ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2657/18

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Прохоров С.А.

судді: Шатерніков М.І. , Жигалкін І.П.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827
до першого відповідача - Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, 62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, код 33561415 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача Харківська районна рада, 61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52, код 25468715 другого відповідача - Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго, 62466, Харківська область, смт. Хорошево. вул. Горького, 1, код 33561415
про солідарне стягнення 2 660 574,78 грн.
за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю №65/18 від 21.12.2018

першого відповідача ОСОБА_3 за довіреністю № 2534 від 17.01.2019

другого відповідача - ОСОБА_4, керівник

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Позивач) в якій, з урахуванням уточнень від 21.02.2019 вх. № 4628, прийнятих ухвалою суду від 12.03.2019, Позивач просить суд стягнути в солідарному порядку з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (Перший Відповідач) та Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго (ОСОБА_5 Відповідач) :

- основний борг у сумі 1 508 991 (один мільйон пятсот вісім тисяч девятсот девяносто одна) грн. 68 коп.

- пеню у розмірі 85 802 (вісімдесят пять тисяч вісімсот дві) грн. 85 коп.

- штраф у розмірі 37 724 (тридцять сім тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 80 коп.

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 195 647 (сто девяносто пять тисяч шістсот сорок сім) грн. 18 коп., яка нарахована у звязку із простроченням виконання грошового зобовязаннях зі сплати основного боргу, що виник за період: березень 2016 - червень 2018;

- 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 51 089 (пятдесят одна тисяча вісімдесят девять) грн. 92 коп., які нараховані у звязку із простроченням виконання грошового зобовязаннях зі сплати основного боргу, що виник за період: квітень 2016 - липень 2018;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у сумі 151 948 (сто пятдесят одна тисяча девятсот сорок вісім) грн. 33 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 33 100 (тридцять три тисячі сто) грн. 75 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року включно - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 135 065 (сто тридцять пять тисяч шістдесят пять) грн. 18 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 29 422 (двадцять девять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 89 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 354 546 (триста пятдесят чотири тисячі пятсот сорок шість) грн. 11 коп., нараховані за період квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 77 235 (сімдесят сім тисяч двісті тридцять пять) грн. 09 коп., нараховані за період з: 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

- судовий збір у розмірі 39 908 (тридцять девять тисяч девятсот вісім) грн. 63 коп.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач зазначає про неналежне виконання Першим Відповідачем умов договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-258 від 31.05.2012 року щодо вчасного погашення боргу, у зв`язку з чим рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі №922/1358/16 вже було стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (Перший Відповідач) на користь ДК Газ України НАК Нафтогаз України: основний борг у розмірі 1131743,76 грн. (за період з липня 2014 по березень 2016 включно); 3% річних за період з 23.11.2013 по 21.04.2016 в сумі 35 039,76 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 485 033,04 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13); інфляційні втрати за період з жовтня 2013 по березень 2016 в сумі 405316,60 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 485 033,04 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13); 3% річних за період з 12.08.2014 по 21.04.2016 в сумі 21883,83 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 431 140,48 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14); інфляційні втрати за період з липня 2014 по березень 2016 в сумі 270795,04 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 431 140,48 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14); 3% річних в сумі 30267,03 грн. за період з 01.08.2014 по 21.04.2016 (нараховані у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з 01.08.2014 по 01.04.2016); інфляційні втрати в сумі 247239,62 грн. за період з серпня 2014 по березень 2016 (нараховані у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з липня 2014 по лютий 2016); пеню в сумі 112880,43 грн. (нараховану у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з жовтня 2014 по березень 2016); штраф в сумі 31688,83 грн. (нарахований у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу за період: березень 2015 - лютий 2016); витрати зі сплати судового збору в сумі 35232,20 грн.

Позивач вказує, що Першим Відповідачем 01.06.2017 було сплачено 1 698,05 грн., які Позивач зарахував в рахунок відшкодування його витрат, як кредитора, повязаних з одержанням виконання, а саме, в рахунок погашення судового збору у справі господарського суду Харківської області № 922/4866/13. Інші попередні оплати були враховані господарським судом Харківської області при розгляді зазначених вище справ.

Таким чином, на момент звернення з даним позовом до суду, Позивач зазначає, що сума простроченого основного боргу Першого Відповідача перед Позивачем, стосовно якої не приймалось судове рішення, становить 1 508 991 (один мільйон пятсот вісім тисяч девятсот девяносто одна) грн. 68 коп. за період: квітень 2016 - липень 2018 включно (28 місяців).

У зв"язку з несплатою Першим Відповідачем сум заборгованості, Позивачем були заявлені вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, 3 % річних та пені, нарахованих на суму простроченого основного боргу стосовно якої не приймалось судове рішення - 1 508 991,68 грн.; на суму простроченого основного боргу стосовно якої приймалось судове рішення по справі № 922/4866/13 - 485 033,04 грн.; на суму простроченого основного боргу стосовно якої приймалось судове рішення по справі № 922/3427/14 - 431 140,48 грн.; та на суму простроченого основного боргу стосовно якої приймалось судове рішення по справі № 922/1358/16 - 1 131 743,76 грн.

Щодо солідарного стягнення з Першого та ОСОБА_5 Відповідачів, позивач обгрунтовує вимоги тим, що 24 грудня 2014 року Харківською районною Радою прийнято рішення про передачу основних засобів та незавершеного будівництва з балансу КПТМ Харківського району Харківської районної державної адміністрації на баланс, у статутний капітал та закріпити на праві повного господарського відання за КП Комуненерго згідно з додатком на дату передачі. 30 квітня 2015 року складений та підписаний Акт приймання-передачі основних засобів та незавершеного будівництва з балансу КПТМ Харківського району у статутний капітал та закріплення на праві господарського відання КП Комуненерго згідно з додатками. Згідно з Додатком №1 від КПТМ Харківського району до КП Комуненерго були передані 64 обєктів виробництва теплової енергії: котельні та обладнання котельнь

Позивач зазначає, що в 2015-2018 роках котельні, раніше належні КПТМ Харківського району, або більша їх частина, знаходилася на балансі КП Комуненерго, і їх більша частина використовувалася КПТМ Харківського району або КП Комуненерго в різній кількості в період з 2015 по 2018 роки.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Позивач вважає, що створення КП Комуненерго має ознаки виділу з КПТМ Харківського району, а встановити розподіл обов'язків між відповідачами перед ДК Газ України неможливо, а тому, на думку Позивача, Відповідачі повинні відповідати перед солідарно.

ПОЗИЦІЯ ПЕРШОГО ВІДПОВІДАЧА

У відзиві на позовну заяву від 08.11.2018 вх. № НОМЕР_1 теплових мереж Харківського району ХРДА заперечував проти позовних вимог, вказуючи на те, що він є неналежним відповідачем по справі, вказуючи на те, що рішенням Харківської районної ради Харківської області XXXII сесія VI скликання від 24.12.2014 р. Про передачу основних засобів з балансу Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на баланс комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго були передані всі основні засоби, в тому числі котельні, які знаходились у господарському віданні Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на баланс, у статутний капітал та у господарське відання КП Комуненерго, що також підтверджується актом приймання-передачі від 30.04.2015 р.

Відповідно до вищезазначеного, оскільки обєкти з вироблення теплової енергії, а саме, котельні КПТМ перейшли у користування Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго, то відповідно до ч. З ст. 22 ЗУ Про теплопостачання всі борги КПТМ за енергоносії, в тому числі і борг за договором реструктуризації № 14/12-258 від 31.05.2012 р. перейшли до Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго на підставі закону.

16.01.2019 Першим Відповідачем було подано до суду клопотання (вх. № 1203) про визнання недопустимими, недостовірними та неналежними наступні докази, які були залучені другим відповідачем до відзиву на відповідь 1 -го відповідача:

- Копію договору про переведення боргу № 48/10/17 від 23.10.2017 р.

- Копію договору про переведення боргу № 49 від 20.11.2017 р.

- Копію листа Директора КПТМ від 29.12.16 р. № 1455/5

- Інформацію про стан розрахунків за теплову енергію населення КПТМ за 2015-2017 роки.

- Копію договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10/1034 ТЕ-31, який було укладено між КПТМ та ДК Газ України від 14.10.2010 р.

- Копію акту звірки взаєморозрахунків між КПТМ та ДК Газ України станом на 01.06.2017 р.

В подальшому, 19.02.2019 першим відповідачем подано до суду заяву (вх. № 4471) про визнання позовних вимог, в якій вказує, що у звязку зі зміною обставин справи, а саме передачею котелень, за якими обліковується заборгованість за енергоносії перед Позивачем з балансу КП ХРР "Комуненерго" на баланс КПТМ , перший відповідач визнає позов в повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ ДРУГОГО ВІДПОВІДАЧА

ОСОБА_5 Відповідач вважає, що Позивач правомірно визначив Відповідача по справі саме КПТМ, оскільки і вищевказаними договорами, і судовими рішеннями Боржником та Відповідачем по справам визначений саме КПТМ, а посилання на ч. З ст. 22 Закону України Про теплопостачання щодо визнання правонаступником боргових зобов'язань Позивача ОСОБА_5 Відповідача, останній вважає помилковим.

Зазначає, що рішення Харківської районної ради щодо передачі боргу КПТМ на підприємство ОСОБА_5 Відповідача не приймалося та розподільчого балансу не складалося.

Також, 13.02.2019 другим відповідачем надані заперечення (вх. № 3943) на клопотання про визнання неналежними доказів, яке долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.03.2019 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 14.03.2019.

Протокольною ухвалою від 14.03.2019, в порядку задоволення клопотання позивача, було оголошено перерву в судовому засіданні до 26.03.2019.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Третя особа своїм правом на участь в розгляді справи та наданні пояснень не скористалася.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник Позивача, присутній в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Першого Відповідача, присутній в судовому засіданні, проти позову не заперечував, підтримував заяву про визнання позову вх. № 4471 від 19.02.2019 та зазначив, що у звязку зі зміною обставин справи та визнанням Першим Відповідачем позову, його клопотання вх. № 1203 від 16.03.2019 про визнання неналежними доказів не є актуальним та не підтримується Першим Відповідачем.

Представник ОСОБА_5 Відповідача, присутній в судовому засіданні, заперечував проти вимог Позивача, зазначав, що він не є солідарним боржником та не заперечував, проти заяви Першого Відповідача про визнання позову.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 26.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 6 статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Вирішуючи заяву Першого позивача щодо визнання позову та дослідивши обставини спору, суд зазначає, що її підписано уповноваженою на то особою та подано до початку розгляду справи по суті.

Крім іншого, суд дійшов висновку, що вказана заява Першого Відповідача не суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (кредитор) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської РДА (боржник) 31 травня 2012 року було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-258, відповідно до п. 1.1. якого кредитор та боржник домовилися про розстрочення заборгованості у вигляді основного боргу, що виник у Боржника за Договором поставки природного газу №06/10-1034 ТЕ-31 від 14.10.2010 року. Загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації складає 4526974,79 грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30 квітня 2019 року, а в частині виконання зобов`язань за договором - до їх повного здійснення (п. 5.1. договору).

Згідно до умов договору про реструктуризацію заборгованості боржник зобов`язався сплатити в повному обсязі суму основного боргу, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора в сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню (п. 2.2. Договору).

За змістом п. 2.3. договору зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2. цього Договору на відповідний місяць.

Як слідує з позовної заяви, Перший Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконував.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент звернення Позивача із даним позовом до суду сума боргу Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської РДА становить 1 508 991 (один мільйон пятсот вісім тисяч девятсот девяносто одна) грн. 68 коп. за період: квітень 2016 - липень 2018 включно (28 місяців).

Крім того, рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі №922/1358/16 стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації на користь ДК Газ України НАК Нафтогаз України:

- основний борг у розмірі 1 131 743,76 грн. (за період з липня 2014 по березень 2016 включно);

- 3% річних за період з 23.11.2013 по 21.04.2016 в сумі 35 039,76 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 485 033,04 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13),

- інфляційні втрати за період з жовтня 2013 по березень 2016 в сумі 405 316,60 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 485 033,04 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13);

- 3% річних за період з 12.08.2014 по 21.04.2016 в сумі 21 883,83 грн.(нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 431 140,48 грн., стягнутого рішенням господарського суду

Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14);

- інфляційні втрати за період з липня 2014 по березень 2016 в сумі 270795,04 грн. (нараховані на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу у розмірі 431 140,48 грн., стягнутого рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14);

- 3% річних в сумі 30 267,03 грн. за період з 01.08.2014 по 21.04.2016 (нараховані у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з 01.08.2014 по 01.04.2016);

- інфляційні втрати в сумі 247 239,62 грн. за період з серпня 2014 по березень 2016 (нараховані у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з липня 2014 по лютий 2016);

- пеню в сумі 112 880,43 грн. (нараховану у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу, що виник за період з жовтня 2014 по березень 2016);

- штраф в сумі 31 688,83 грн. (нарахований у справі № 922/1358/16 на прострочену заборгованість у вигляді основного боргу за період: березень 2015 - лютий 2016);

- витрати зі сплати судового збору в сумі 35232,20 грн.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено під час розгляду справи, 01.06.2017 Першим Відповідачем було сплачено 1 698,05 грн., які з урахуванням положень ст. 534 ГПК України Позивач зараховує в рахунок відшкодування його витрат, як кредитора, повязаних з одержанням виконання, а саме, в рахунок погашення судового збору у справі господарського суду Харківської області № 922/4866/13. Інші попередні оплати були враховані господарським судом Харківської області при розгляді зазначених вище справ.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 3.1 Договору за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 3.4 Договору за прострочення виконання зобовязань, вказаних у п. 2.2 цього Договору, Боржник зобовязується сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від суми простроченого платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Отже, виконання своїх зобов'язань за договором відповідачем, яке виконано боржником з порушенням строків, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на які заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період прострочення платежу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

У зв'язку з несплатою Першим Відповідачем сум заборгованості, Позивачем були заявлені вимоги щодо стягнення штрафних санкцій, 3 % річних та пені, нарахованих на суму простроченого основного боргу стосовно якої не приймалось судове рішення - 1 508 991,68 грн.; на суму простроченого основного боргу стосовно якої приймалось судове рішення по справі № 922/4866/13 - 485 033,04 грн.; на суму простроченого основного боргу стосовно якої приймалось судове рішення по справі № 922/3427/14 - 431 140,48 грн.; та на суму простроченого основного боргу стосовно якої приймалось судове рішення по справі № 922/1358/16 - 1 131 743,76 грн.

Судом перевірено розрахунок штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3% річних за допомогою за допомогою програми ОСОБА_6 та встановлено, що розрахунок позивача здійснений вірно.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи наявні належні докази виконання Позивачем умов договору та порушення його умов Першим Відповідачем.

Перший Відповідач визнав позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку Позивача факту порушення Першим Відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги Позивача щодо стягнення з Першого Відповідача 2 660 574, 78 грн. (з яких: основний борг у сумі 1 508 991, 68 грн.; пеня у розмірі 85 802,85 грн.; штраф у розмірі 37 724, 80 грн.; інфляці втрати у розмірі 195 647,18 грн.; 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 51 089,92 грн.; інфляці втрати у сумі 151 948,33 грн. та 3 % річних у розмірі 33 100,75 грн., нараховані на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13; інфляційні втрати у розмірі 135 065, 18 грн. та 3 % річних у розмірі 29 422, 89 грн., нараховані на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14; інфляційні втрати у розмірі 354 546,11 грн. та 3 % річних у розмірі 77 235, 09 грн., нараховані на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16), обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо вимог Позивача про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_5 Відповідачем, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено було вище, предметом спору є стягнення з КПТМ заборгованості за договором поставки природного газу від 14.10.2010р., борг по якому був розстрочений договором реструктуризації заборгованості від 31.05.2012р. №14/12-258.

Таким чином, цілком правомірним є визначення Боржником саме КПТМ. оскільки і вищевказаними договорами, і судовими рішеннями Боржником та Відповідачем по справам визначений саме КПТМ (Перший Відповідач).

За приписом статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Посилання позивача на ч. З ст. 22 Закону України Про теплопостачання щодо визнання правонаступником боргових зобов'язань Позивача 2-го Відповідача суд вважає помилковим.

Так, згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про теплопостачання" у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період (частина 4 статті 22 Закону України "Про теплопостачання").

Учасник (засновник) теплопостачальної або теплогенеруючої організації у разі прийняття рішення про її ліквідацію забезпечує погашення боргу такої організації перед постачальниками енергоносіїв (частина 5 статті 22 Закону України "Про теплопостачання").

Статтю 22 Закону України "Про теплопостачання" було доповнено частинами 3-5 Законом України "Про внесення змін до статті 22 Закону України "Про теплопостачання" від 15.03.2012 N 4521-VI, який набрав чинності 08.04.2012.

У висновку на проект Закону України "Про внесення зміни до статті 22 Закону України "Про теплопостачання" щодо передачі майна, що використовується для вироблення теплової енергії (об'єктів теплопостачання)" зазначено, що порядок правонаступництва щодо заборгованості за спожиті енергоносії юридичної особи, яка припиняється, є окремим випадком загального порядку правонаступництва обов'язків такої юридичної особи, встановленого, зокрема, у статтях 104 - 112 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що в ч. 4 ст. 22 ЗУ Про теплопостачання мова йде про реорганізацію теплопостачальної організації, коли згідно розподільчого балансу з загального обсягу основних засобів відокремлюєтся відповідний відсоток окремих об'єктів теплопостачання.

Крім того, норми чиного законодавства, зокрема ст.ст. 520, 521, 513 Цивільного кодексу України, передбачають заміну боржника в зобов'язанні лише шляхом укладення письмого договору переведення боргу з зазначенням саме того договору, по якому виникли борги у первісного боржника. Будь-якого договору переведення боргу, який виник у КПТМ перед Позивачем по договору №06/10-1034ТЕ-31 від 14.10.2010р. між КПТМ та КП Комуненерго" не укладалося, що підтвердено сторонами в своїх поясненнях та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Також статтею 109 Цивільного кодексу України передбачено, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов'язаний скласти та затвердити розподільчий баланс.

Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов'язки особи за окремим зобов'язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов'язанням.

В спірному випадку КПТМ та КП Комуненерго є дві різні юридичні особи, які працювали і працюють паралельно, а докази реструктуризації (виділу) матеріали справи не містять.

Доказів укладання договору переведення боргу, який виник у КПТМ перед Позивачем по договору №06/10-1034ТЕ-31 від 14.10.2010 р. - між КПТМ та КП Комуненерго" суду надано не було. Самі сторони в своїх поясненнях, також, зазначали про відсутність таких договорів.

Доказів прийняття рішення Харківської районної ради щодо передачі боргу КПТМ (Першого Відповідача) на КП Комуненерго" (ОСОБА_5 Відповідача, також не надано, як не надано і доказів складання розподільчого балансу за цим боргом.

Відсутність підстав для такого переведення боргу підтверджується і діями НАК Нафтогаз України, яка щорічно протягом 2016-2018р.р. укладала договори на постачання природного газу з КП Комуненерго" без застережень.

Доказів прийняття КП Комуненерго будь-яких боргових зобов'язань від КПТМ з оплати спожитого природного газу за договором №06/10-1034ТЕ-31 від 14.10.2010р. ані Позивач, ані КПТМ суду не представили.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для того, щоб вважати ОСОБА_5 Відповідача солідарним боржником з Першим Відповідачем.

Крім того, як зазначає сам Перший Відповідач в своїй заяві про визнання позову від 19.02.2019 вх. № 4471, котельні, за якими обліковується заборгованість перед Позивачем, яка є предметом даного спору, передані з балансу КП Комуненерго" на баланс КПТМ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_5 Відповідача.

Щодо інших аргументів сторін, в тому числі й тих доказів, які Перший Відповідач просив визнати неналежними, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк Перший Відповідач визнав позив та ці докази та аргументи не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Враховуючи те, що Перший Відповідач визнав позов в повному обсязі, у суду наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 19 954,31 грн.

Решта 50 % судового збору у розмірі 19 954,32 грн. суд покладає на Першого Відповідача.

Враховуючи складність виготовлення повного тексту рішення по справі та керуючись статтями: 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про солідарне стягнення з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації та Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, код 33561415) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) :

- основний борг у сумі 1 508 991 (один мільйон пятсот вісім тисяч девятсот девяносто одна) грн. 68 коп.

- пеню у розмірі 85 802 (вісімдесят пять тисяч вісімсот дві) грн. 85 коп.

- штраф у розмірі 37 724 (тридцять сім тисяч сімсот двадцять чотири) грн. 80 коп.

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 195 647 (сто девяносто пять тисяч шістсот сорок сім) грн. 18 коп., яка нарахована у звязку із простроченням виконання грошового зобовязаннях зі сплати основного боргу, що виник за період: березень 2016 - червень 2018;

- 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 51 089 (пятдесят одна тисяча вісімдесят девять) грн. 92 коп., які нараховані у звязку із простроченням виконання грошового зобовязаннях зі сплати основного боргу, що виник за період: квітень 2016 - липень 2018;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у сумі 151 948 (сто пятдесят одна тисяча девятсот сорок вісім) грн. 33 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 33 100 (тридцять три тисячі сто) грн. 75 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року включно - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 15.01.2014 у справі № 922/4866/13, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 135 065 (сто тридцять пять тисяч шістдесят пять) грн. 18 коп., нараховані за період: квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 29 422 (двадцять девять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 89 коп., нараховані за період: з 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2014 у справі № 922/3427/14, яке набрало законної сили;

- суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 354 546 (триста пятдесят чотири тисячі пятсот сорок шість) грн. 11 коп., нараховані за період квітень 2016 - квітень 2018 - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

- 3 % річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 77 235 (сімдесят сім тисяч двісті тридцять пять) грн. 09 коп., нараховані за період з: 22.04.2016 року по 31.07.2018 року - на заборгованість, підтверджену та стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 04.07.2016 у справі № 922/1358/16, яке набрало законної сили;

В частині позовних вимог Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Харківської районної ради Комуненерго відмовити.

Витрати Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" по сплаті 50 % судового збору покласти на Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, код 33561415) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) судовий збір у розмірі 19 954, 32 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827.

Перший Відповідач - Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, 62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, код 33561415.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача Харківська районна рада, 61098, м. Харків, Григорівське шосе, 52, код 25468715.

ОСОБА_5 відповідач - Комунальне підприємство Харківської районної ради Комуненерго, 62466, Харківська область, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, код 39402730.

Повне рішення складено "26" березня 2019 р. р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_8

справа № 922/2657/19