ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м. Дніпро Справа № 904/5475/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 р.

( суддя Назаренко Н.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 30.01.2019 р.)

у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

акціонерного товариства "Українська залізниця",

м. Дніпро

до Товариства з обме

женою відповідальністю "Елітмет",

м. Дніпро

про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у розмірі 163 490,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у розмірі 163 490,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф за невірно зазначену масу вантажу у розмірі 81 745,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 452,35 грн. В частині стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у розмірі 81 745,00 грн. - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 29.01.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У випадку висновку про необхідність задоволення позовних вимог - зменшити суму штрафу на 90 %, а саме до 16 349 грн.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що судом першої інстанції не було враховані твердження Відповідача про підписання комерційного акту неуповноваженими особами. Зі змісту положень ст. 129 Статуту залізниць та п. п. 2-3 Правил складання актів випливає, що у разі невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах складається комерційний акт. Складення у такому випадку акту загальної форми законодавством не передбачено, а навпаки зазначено, що він складається лише у тих випадках коли відсутні підстави для складання комерційного акту. Враховуючи все вищевикладене, Відповідач вважає комерційний акт недопустимим доказом, акт загальної форми - неналежним доказом. Оскільки відповідно до ст. 129 Статуту залізниць виключно комерційним актом може бути підтверджено наявність порушень щодо невідповідності маси вантажу, то за умови недопустимості такого акту, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було проаналізовано вищевказані твердження та зроблено висновок про можливість зменшення розміру штрафних санкцій на 50 %. В той же час, Відповідач наполягає на тому, що розмір штрафних санкцій у випадку задоволення позовних вимог мав бути зменшений на 90 % до суми до 16 349 грн. Таке суттєве зменшення розміру штрафу, про яке просить Відповідач повязане з сукупністю наступних обставин: відсутність факту заподіяння збитків; відсутність навіть гіпотетичної можливості заподіяння збитків або завдання шкоди іншим особам, оскільки, мало місце недовантаження, а не перевантаження вагонів; наявність доданого до матеріалів справи листа від 08.02.2017 р. № Ц-1-25/315-17, де керівництво Позивача просить не предявляти відповідні позови у випадку недовантаження з метою уникнення корупційної складової; наявність фінансових проблем ТОВ «ЕЛІТМЕТ» внаслідок прийняття державою рішень щодо ПАТ «ДІАМАНТБАНК», де зберігалися основні грошові кошти підприємства на суму більше 1 500 000 грн. Факт того, що Відповідач, як субєкт господарювання не має можливості залучати інших перевізників окрім Позивача, оскільки внаслідок великих обсягів вантажу та великої відстані, перевезення вантажу можливе лише залізничним транспортом, де Позивач є 100 % монополістом.

Скаржник вважає, що оскільки посадові інструкції та накази щодо покладення обовязків начальника вантажного району на інших осіб було подано з порушенням встановлених законодавством строків - вбачаються підстави для неврахування цих документів під час винесення судового рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 р. у справі №904/5475/18 в частині зменшення штрафу, задовольнити позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» у повному обсязі.

В обгрунтування своїх заперечень Позивач зазначає, що комерційний акт містить підписи заступника начальника станції ОСОБА_1, працівника станції, яка особисто здійснювала перевірку АРВ ОСОБА_2 та прийомоздавальника ОСОБА_3 При цьому, наказом начальника станції від 29.12.2017 р. № 739, з причин відсутності по штатному розкладу станції начальника вантажного району, завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи на підписання комерційних актів, замість вищевказаних осіб було уповноважено прийомоздавальника ОСОБА_3 Доказом того, що до трудових обовязків АРВ ОСОБА_2 входить обовязок здійснювати зважування вагонів підтверджується п. 15 її робочої інструкції.

Позивач посилається на те, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, якими чітко визначено розмір штрафу. Тому, підстав для його зменшення не має.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 904/5475/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 904/5475/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Після відкриття апеляційного провадження у справі № 904/5475/18 для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, від Відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи. Своє клопотання Скаржник обгрунтовує тим, що бажає висловити свою позицію у відкритому судовому засіданні, з тих підстав, що штраф встановлений Статутом залізниць є надвеликим, в даному випадку Відповідач був позбавлений можливості вести перемовини з Позивачем з приводу зменшення розміру штрафу. В той же час, Позивач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення повністю на його користь, але при цьому не подав самостійно апеляційної скарги та не сплатив судовий збір.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи, судова колегія дійшла висновку щодо його відхилення з огляду на приписи ч. 6 ст. 252 ГПК України та враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин і предмет доказування у цій справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Відповідача з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у травні 2018 р. зі станції відправлення Сихів Львівської залізниці на станцію призначення Правда Придніпровської залізниці за залізничною накладною № 38257374 відправлено вагон № 65400772 із вантажем лом чорних металів, не поіменований в алфавіті, вид 3, вкрито листами. Згідно ескізу № 6 від 16.06.2015 р. Вантаж помарковано вапном.

Відповідно до вказаної накладної відправник вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю "Елітмет".

