторонньому порядку, висловленої в постанові від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 11.03.2019 (вх.№419/19/Д2 від 13.03.2019) ФОП Тубольцева Ж.І. зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, відповідач наголошує на відсутності у позивача порушеного права, оскільки укладений між ними договір №ВКС-1262 від 01.08.2016 не припинено. Крім того, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів його належного сповіщення про намір Міністерства оборони України в односторонньому порядку припинити дію договору №ВКС-1262 від 01.08.2016.

Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" надав письмові пояснення №164 від 07.02.2019 (вх.№419/19/Д1 від 08.02.2019), в яких просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 у справі №916/1681/18 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що сторони у пункті 7.3 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 встановили право на односторонню відмову від вказаного договору, проте не визначили умови та випадки, за наявності яких можуть даним правом скористатися, тому для припинення договірних правовідносин достатньо лише наявності ініціативи однієї зі сторін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. від 28.01.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 13.02.2019 розгляд справи призначено на 13.03.2019 о 10:00.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства, Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні 13.03.2019 було оголошено перерву до 9:30 27.03.2019 шляхом постановлення протокольної ухвали.

У судовому засіданні 27.03.2019 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представники відповідача та третьої особи участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (том ІІІ а.с. 57-59).

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Місцевим господарським судом встановлено, що 21.02.2000 між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок (далі ТОВ Промтоварний ринок) укладено договір №181/9-83р (далі - договір №181/9-83р від 21.02.2000), відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2 якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_2 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області, яка приймає вказану земельну ділянку для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку.

Згідно з пунктом 2.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000 представники сторін договору після його підписання здійснюють прийом-передачу земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № НОМЕР_1 , Одеського гарнізону, військова частина А-4139, про що складається відповідний акт.

Міністерство оборони України має право протягом 99 років з дня підписання даного договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вулиці Рожевій та розташованих на даних місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів (пункт 5.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000).

25.04.2000 Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Промтоварний ринок підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на сьомому кілометрі Овідіопольського шляху.

З листа ТОВ Промтоварний ринок №240 від 14.03.2017 вбачається, що на виконання умов пункту 5.1 договору №181/9-83р від 21.02.2000 Міністерству оборони України виділені в безкоштовне користування на власний розсуд терміном на 99 років з моменту укладення вищезазначеного договору 50 місць під розміщення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій (територія Контейнерної площадки №2 Торговельного комплексу №1), а саме: торговельні місця за №№3748, 3750-3761, 3773-3785, 4951-4959, 4961-4965, 4968-4974, 4980-4982.

В подальшому 14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено договір доручення №1 (далі договір №1 від 14.06.2016), в силу пункту 1.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість 50 місць) на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ Промтоварний ринок по вулиці Рожевій наведена у додатку №1 до цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору №1 від 14.06.2016 мінімальний розмір плати за надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок згідно з цим договором встановлюється Міністерством та Концерном в розмірі не нижче, ніж 2679,30 грн з ПДВ за одне місце щомісячно з урахуванням Звіту про експертну грошову оцінку від 26.04.2016.

В силу пункту 5.1 договору №1 від 14.06.2016 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019 р. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.

Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди (пункту 5.2 договору №1 від 14.06.2016).

01.08.2016 між Міністерством оборони України, від імені якого на підставі договору №1 від 14.06.2016 діє Концерн Військторгсервіс (Сторона-1), та Фізичною особою-підприємцем Тубольцевою Жанною Іванівною (Сторона-2) укладено договір №ВКС-1262, відповідно до пункту 1.1 якого Сторона-1 надає Стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера (Майно) на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а Сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору.

Для встановлення майна Сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ Промтоварний ринок, вул. Рожева, торгове місце №4959 згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016).

Відповідно до підпунктів 2.2.1, 2.2.2 пункту 2.2 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 Сторона-1 зобов`язується виділити та надати Стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме: торгове місце №4959; не вчиняти дій, які б перешкоджали Стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору.

Згідно з підпунктом 2.4.2 пункту 2.4 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 Сторона-2 зобов`язується здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами даного договору вчасно і в повному обсязі.

Пунктом 7.1 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 встановлено, що договір набуває чинності з 01.08.2016 і діє до 31.05.2019 включно.

Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці (пункт 7.2 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016).

За умовами пункту 7.3 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений, а також за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

06.03.2018 між Міністерством оборони України та Концерном Військторгсервіс укладено додаткову угоду №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, відповідно до якого змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування одним торговельним місцем, який становить 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць, внесено низку інших змін, зокрема, визначено, що підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ Промтоварний ринок Концерн здійснює шляхом внесення відповідних змін до укладених фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування торговельним місцем.

З урахуванням внесених до договору №1 від 14.06.2016 змін листом №406/34 від 29.03.2018 філія "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" повідомила відповідача про збільшення мінімального розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ Промтоварний ринок та про необхідність приведення договірних відносин у відповідність до вказаних змін, для чого останньому необхідно прибути до філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" у п`ятнадцятиденний термін з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин та умов співпраці з Міністерством оборони України. При цьому, у вказаному листі також зазначено, що у разі не прибуття в установлений строк та не приведення договірних відносин у відповідність до вимог додаткової угоди №1 до договору доручення №1 від 14.06.2016, дію договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 буде припинено в порядку виконання пункту 7.3 вказаного договору, тобто за ініціативою сторони.

Зазначений лист №406/34 від 29.03.2018 отриманий відповідачем 02.04.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №800.

12.04.2018 ФОП Тубольцева Ж.І. звернулась до філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" з листом б/н, у якому надала згоду на підписання додаткової угоди для внесення змін до договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 та просила надати примірник вказаної додаткової угоди, підписаний Міністерством оборони України, від імені якого діє Концерн Військторгсервіс.

Зазначений лист ФОП Тубольцевої Ж.І. б/н від 12.04.2018 отримано філією "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" 12.04.2019, що підтверджується відповідною відміткою, проставленій на поштовій накладній служби кур`єрської доставки №5107263.

Листом №747/13 від 04.06.2018 філія "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" повідомила відповідача про припинення дії договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 в порядку, передбаченому пунктом 7.3 вказаного договору, за ініціативою Міністерства оборони України. У вказаному листі також зазначено про те, що у разі наявності у ФОП Тубольцевої Ж.І. бажання надалі користуватися торговельним місцем та за умови, що вказане місце буде вільне, остання може звернутися до філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" у термін до 06.08.2018 з заявою про намір укласти договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість користування торговельним місцем становитиме 16925,40 грн (з ПДВ) за місяць.

На підтвердження надсилання відповідачу листа №747/13 від 04.06.2018 позивачем до суду надано опис вкладення у цінний лист від 05.06.2018, проте докази отримання ФОП Тубольцевою Ж.І. вказаного листа у матеріалах справи відсутні.

За зверненням позивача у газеті "Одеські вісті" випуск №44 (5068) від 09.06.2018 розміщено оголошення наступного змісту: "За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) з 06.08.2018 року припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, а саме: припиняється дія договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 року, укладеного з МОУ та ФОП Тубольцевою Ж.І. на користування торговельним місцем №4959, на підставі повідомлення від 04.06.2018 №747/13". Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 було розміщено і на веб-сайті ТОВ "Промтоварний ринок".

На підставі розпорядження начальника філії "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" №10 від 06.08.2018 та з метою встановлення фактичного використання торговельного місця №4959, яке знаходиться на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, комісією із представників зазначеної філії проведено огляд вказаного торговельного місця, за результатами якого складено відповідний акт б/н від 07.08.2018. У даному акті зафіксовано, що станом на 07.08.2018 на торговельному місці №4959 діяльність не здійснюється, проте на ньому розміщено два 20-футових контейнера, які зачинено.

Враховуючи вищевикладене, філія "Одеське управління військової торгівлі "Концерну "Військторгсервіс" звернулася до Авангардівського ВП Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області з заявою №1104/21 від 07.08.2018 про вчинення Тубольцевою Ж.І. кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 206, частиною другою статті 2062 Кримінального кодексу України, а також до військової прокуратури Одеського гарнізону з заявою №1105/22 від 07.08.2018 аналогічного змісту.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4959 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір №ВКС-1262 від 01.08.2016 за своєю правовою природою є договором найму (оренди) майна, за яким відповідач набув право платного користування місцем для встановлення контейнеру.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Зі змісту приписів статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 Цивільного кодексу України та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України випливає, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (пункт 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013).

Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною сьомою статті 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, з аналізу статті 651 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в тому числі спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 13.02.2018 у справі №916/849/17, від 21.11.2018 у справі №910/1562/18, від 11.09.2018 у справі №917/92/18.

Докази розірвання договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 у передбаченому чинним законодавством порядку в матеріалах справи відсутні, учасниками справи - не подані.

При цьому, пункт 7.3 договору №ВКС-1262 від 01.08.2016, яким сторони врегулювали питання можливості припинення вказаного договору, не містить спеціально визначених умов, які надавали б будь-якій зі сторін право на односторонню відмову від даного договору.

Позивач в апеляційній скарзі на підтвердження своїх доводів про наявність законодавчо визначеної можливості в односторонньому порядку відмовитися від виконання договору №ВКС-1262 від 01.08.2016 посилається на положення статті 763 Цивільного кодексу України, частиною другою якої передбачено: якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк; кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці; договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Колегія суддів враховує, що зазначена правова норма не може бути застосована як підстава для припинення договору №ВКС-1262 від 01.08.2016, оскільки вказаний договір має строковий характер, а саме: набув чинності з 01.08.2016 і діє до 31.05.2019 включно.

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Враховуючи те, що договір №ВКС-1262 від 01.08.2016 наразі не розірвано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ФОП Тубольцева Ж.І. на законних підставах продовжує користуватися торгівельним місцем №4959, а позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном є передчасними.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2018 у справі №420/504/16-ц, до уваги колегією суддів не приймається, оскільки обставини у вказаній справі та у справі, що переглядається в апеляційному порядку, є суттєво відмінними. Зокрема, предметом спору у вищезазначеній цивільній справі була вимога про визнання договорів оренди землі розірваними, в той час як у цій господарській справі позивач не просить розірвати укладений між ним та відповідачем договір №ВКС-1262 від 01.08.2016, проте вважає його таким, що автоматично припинився.

Південно-західним апеляційним господарським судом також враховується, що Міністерством оборони України заявлено, окрім відповідача, позовну вимогу до невизначеного кола осіб, а саме: у прохальній частині позову Міністерство оборони України просить суд зобов`язати будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди позивачу у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №4959 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20. Така вимога не відповідає приписам пункту 4 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України, тому що спрямована до осіб, яких не визначено, не конкретизовано та не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо неправильно обраного позивачем способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачу в здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних нежитлових приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо). Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Передбачений статтею 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Отже, для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей; право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/19865/17.

Як зазначалось вище, договір №ВКС-1262 від 01.08.2016 наразі не розірваний, тому між сторонами по справі продовжують існувати договірні орендні правовідносини, що виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав користування (негаторний позов).

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 18.12.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2018 у справі №916/1681/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Міністерство оборони України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.03.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна