ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 місто Дніпро Справа № 912/2185/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 (повний текст складено 21.11.2018, суддя Тимошевська В.В.), прийняту за наслідками розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ", м. Київ

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", м. Олександрія

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", м. Київ

про визнання недійсним договору поруки №1/07 від 30.01.2015 року

у справі № 912/2185/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Господарського суду Кіровоградської області знаходиться справа про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал".

У жовтні 2016 року, в межах справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" подано позов про визнання недійсним договору поруки №1/07 від 30.01.2015, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та Закритим акціонерним товариством "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна".

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2017, яка постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 залишена в силі, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04.08.2018 ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 скасовано, справу №912/2185/16 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області.

За результатами нового розгляду, ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 позов задоволений: визнано недійсним договір поруки №1/07 від 30.01.2015, укладений між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та Закритим акціонерним товариством "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна".

Ухвала мотивована тим, що матеріалами справи підтверджені доводи Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" стосовно того, що обидві сторони оспорюваного договору під час його укладення не мали на меті виконувати вказаний договір та досягнути правових наслідків, які ним обумовлені, а саме - реальне забезпечення виконання зобов'язань за договором позики № 19 від 25.11.2005 та його виконання поручителем. Свідомий намір (умисел) обох сторін договору не виконувати зобов'язання за цим правочином, яке мало місце на момент укладання договору, свідчить про введення в оману інших осіб, зокрема кредиторів Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", щодо дійсних намірів сторін договору, зокрема збільшення кредиторських вимог боржника (поручителя за договором), які мали місце на момент підписання договору. Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що наведене підтверджує наявність ознак фіктивності договору поруки № 1/07 від 30.01.2015.

Місцевий господарський суд відхилив доводи позивача що укладення договору поруки на прострочене зобов'язання суперечить суті забезпечення та статутній діяльності поручителя, оскільки під час укладення договору поруки дотримані вимоги щодо ідентифікації зобов'язання, після виконання якого поручитель має право зворотньої вимоги до боржника.

Також в ухвалі суду зазначено, що відсутність на час розгляду справи оригіналу договору позики, за яким забезпечувалось зобов'язання, не спростовує дійсність та наявність такого зобов'язання, що підверджується наведеними вище судовими рішеннями господарського суду про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" та про визнання відповідних кредиторських вимог.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 у справі №912/2185/16 та постановити нову про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ".

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про відсутність на момент укладення спірного договору у сторін наміру щодо його реального виконання лише тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" не пред'явило позову до поручителя. Апелянт зазначає, що не подавав позову до поручителя не тому, що не бажав виконання договору, а для того щоб залишити за собою аргументи для переговорів, оскільки основний боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" та поручитель - Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" на момент укладення договору мали єдиного бенефіціарного власника.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не надано належної оцінки доводам, що заборгованість Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" перед Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" яка призвела до неплатоспроможності боржника виникла не у зв'язку із укладення договору поруки, а у зв'язку із знеціненням національної валюти.

Апелянт вважає, що наявні в матеріалах справи листи щодо необхідності погашення заборгованості, пропозиції реструктуризації заборгованості, узгодження графіку погашення заборгованості підтверджують намір реального виконання сторонами оспорюваного договору.

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" надало відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду без змін. Позивач погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що листування між сторонами щодо погашення заборгованості не є доказами реальності наміру виконати спірний договір. Позивач вважає, що відповідач-1 приймав на себе зобов'язання без наміру їх реального виконання, що в подальшому призвело до збільшення кредиторської заборгованості та впливає на можливість проведення розрахунків з іншими кредиторами, в тому числі й позивачем, тому місцевий господарський суд правильно задовольнив позовні вимоги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2018 колегією суддів у складі головуючий колегії Верхогляд Т.А. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б. відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 у справі №912/2185/16, розгляд скарги призначений у судове засідання на 06.02.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2019 заяви суддів Верхогляд Т.А., Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б. про самовідвід від розгляду матеріалів оскарження №912/2185/16 задоволено, матеріали оскарження передано для здійснення заміни відведеного складу суду у порядку визначеному статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №912/2185/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2019 прийнято до свого провадження справу №912/2185/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 у справі №912/2185/16, розгляд скарги призначений до розгляду у судовому засіданні на 21.03.2019.

У судовому засіданні 21.03.2019 оголошувалась перерва до 02.04.2019.

У судових засіданнях, які відбулися 21.03.2019 та 02.04.2019, представник апелянта підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, представник Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" підтримав заперечення на апеляційну скаргу.

Представник Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" у судове засідання з'явився, апеляційну скаргу підтримав, однак письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 29.06.2016 за заявою Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" порушено провадження у справі №912/2185/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майна боржника, призначено розпорядника майна.

30.06.2016 (номер публікації: 33007, дата публікації на сайті ВГСУ: 30.06.2016 18:38) на веб-сайті Вищого господарського суду України офіційно оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал". Граничним строком на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника визначено: протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 06.10.2018 визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" в сумі 189 621 446, 41 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів.

Публічним акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" в межах справи про банкрутство подано позов про визнання недійсним договору поруки №1/07 від 30.01.2015, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та Закритим акціонерним товариством "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" (надалі - договір).

На підставі договору поруки №1/07 від 30.01.2015 ґрунтуються вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", які заявлено згідно заяви про визнання конкурсним кредитором від 20.07.2016 у справі № 912/2185/16.

Відповідно до договору поруки №1/07 від 30.01.2015 Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" (поручитель) поручалось перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" (кредитор) за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" (боржник) зобов'язань щодо оплати заборгованості в сумі 4 583 286,17 грн. та нарахованих на суму заборгованості штрафних санкцій та процентів, які виникли на підставі договору позики №19 від 25.11.2005 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", договору про відступлення права вимоги № 1/07 від 26.06.2007, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" та кредитором, додаткової угоди № 1 від 04.01.2011 до договору № 1/07 від 26.06.2007, укладеної між кредитором та боржником (основне зобов'язання).

Відповідно до пункту 4.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Дія договору припиняється з припиненням забезпеченого порукою Основного зобов'язання, а також у разі якщо протягом 10 років від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не пред'явить до поручителя вимоги або позову (пункт 4.2 договору).

Не допускається розірвання договору в односторонньому порядку до повного виконання основного зобов'язання (пункт 4.4 договору).

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" (кредитор Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал") просить визнати недійсним договір поруки №1/07 від 30.01.2015, посилаючись на відсутність у сторін договору поруки намірів щодо реального настання обумовлених сторонами правових наслідків, оскільки на дату укладання оспорюваного договору боржник мав значні грошові зобов'язання перед позивачем на підставі кредитного договору №07003 з передачею переважної більшості свого майна в якості забезпечення виконання цих зобов'язань, що робило неможливим реальне виконання боржником взятих на себе значних зобов'язань третіх осіб; через два місця після укладення договору боржник повідомив про відсутність фінансової можливості сплатити борг; божником не відображено інформацію щодо зобов'язань за оспорюваним договором, який укладено у відповідний звітний період.

У випадку визнання кредиторських вимог за оспорюваним договором, кредитор, вимоги якого ґрунтуються на фіктивних договорах, буде мати право на отримання частини коштів отриманих в результаті продажу в процедурі банкрутства ліквідаційної маси, чим буде порушено майнові права інших кредиторів, чиї вимоги доведені та обґрунтовані належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Відповідно до частин 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

У цій справі Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" оспорює договір поруки №1/07 від 30.01.2015 як заінтересована особа в розумінні частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, не будучи стороною цього договору, з тих мотивів, що цей правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків (частина 5 статті 203 та стаття 234 Цивільного кодексу України), обумовлених ним.

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Отже, для визнання зобов'язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 по справі №909/330/16).

Порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання (стаття 546 Цивільного кодексу України.

З положень статті 553, 554 Цивільного кодексу України договір поруки є двостороннім правочином, на підставі якого між кредитором та поручителем виникає забезпечувальне зобов'язання. Зміст зазначеного забезпечувального зобов'язання становить право кредитора вимагати від поручителя виконання забезпеченого порукою зобов'язання, якому відповідає обов'язок поручителя здійснити таке виконання.

Таким чином, у правовідносинах поруки у кредитора виникає право вимагати від поручителя виконання забезпеченого порукою зобов'язання, а у поручителя, відповідно - обов'язок виконати таке зобов'язання.

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" посилається на те, що на офіційному веб-сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України Smida.qov.ua. у розділах "Інформація про зобов'язання емітента" та "Річна фінансова звітність емітента" за 2015 щодо Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" не відображена інформацію щодо зобов'язань за оспорюваним договором, який укладено у відповідний звітний період.

Між тим, як правильно зазначено місцевим господарським судом, відсутність в розміщеній на веб-сайті Smida.gov.ua звітності Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" за 2015 рік інформації про наявність зобов'язань за оспорюваним договором поруки не є достатнім підтвердженням фіктивності правочину.

Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" подало до суду пояснення від 20.09.2018, в яких зазначив, що у таблиці "Інформація про зобов'язання емітента" відсутня графа по договору поруки, тому така інформація по спірному договору не підлягає розміщенню.

Також місцевий господарський суд дійшов до висновку, що матеріалами справи спростовуються доводи позивача щодо неплатоспроможності Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" прийняти зобов'язання за договором поруки № 1/07 від 30.01.2015 на момент його укладення.

Так, надані до матеріалів справи звіти про фінансовий стан Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" станом на 31.12.2014 (том І матеріалів нового розгляду позовної заяви, а.с. 40-43) не доводять обставини того, що станом на дату укладення оспорюваного договору сума поточних активів Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" була меншою від суми поточних зобов'язань даного підприємства. Твердження позивача про неплатоспроможність Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" з тих підстав, що за показниками фінансового звіту за 2014 рік діяльність Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" була збитковою, а розмір власного капіталу був меншим від існуючих зобов'язань, не приймається судом, оскільки такий висновок зроблено позивачем без урахування звіту та аналізу всіх його статей і їх відповідного значення.

Щодо фактичного виконання спірного договору матеріалами справи підтверджується наступне.

На вимогу Закритого акціонерного товариства "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" № 1/03/15 від 17.03.2015 Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" в листі № 11/17/0610 від 05.04.2015 повідомило про визнання заборгованості, у тому числі згідно з договором поруки №1/07, однак у зв'язку з важкою економічною ситуацією, скрутним фінансовим становищем підприємства, відсутністю достатньої суми коштів на поточному рахунку, підприємство не має можливості оплатити борг (том 2 матеріалів нового розгляду позовної заяви, а.с. 92).

Згідно претензії № 1/06/15 від 09.06.2015 Закрите акціонерне товариство "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" виставило Приватному акціонерному товариству "Науково-виробниче об'єднання "Етал" вимогу оплатити заборгованість, у тому числі за спірним договором поруки, протягом 10 днів та попередило про звернення до господарського суду у разі незадоволення даної претензії (том1 матеріалів нового розгляду позовної заяви, а.с. 125).

У відповідь на вказану претензію Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" в листі № 13/17/0610 від 23.06.2015 зазначило про визнання заборгованості, про неможливість її оплати через скрутне фінансове становище та запропонувало реструктуризацію заборгованості на 5 років (том 1 матеріалів нового розгляду позовної заяви, а.с. 126).

В листі № 3/07/15 від 29.07.2015 Закрите акціонерне товариство "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" погодилось на реструктуризацію за умови оплати частини заборгованості у розмірі 3 370 493,63 грн., на що Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" в листі № 19/17/061 від 03.09.2015 повідомило про свою згоду на запропоновану реструктуризацію, однак з початком погашення заборгованості через один рік (том 1 матеріалів нового розгляду позовної заяви, а.с. 127, 128).

Таким чином, згідно наданих у справу доказів Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал", як поручитель, не виконало перед кредитором забезпечене за спірним договором зобов'язання з причин скрутного фінансового становища. У зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" подано 21.07.2016 заяву про визнання його конкурсним кредитором, вимоги по якій обґрунтовано, у тому числі договором поруки № 1/07 від 30.01.2015.

За приписами статей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання боржником свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником як солідарний, або, у разі встановлення договором поруки - як субсидіарний боржник.

Матеріалами справи встановлено, що на момент укладення спірного договору зобов'язання, яке забезпечувалось такою порукою, вже було порушено та зі сторони боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" мало місце прострочення термінів оплати, що не заперечується під час розгляду позову та підтверджується пунктом 1.2 договору, відповідно до якого поручитель обізнаний з усіма умовами основного зобов'язання та вважає їх прийнятними для себе.

Згідно з пунктом 2.1 договору поручитель поручається за виконання боржником Основного зобов'язання в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків в разі прострочення боржником термінів оплати та сплату інших платежів, які можуть бути належні до сплати боржником кредитору за основним зобов'язанням.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що поручитель зобов'язується у разі порушення боржником основного зобов'язання самостійно виконати зазначене зобов'язання боржника перед кредитором.

Між тим, Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" будь-яких дій по самостійному виконанню зобов'язання, як то передбачено пунктом 3.1 договору, не вчинив та через 2 місяці і 5 днів повідомив кредитора за вимогою останнього про неможливість сплатити борг у зв'язку з важкою економічною ситуацією, скрутним фінансовим становищем підприємства та відсутністю достатньої суми коштів на поточному рахунку. Тобто, вже через два місяці з дня укладення договору Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" повідомило про відсутність фінансової можливості сплатити борг.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що така суперечлива поведінка Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", а саме твердження про фінансову можливість виконати зобов'язання на момент укладення договору, відсутність його самостійного виконання згідно з пунктом 3.1 договору та направлення в короткий проміжок часу (через два місяці після укладання договору) повідомлення про неможливість сплатити борг через скрутний фінансовий стан, свідчить про укладення договору зі сторони Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" без наміру його реального виконання. Така поведінка Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" підтверджує його умисел на момент укладення договору не створювати правові наслідки, обумовлені договором.

Матеріалами справи підтверджується, що в подальшому Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" не вчинило жодних дій з виконання забезпеченого зобов'язання, хоча б частково, пояснюючи вказане відсутністю фінансової можливості.

При цьому, судом зазначено, що Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" не доводить належними доказами відсутність реальної можливості виконати зобов'язання, а посилання на звіт про фінансовий стан за І квартал 2015 року не підтверджує вказане оскільки вказаний звіт не відображає конкретних строків виконання всіх зобов'язань та поточні активи підприємства на відповідні дати і, відповідно, можливість чи неможливість виконати зобов'язання за оспорюваним договором. Погіршення фінансового стану саме внаслідок знецінення національної валюти жодним документом не підтверджено.

Між тим апеляційний господарський суд не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, оскільки станом на момент укладання договору поруки №1/07 від 30.01.2015 жодних підстав передбачати майбутню неплатоспроможність Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" у сторін оспорюваного правочину не було, тому не могло бути і підстав для укладання договорів з метою контролю процедури банкрутства, як про це зазначає позивач.

Невиконання договору поруки в добровільному порядку не свідчить про його укладення без наміру реального виконання. Навпаки матеріалами справи підтверджується узгодження сторонами спірного правочину необхідність погашення заборгованості, пропозиції реструктуризації заборгованості, узгодження графіку погашення заборгованості, тобто матеріалами справи підтверджується, що сторонами вчинялися дії щодо виконання договору поруки.

Апеляційний господарський суд вважає, що матеріаллами справи підтверджується, що погіршення фінансового стану Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" сталося внаслідок істотного знецінення національної валюти в лютому 2015 (при цьому кредит боржником був отриманий в іноземній валюті).

Стосовно іншої сторони оспорюваного правочину - Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" судом враховано наступне.

За приписами абзацу 1 частини 1 статті 533 Цивільного кодексу України вимога до поручителя може бути пред'явлена у випадку порушення зобов'язання боржником. Тобто, факт порушення боржником зобов'язання є підставою вимоги кредитора до поручителя.

Умовами оспорюваного договору передбачено солідарну відповідальність поручителя і боржника.

Згідно положень частин 1, 2 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Так, на момент укладення оспорюваного договору строк виконання основного зобов'язання вже настав та був прострочений зі сторони основного боржника. Тобто, з дня укладення договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" набуло право вимоги до поручителя.

Матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" зверталось до основного боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" з позовом про стягнення заборгованості, у тому числі за договором позики № 19 від 25.11.2005, зобов'язання за яким забезпечено оспорюваною порукою. Так, рішенням господарського суду Херсонської області від 07.04.2015 у справі № 923/287/15 задоволено позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" заборгованості за договором позики № 19 від 25.11.2005.

Згідно з рішенням Господарського суду Херсонської області від 07.04.2015 у справі №923/287/15, основна заборгованість за договором про відступлення права вимоги №1/07 від 26.06.2007 склала 4 583 286,17 грн. яка і була стягнута з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод".

З пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", наданих під час розгляду позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" заборгованість, стягнуту за рішення суду, не сплатив, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" подало заяву про визнання його грошових вимог у справі №923/1151/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" і які були визнані ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.03.2016 (том 2 матеріалів нового розгляду позову, а.с. 146-152).

Зазначена в пункті 1.1 договору поруки сума забезпеченого зобов'язання 4 583 286,17 грн. вже була прострочена в оплаті зі сторони основного боржника перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" з 01.01.2013, однак товариство не вживало дієвих заходів по виконанню договору поручителем.

Місцевий господарський суд погодився з доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", що звернення до суду з позовом є правом, а не обов'язком кредитора, однак зазначив, що направлення вимог про сплату заборгованості при одночасному зверненні до суду з позовом до основного боржника та при порушенні поручителем пункту 3.1 договору не підтверджують реальний намір кредитора отримати виконання зобов'язання поручителем.

Зазначене підтверджується також подальшими діями Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна", яке обмежується лише направленням претензій до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал".

Так, 09.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" знову звертається до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" з претензію про сплату заборгованості, не дивлячись на вже отриману відмову від сплати боргу згідно листа Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" № 11/17/0610 від 05.04.2015.