При проходженні вагону № 65400772 через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці проведено перевірку маси вантажу у вагоні № 65400772 за допомогою вагонних 150 тн. електронно-тензометричних ваг, за результатами якої складений комерційний акт № 450003/118 від 06.06.2018 р. про невідповідність маси вантажу даним, зазначеним у накладній № 38257374, а саме: у вагоні № 65400772 вага брутто склала 79 300 кг., нетто 55 550 кг., тара 23 750 кг., що менше даних, вказаних у накладній, на 7 250 кг.

Результати контрольного зважування відображено у Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах, що ведеться на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці.

Як вбачається зі змісту вказаного комерційного акту, навантаження вантажу рівномірне на рівні бортів, поверхня вкрита листами, маркована вапном. Маркування не порушено, заглиблень немає. Вагон без дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті та вкручені. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

Враховуючи різницю між масою вантажу, що вказана відправником у залізничній накладній ( перевізному документі ), та виявленою і засвідченою комерційним актом масою вантажу, Позивач на підставі ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України вбачає підстави для стягнення з Відповідача штрафу за невірно зазначену у перевізному документі масу вантажу у п'ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення, розмір якого становить 163 490,00 грн. ( 32 698,00 грн. х 5 ), що і є причиною спору.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 908, ст. 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача і супроводжує вантаж до станції призначення.

Згідно з частиною 1 статті 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

На підставі частин 1, 2, 3 статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Відповідно до статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

В частині 4 статті 52 Статуту зазначено, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Відповідно до статей 118, 122 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Якщо через порушення відправником Правил перевезення небезпечних вантажів сталася аварія, збитки відшкодовуються відправником.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 № 334, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена не збереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Згідно з пунктом 5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: неправильне зазначення Відповідачем в залізничній накладній № 38257374 відомостей про масу вантажу, відправленого у травні 2018 року за цією накладною, підтвердження вказаного факту комерційним актом № 450003/118/18 від 06.06.2018 р., складеним відповідно до вимог, які пред'являються до його складання Правилами складання актів та ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростовували такий факт. Перевіркою правильності розрахунку штрафу судом порушень вимог чинного законодавства не виявлено.

Відмовляючи в частині стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу у розмірі 81 745,00 грн., та тим самим задовольняючи частково клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафу на 50 %, суд першої інстанції виходив з наступного: відсутності негативних наслідків від неправильно зазначеної в накладній маси вантажу; заявлені до стягнення штрафні санкції є надмірно великими; понесення збитків Позивачем не доведено, завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність не було отже даний випадок не міг привести до виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Підставою для накладення на відправника відповідальності згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту.

П. 10 Правил складання актів встановлено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району ( завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи ) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Так, комерційний акт містить підписи заступника начальника станції ОСОБА_1, працівника станції, яка особисто здійснювала перевірку АРВ ОСОБА_2 та приймоздавальника ОСОБА_3 При цьому, за твердженням Позивача наказом начальника станції від 29.12.2017 р. року № 739, з причин відсутності по штатному розкладу станції начальника вантажного району, завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи на підписання комерційних актів, замість вищевказаних осіб було уповноважено приймоздавальника ОСОБА_3 Доказом того, що до трудових обовязків АРВ ОСОБА_2 входить обовязок здійснювати зважування вагонів підтверджується п. 15 її робочої інструкції.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ч. 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим

Ч. 2 вступу Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 року №411, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.02.1997 року за №50/1854, виконання Правил забезпечує злагодженість усіх ланок залізничного транспорту, чітку та безперебійну роботу залізниць і безпеку руху.

Відповідно до п. 15.27 Правил забороняється ставити в поїзди, зокрема, вагони, що завантажені понад їх вантажопідйомність.

Тобто, невиконання вимог вказаних Правил, зокрема, завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність, загрожує безпеці руху поїздів, а відтак, створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

Ст. ст. 1, 16 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 р. №232 транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях; підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати безпеку життя і здоров'я громадян, безпеку експлуатації транспортних засобів, охорону навколишнього природного середовища.

Ст. ст. 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 р. №273 (зі змінами) залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв'язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров'я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, слід враховувати майнові інтереси відповідача та інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку.

При застосуванні ст. 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Необхідність з'ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки Позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.

В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення суми штрафу до 90 %, оскільки вона є значно перевищеною в порівнянні із вартістю перевезення, посилаючись на те, що Позивачу, у зв'язку з неправильним зазначенням відомостей у накладній, не завдано збитків.

Натомість суд першої інстанції, при вирішенні спору у даній справі, посилаючись на врахування відсутності доказів спричинення Позивачеві негативних наслідків, встановивши у своєму рішенні конкретні факти та надавши їм відповідні правову оцінку, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу, обгрунтовано зменшив розмір штрафу на 50 %, а не на 90 %, як того вимогав Скаржник.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 6 ст. 252, ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 р. у справі № 904/5475/18 в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 р. у справі № 904/5475/18 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Елітмет".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у звязку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд