ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Справа №902/1599/14

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання - Вавринчук В.І.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (договір про надання юридичних послуг №14/1772/28 від 16.07.2018 р.)

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14 (про задоволення заяви про поновлення строку на пред'явлення наказу господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 року по справі №902/1599/14, суддя Нешик О.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

про стягнення 138347804,93 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14, заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення строку на пред'явлення наказу господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 по справі №902/1599/14 до виконання задоволено, поновлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на пред'явлення наказу господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 по справі №902/1599/14 до виконання, заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" №14/5-3211В від 07.12.2018 про видачу дубліката наказу Господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 по справі №902/1599/14 задоволено, видано Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" дублікат наказу господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 по справі №902/1599/14.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу

господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 року та поновлення строку на пред'явлення наказу до виконання.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що стягувач звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу дубліката наказу та про поновлення строку для його пред'явлення до виконання 13.12.2018 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року відновлено строк Комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14 та призначено її до розгляду на 02 квітня 2019 р.

25.03.2019 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 02.04.2019 року з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Сторони по справі були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданн 02.04.2019 року представник позивача апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційниої скарги, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 року у справі №902/1599/14 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1665169,40 грн пені; 676293,61 грн 3 % річних, 520239,54 грн індексу інфляції та 73080,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.06.2015 рішення Господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 року у справі №902/1599/14 було залишено без змін.

На виконання вказаного рішення 07.07.2015 року судом видано відповідний наказ.

13.12.2018 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" №14/5-3211В від 07.12.2018 про видачу дублікату наказу від 07.07.2015 по справі №902/1599/14 у зв'язку з його втратою та поновлення строку на його пред'явлення.

12.08.2015 наказ Господарського суду Вінницької області по справі 902/1599/14 позивачем було пред'явлено на виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

26.08.2015 головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 07.07.2015.

Постановою заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 17.09.2015 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження".

З долученої до матеріалів справи довідки №86420/15.26-25/22 від 12.11.2018 начальника Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вбачається, що в процесі примусового виконання (при поштовій пересилці) було втрачено виконавчий документ, а саме наказ суду від 07.07.2015 №902/1599/14. Одночасно останнім зазначено, що відповідно до даних реєстру АСВП наказ суду повторно не надходив (а.с.53).

Враховуючи, що виконавчий документ втрачено, стягувач звернувся до суду про видачу його дубліката, а також із заявою про поновлення строку на його пред'явлення до виконання.

При цьому, із змісту заяви вбачається, що, підставою пропуску строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання є необізнаність Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про прийняте державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документа. Зазначене зумовлене неотриманням відповідної постанови.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 19.4 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява №23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява №59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "ОСОБА_4 проти України", заява №40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав/ людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

З вище викладеного вбачається, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Матеріали оскарження ухвали свідчать, що рішення Господарського суду Вінницької області від 02.04.2015 по справі №902/1599/14 на виконання якого було видано наказ від 07.07.2015 року не виконано.

При цьому, виконавче провадження з виконання наказу суду №902/1599/14 від 07.07.2015 знищено за закінченням встановленого строку зберігання для даного виду стягнень.

Вище наведене підтверджується Актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02.01.2019 року.

В матеріалах оскарження ухвали відсутні докази про направлення виконавчою службою на адресу стягувача постанови про закриття виконавчого провадження.

Враховуючи, що в матеріалах оскарження ухвали містяться докази, що виконавчою службою при здійсненні поштової пересилки, наказ №902/1599/14 від 07.07.2015 року та постанова державного виконавця були втрачені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява позивача (стягувача) про поновлення строку для пред'явлення наказу господарського суду Вінницької області №902/1599/14 від 07.07.2015 року до виконання підлягає задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції задоволено заяву стягувача та поновлено строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про видачу дублікату наказу Господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 по справі №902/1599/14.

Відповідно до ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

В свою чергу строки предявлення виконавчих документів до виконання визначені ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 № 1404-УІИ (далі - Закон), який набрав чинності 05.12.2016 року.

Пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Частиною 1 ст.12 Закону визначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону - строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до п.1 ст.4 ст.12 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 6 ст.12 Закону визначено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що стягувач звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу дубліката наказу та про поновлення строку для його пред'явлення до виконання 13.12.2018 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на дату звернення стягувача із заявою про видачу дублікату виконавчого документа виконавче провадження не закінчено та перебуває на виконанні.

Тобто, рішення господарського суду Вінницької області від 07.07.2015 року по справі №902/1599/14 не виконано.

Інші доводи апелянта обгрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Статею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв'язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для її скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги, у зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 28.01.2019 року по справі №902/1599/14 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали по справі №902/1599/14 повернути до господарського суду Вінницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" квітня 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Павлюк І.Ю.