Подальше листування між відповідачами стосовно узгодження графіку погашення заборгованості, на яке також останні посилаються як на докази на підтвердження вчинення дій по виконанню договору, не приймається судом як доказ наміру реального виконання договору, оскільки будь які домовленості стосовно розстрочення сплати заборгованості між сторонами досягнуто не було, будь-якої суми не сплачено.

Наведене вище за висновком господарського суду свідчить про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" на момент укладення оспорюваного договору наміру щодо реального виконання договору.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що обидві сторони оспорюваного договору під час його укладення не мали на меті виконувати вказаний договір та досягнути правових наслідків, які обумовлені договором поруки, а саме - реальне забезпечення виконання зобов'язань за договором позики №19 від 25.11.2005 та його виконання поручителем. Свідомий намір (умисел) обох сторін договору не виконувати зобов'язання за цим правочином, яке мало місце на момент укладання договору, свідчить про введення в оману інших осіб, зокрема кредиторів Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", щодо дійсних намірів сторін договору, зокрема збільшення кредиторських вимог Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал", які мали місце на момент підписання договору. У зв'язку з чим місцевий господарським суд дійшов до висновку про наявність ознак фіктивності договору поруки № 1/07 від 30.01.2015.

Між тим, апеляційний господарський суд не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду з таких підстав.

Так, 09.06.2015 Закрите акціонерне товариство "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" виставило Приватному акціонерному товариству "Науково-виробниче об'єднання "Етал" претензію № 1/06/15 з вимогою оплатити заборгованість, у тому числі за спірним договором поруки, протягом 10 днів та попередило про звернення до господарського суду у разі незадоволення даної претензії .

Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" листом №13/17/0610 від 23.06.2015 визнало заборгованість та повідомило про неможливість її оплати через скрутне фінансове становище та запропонувало реструктуризацію заборгованості на 5 років.

В подальшому, листом №3/07/15 від 29.07.2015 Закрите акціонерне товариство "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" погодилось на реструктуризацію за умови оплати частини заборгованості у розмірі 3 370 493,63 грн., на що Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" в листі № 19/17/061 від 03.09.2015 повідомило про свою згоду на запропоновану реструктуризацію, однак з початком погашення заборгованості через один рік.

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" вживалися заходи щодо реального виконання договору.

Матеріалами справи підтверджується, що 21.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" звернулося до господаорського суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника в сумі 51 100 934, 12 грн., в тому числі й за договором поруки №1/07 від 30.01.2015.

Відповідно до положень статей 202, 203, 234 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття зміну або припинення відповідних прав та обов'язків, що обумовлені цим правочином. Відсутність у сторін наміру створення зазначених правових наслідків має наслідком визнання правочину фіктивним. При цьому для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його без наміру досягти відповідного правового результату повинна бути властива одночасно діям обох сторін правочину.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 по справі №909/330/16 для визнання зобов'язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося фіктивно.

Апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що матеріалами справи не доведено наявність правових підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" про визнання договору поруки № 1/07 від 30.01.2015 недійсним.

Місцевим господарським судом відхилені доводи позивача стосовно того, що укладення договору поруки на прострочене зобов'язання суперечить суті забезпечення та твердження, що спірний договір суперечить статутній діяльності боржника. Оскільки апеляційна скарга не містить доводів та вимог в цій частині апеляційний господарський суд відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України не переглядає рішення в цій частині.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що відсутність на час розгляду справи оригіналу договору позики, за яким забезпечувалось зобов'язання, не спростовує дійсність та наявність такого зобов'язання, яке підвереджується наведеним вище судовими рішеннями господарського суду про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" та про визнання відповідних кредиторських вимог.

У судовому засіданні 17.10.2018 місцевим господарським судом оглянуто оригінал договору, додаткову угоду до договору та договір поруки, листування за оспорюваним договором, про що зазначено у протоколі судового засідання (а.с. 206-212 том 2 матеріалів нового розгляду справи).

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта, наведеними в обґрунтування апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову.

При цьому, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що неподання позову до поручителя зумовлено не відсутністю бажання виконання договору, а для того щоб залишити за собою аргументи для переговорів, оскільки основний боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромашинобудівний завод" та поручитель - Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Етал" на момент укладення договору мали єдиного бенефіціарного власника.

Так, відповідно статті 96 Цивільного кодексу юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення (ухвала) суду першої інстанції, як прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи підлягає скасуванню на підставі пункту 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 у справі №912/2185/16 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 16.11.2018 у справі №912/2185/16 скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "Етал" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" про визнання недійсним договору поруки №1/07 від 30.01.2015 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Електромеханічні заводи - Україна" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4 134,00 грн.

Видачу наказу відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Кіровоградської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена - 04.04.2019.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко