ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 квітня 2019 р. Справа № 903/57/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М. П., розглянувши справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Шевчук Олесі Миколаївни, АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДОРС", Ковельський р-н., смт. Люблинець

про стягнення 2 134 050,15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Гуріна Людмила Володимирівна, ордер ВЛ №000061602;

від відповідача: Коляда Дмитро Ігорович - юрисконсульт.

Встановив: Позивач - Фізична особа - підприємець Шевчук О.М., звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДОРС" в якому просить суд стягнути 2 134 050,15 грн. заборгованості з них: основний борг - 1 726 050,70 грн., пеня - 407 999,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №01-09/2016 від 01.09.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 22.01.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.03.2019р.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 01.04.2019р.

01.04.2019р. представник позивача до початку розгляду справи по суті подав клопотання про приєднання до матеріалів справи копії платіжних доручень за №968 від 18.03.2019р. на суму 25000 грн., №1051 від 28.03.2019р. на суму 20 000 грн., №1057 від 29.03.2019р. на суму 60 000 грн. про часткову оплату відповідачем основного боргу на загальну суму 105 000,00 грн.

Крім того, в судовому засіданні заявила усне клопотання про те, що подасть докази для відшкодування судових витрат на надану правову допомогу протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, та просить суд задоволити позов.

Водночас, представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання від 01.04.2019р. про відкладення розгляду справи для надання можливості оформити належним чином мирову угоду.

Представник позивача заперечив подане клопотання в зв'язку з тим, що відповідач вводить суд в оману, та ніяких домовленостей та переговорів щодо укладення мирової угоди між сторонами не здійснювались.

З врахуванням вищевикладеного клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає, оскільки непідтверджене належними та допустимими доказами в розумінні приписів норм ГПК України.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

01.09.2016р. між Фізичною особою - підприємцем Шевчук О.М. (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРДОРС" (покупець) укладено договір поставки № 01-09/2016 (а.с. 10-11-А) за умовами якого постачальник на умовах цього договору зобов'язується передавати товар (пиловник дуба, лісоматеріали) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість. Асортимент, ціна та кількість товару, що поставляються визначаються сторонами у накладних на товар, які є невід'ємними частинами договору і формуються на підставі замовлень покупця. Замовлення подається з обов'язковою вказівкою кількості, асортименту, термінів поставки товару ціни за одиницю товару, ціни загальної вартості товару. Вартість прийнятого покупцем товару визначається в оформлених (в т.ч. підписаних сторонами накладних ). Загальна вартість договору визначається вартість товару, поставленого протягом дії даного договору. (п.п.1.1, 2.1, 2.2, 2.3,2.4 )

Згідно із пунктами 3.1, 3.2 договору, поставка на підставі договору здійснюється на умовах DDP, згідно з правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010р.. за додатковою згодою сторін, товар може постачатись на інших умовах відповідно до міжнародних правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010р. Покупець зобов'язаний належним чином оформити прийняття товар, у т.ч.: підписати накладну, надати довіреність на отримання товару пред'явити документ, що посвідчує особу, уповноважену на отримання товару і передати підписані покупцем документи постачальнику. Товар вважається переданим покупцю з моменту підписання накладної.

Пунктами 4.1, 4.2 договору сторони передбачили, що покупець зобов'язується оплатити вартість товару на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару по накладній. Оплата за товар, що поставляється здійснюється покупцем в національній валюті України - гривні шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п.п 5.4 договору у випадку порушення строку оплати за поставлений товар покупець на вимогу постачальника, сплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого в строк товару за кожен день прострочення до дати повного виконання зобов'язання.

Даний договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсним, укладеними належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом даного судового розгляду є стягнення заборгованості за поставлений товар на умовах договору №01-09/2016 від 01.09.2016р. на підставі видаткових накладних.

Як встановлено, на виконання умов договору позивач здійснив відповідачу поставку товару на суму 1 726 050,70 грн., який був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується такими видатковими накладними:

-№ 4 від 10.01.2018 на суму 53 958,10 грн.;

- № 5 від 11.01.2018 на суму 143 409,60 грн.;

- № 10 від 18.01.2018 на суму 127821,60 грн.;

- № 12 від 22.01.2018 на суму 69 321,60 грн.;

- № 13 від 02.04.2018 на суму 156 924,00 грн.;

-№ 14 від 03.04.2018 на суму 143 064,00 грн.;

- № 15 від 04.04.2018 на суму 132 602,40 грн.;

- № 16 від 05.04.2018 на суму 161 056,80 грн.;

- № 17 від 06.04.2018 на суму 137 628,00 грн.;

- № 3/7 від 03.07.2018 на суму 159 163,20 грн.;

- № 1/07 від 04.07.2018 на суму 180842,40 грн.;

- № 2/7 від 06.07.2018 на суму 157 658,40 грн.;

- № 1/12від 10.12.2018 на суму 102 600,00 грн. (а.с. 12- 32)

Після звернення позивача з позовом до суду відповідач перерахував в рахунок оплати вартості отриманого товару грошові кошти у сумі 265 000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

- від 18.01.2019р. №600 на суму 10 000 грн.;

-від 25.01.2019р. №628 на суму 50 000 грн.;

- від 01.02.2019р. №702 на суму 10 000 грн.;

- від 08.02.2019р. №1146 на суму 30 000,00 грн.;

- від 12.02.2019р. №728 на суму 50 000 грн.;

-від 04.03.2019р. №867 на суму 10 000 грн.

- від 18.03.2019р. № 968 на суму 25 000 грн.;

- від 28.03.2019р. № 1051 на суму 20 000 грн.;

- від 29.03.2019р. № 1057 на суму 60 000 грн. (а.с. 81-86)

Згідно з ч.1 п. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, провадження у справі на суму 265 000 грн. підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Оскільки факт порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар належним чином доведений, документально підтверджений та представник відповідача про його наявність визнав в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості в розмірі 1 461 050,70 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вимога позивача про стягнення пені в сумі 407 999,45 грн. також підставна та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 ГК України.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.п 5.4 договору у випадку порушення строку оплати за поставлений товар покупець на вимогу постачальника, сплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого в строк товару за кожен день прострочення до дати повного виконання зобов'язання.

Судом встановлено та досліджено, що пеня за порушення покупцем строку оплати поставленого постачальником товару нарахована по кожній видатковій накладній, а саме: №12/11 від 24.11.2017р., №13/11 від 27.11.2017р., №14/11 від 28.11.2017р., №15/11 від 29.11.2017р., №16/11 від 30.11.2017р., №1 від 03.01.2018р., №2 від 04.01.2018р., №3 від 05.01.2018р., №4 від 10.01.2018р., №5 від 11.01.2018р., №10 від 18.01.2018р., №12 від 22.01.2018р., №13 від 02.04.2018р., №14 від 03.04.2018р., № 15 від 04.04.2018р., №16 від 05.04.2018р., №17 від 06.04.2018р., №3/7 від 03.07.2018р., №3/7 від 03.07.2018р., №1/07 від 04.07.2018р., №2/7 від 06.07.2018р., №1/12 від 10.12.2018р. (а.с. 12-32) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в межах річного строку позовної давності та з дотриманням шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій від дня коли зобов'язання мало бути виконано покупцем (з 15 календарного дня з моменту отримання покупцем товару по накладних) до дня повної оплати покупцем поставленого продавцем по накладній товару, що відповідає п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення вимог останнього в цій частині в повному обсязі, з урахуванням визначеної судом належної до стягнення суми основного боргу, умов договору щодо строку оплати та вимог чинного законодавства України.

Доводи відповідача, викладені у відзиві за вх.№ 01-57/1652/19 від 08.02.2019р. про те, що:

- позивачем не подано товарно-транспортних накладних на поставку товару;

- поставка товару здійснювалась без документів про якість;

- нарахування пені виходить за межі строку встановленого ч.6, ст. 232 ГК України по видаткових накладних №12/11 від 24.11.2017р., №13/11 від 27.11.2017р., №14/11 від 28.11.2017р., №15/11 від 29.11.2017р., №16/11 від 30.11.2017р., №1 від 03.01.2018р., №2 від 04.01.2018р., №3 від 05.01.2018р. спростовуються встановленими обставинами справи.

Крім того, не може залишитись поза увагою суду, що у позові вказані саме ті первинні документи на підставі, яких утворилась заборгованість та є які предметом судового розгляду у даній справі, при цьому позивачем враховано у розрахунку суми основного боргу та пені видаткові накладні повернення, а саме: № від 01.03.2018р. на суму 151 956 грн.,№ від 02.03.2018р. на суму148 579,20 грн., № від 05.03.2018р., на суму 152 244 грн., № від 06.03.2018р. на суму 126 172,80 грн., № від 16.03.2018 на суму 152 640 грн., № від 29.03.2018р. на суму 73656 грн. , що підтверджується даними бухгалтерського обліку відповідача та позивача.

Разом з тим, нарахування позивачем пені на підставі видаткових накладних за №12/11 від 24.11.2017р., №13/11 від 27.11.2017р., №14/11 від 28.11.2017р., №15/11 від 29.11.2017р., №16/11 від 30.11.2017р., №1 від 03.01.2018р., №2 від 04.01.2018р., №3 від 05.01.2018р. є обґрунтованим, оскільки не виходить за межі строку встановленого ч. 6, ст. 232 ГК України, пеня нарахована від сум заборгованості, яка існувала станом на час прострочення, враховуючи платежі, які проводив відповідач в той період за який нарахована пеня.

Згідно контррозрахунку відповідача нарахування пені здійснено у більшому розмірі, ніж просить стягнути позивач за заявленими позовними вимогами.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню частково.

У зв'язку із частковим задоволенням позову відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки представником позивача до закінчення судового засідання було заявлено клопотання про відшкодування судових витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката однак, не подано відповідних доказів.

Зазначене клопотання буде судом розглянуте протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умовами подання таких доказів.

У разі не подання доказів, що підтверджують понесенні витрати на оплату послуг адвоката, заява підлягає залишенню без розгляду відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДОРС" (45034, Волинська обл., Ковельський р-н., смт. Люблинець, вул. Заводська, 5, ) на користь Фізичної особи - підприємця Шевчук Олесі Миколаївни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 1 869 050,15 грн. заборгованості в т.ч.: 1 461 050,70 грн. - основного боргу, 407 999,45 грн. - пені, та 28 035,75 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

3. Провадження в частині стягнення із відповідача 265 000,00 грн. заборгованості закрити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

04.04.2019р.

Суддя В. М. Дем`як