ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Справа № 926/2117/18

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Байталюка В. Д., при секретарі судового засідання Боштан У. Г., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго»

про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання в сумі 4128647,18 грн

представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1 довіреність від 22.12.2018 № 1969.

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) звернулось з позовом до міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» (м. Чернівці) про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов'язань в сумі 4128647,18 грн, в тому числі: основний борг у сумі 1345896,67 грн, пеня в сумі 971891,80 грн, 3 % річних у сумі 224428,85 грн та інфляційні втрати в сумі 1586429,86 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в порушення пункту 6.1 укладеного сторонами договору № 1906/14-БО-38 купівлі-продажу природного газу від 19.12.2013 відповідач несвоєчасно розрахувався з позивачем за поставлений першому природний газ за 2014 рік, у зв'язку з чим на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та пункту 7.2 договору позивач просить суд стягнути з відповідача окрім суми основного боргу також інфляційні втрати, 3 % річних та пеню.

20.12.2018 від представника позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 2359) про участь позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Господарському суду міста Києва, або Господарському суду Київської області, або Київському апеляційному господарському суду.

Ухвалою суду від 21.12.2018 відмовлено у задоволенні клопотання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про участь позивача у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 26.12.2018 у звязку із неявкою представника позивача підготовче засідання відкладено на 22.01.2019.

У судовому засіданні 22.01.2019 оголошено перерву до 05.02.2019 з метою надання сторонам часу для врегулювання спору.

22.01.2019, через канцелярію Господарського суду Чернівецької області, від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 246) про зменшення штрафних санкцій, в якому зазначається про зменшення розміру пені на 90 %.

05.02.2019 від представника позивача надійшли заперечення (вх. № 433) на клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Представником відповідача, 05.02.2019, подано клопотання (вх. № 274) про закриття провадження у справі, у звязку із підписанням між сторонами договору № 107/4/1730-13 від 23.01.2019 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природній газ.

Ухвалою суду від 05.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на іншу дату.

27.02.2019, через канцелярію Господарського суду Чернівецької області, від представника позивача надійшли заперечення (вх. № 490) на клопотання про закриття провадження у справі, в яких зазначається, що позивач не погоджується з доводами викладеними у клопотанні, та вважає, що вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм закону.

Ухвалою суду від 27.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2019.

У судове засідання, 19.03.2019, позивач явку свого представника не забезпечив про причини такої неявки суд не повідомив, що відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд встановив наступне.

19.12.2013 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» (покупець) укладено договір № 1906/14-БО-38 купівлі продажу природного газу.

За цим договором продавець (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 42170418,83 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.05.2014, 30.06.2014, 31.07.2014, 31.08.2014, 30.09.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо оплати вартості отриманих обсягів газу у 2014 році (порушення строків, встановлених п. 6.1 договору), позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 1345896,67 грн основного боргу, 971891,80 грн пені, 224428,85 грн 3 % річних, 1586429,86 грн інфляційних втрат.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 7.2 договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1345896,67 грн основного боргу, 971891,80 грн пені, 224428,85 грн 3 % річних та 1586429,86 грн інфляційних втрат.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно частини першої статті 5 вищевказаного Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Судом встановлено, що 23.01.2019, між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та міським комунальним підприємством «Чернівцітеплокомуненерго» укладено договір № 107/4/1730-13 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Відповідно до пункту першого вказаного договору, у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 згідно з договором купівлі-продажу (постачання) природного газу від 19.12.2013 № 1906/14-БО-38, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

Сума заборгованості, що підлягає реструктуризації, становить 1345896,67 грн. відповідно до пункту третього зазначеного договору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1345896,67 грн у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині згідно пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку із простроченням оплати вартості газу, поставленого у 2014 році відповідачем нараховано та заявлено до стягнення 971891,80 грн пені, 224428,85 грн 3 % річних та 1586429,86 грн інфляційних витрат.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

З огляду на те, що заборгованість за поставлений у 2014 році природний газ згідно договору № 107/4/1730-13 від 23.01.2019 реструктуризована, нараховані за прострочення вказаної заборгованості 971891,80 грн пені, 224428,85 грн 3 % річних та 1586429,86 грн інфляційні втрати підлягають списанню згідно частини першої статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною другою статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в частині стягнення основного боргу 1345896,67 грн. провадження у справі слід закрити, а в частині стягнення 971891,80 грн пені, 224428,85 грн 3 % річних, 1586429,86 грн інфляційних втрат відмовити в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, сплачені суми судового збору підлягатимуть поверненню особам, які їх сплатили, у випадку подання ними відповідних клопотань.

Решту судових витрат по розгляду справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись статтями 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. В частині стягнення з міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» 1345896,67 грн основного боргу провадження у справі закрити у зв'язку із відсутністю предмету спору.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення (якщо оголошено вступну та резолютивну частини рішення з дня складання повного судового рішення).

Повне рішення складено 27.03.2019.

Суддя В. Байталюк

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/