ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2019 р. Справа№ 910/4115/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

без виклику сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2018

у справі № 910/4115/18 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про стягнення 18 216, 48грн. , -

ВСТАНОВИВ :

04.04.2018 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 18 216, 48 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2018 в задоволені позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що звернення позивача з даним позовом є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими чинне законодавство України, що регулює спірні правовідносини, надає можливість для висновку про існування порушених прав позивача, що не позбавляє його можливості звернутися з відповідною заявою до відповідача про виплату спірного страхового відшкодування у визначеному Законом порядку і у випадку не здійснення ним такої виплати у визначені строки або повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у її виплаті повторно звернутися з позовом до суду.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив про те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не звернув увагу на те, що за змістом частини другої статті 124 Конституції України кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням, зазначена норма не містить застережень щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Вважає, що звернення ПАТ «СК «Українська страхова компанія» з позовною заявою є оптимальним правовим захистом, який встановлений та дозволений законом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група». Визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269 Господарського кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.12.2013 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0157 від 20.07.2009 укладеного між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше лізинг Україна» (страхувальник), (надалі - договір) було укладено додаток №28-0199-0157/13/0797.

Згідно зазначеного вище додатку, позивачем було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - «ДТП»). Строк дії Договору: з 20.12.2013 по 19.12.2018 (а.с. 11).

19.12.2017 о 08:41 год. у м. Борисполі на парковці терміналу «D» ДПМА «Бориспіль», за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Бориспіль-7, сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1, та автомобіля «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_3, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Audi», рухався заднім ходом та не переконався у безпечності маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, старшим інспектором Управління патрульної поліції у місті Борисполі Національної поліції України Пипко О.В. було складено довідку №717800 про дорожньо-транспортну пригоду, яка підтверджує факт скоєння ДТП (а.с. 19).

На місці скоєння ДТП поліцією була зроблена схема місця ДПТ, яке сталося 19.12.2018 о 08 год. 41 хв. та було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №088590, згідно яких водієм ОСОБА_2 було порушено пункт правил дорожнього руху за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( а.с. 16-18).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №359/23/18 від 05.01.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( а.с. 21-22).

Відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу №59343 від 19.12.2017 та ремонтної калькуляції №ДККА-59343 від 15.02.2018, вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 23 737, 48 грн. (23-29).

З матеріалів справи вбачається, що позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звертався до Бориспільського УПП Департаменту ПП НП в Київській області із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. До зазначеної заяви були додані письмові обставини настання події з схематичним зображенням скоєного ДТП (а.с. 30-32).

В зв'язку з поданою заявою позивачем було затверджено страховий акт №ДККА-59343 від 19.02.2018 та зроблено розрахунок суми страхового відшкодування, згідно яких розмір такого відшкодування становить 18 216, 48 грн. (а.с. 33).

Позивач на підставі страхового акта №ДККА-59343 від 19.02.2018 здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 18 216, 48 грн. в рахунок ремонту транспортного засобу «Volkswagen Polo» реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується платіжним дорученням № 3295 від 19.02.2018 (а.с. 35).

При цьому, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Audi 100» реєстраційний номер НОМЕР_3, (винуватця в скоєнні дорожньо - транспортної пригоди) на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/002229960 (а.с. 36).

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що посилався на вимоги ст. 993 ЦК України та вказував на те, що отримав право вимоги у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, оплаченого потерпілій особі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем грошового зобов'язання не настав, оскільки позивач в порушення вимог статті 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звернувся до відповідача з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з зважаючи на наступне.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», яка кореспондується зі ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Звертаючись з даним позовом, позивач, посилаючись на зазначену вище статтю вказав на те, що він не зобов'язаний попередньо звертатися до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування. Оскільки ним було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля НОМЕР_2, у нього виникло право вимог до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», як страховика, яким згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/002229960 було застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» законодавцем було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Отже, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується, з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) в порядку, який визначено ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Згідно змісту статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування», яка кореспондується з статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

У силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови виконання встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимог, в т.ч. щодо подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання відповідної заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто, підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №910/7449/17З.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ №АК/002229960 обумовлене закінченням дев'яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи не міститься доказів звернення позивача чи первісного кредитора - «ТОВ Порше лізинг України», до відповідача із заявою в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а в поданому до суду позові та відповіді на відзив позивачем підтверджується той факт, що відповідна заява на виплату страхового відшкодування не подавалася.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначений ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк на прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/002229960 за наслідками настання дорожньо-транспортної пригоди, зумовленої порушенням водієм забезпеченого за вказаним полісом транспортного засобу, а саме: автомобілем «Audi-100», державний номер Н3222КІ, Правил дорожнього руху України, як і строк здійснення відповідної виплати не настав.

Посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений порядок проведення виплат, який включає в себе в тому числі звернення з заявою про виплату страхового відшкодування інших осіб, які мають право на таке відшкодування. Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку право позивача на звернення до суду не обмежується, оскільки позовні вимоги було прийнято судом першої інстанції до розгляду, в той час, наведене рішення Конституційного Суду України не регулює питання матеріального права в частині настання строку виконання грошового зобов'язання.

Виходячи з положень ст. 4 ГК України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, важливою умовою застосування судом обраного позивачем способу захисту права або інтересу є його доведення останнім факту порушення такого права чи інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем грошового зобов'язання не настав внаслідок недотримання позивачем визначеного чинним законодавством України порядку реалізації свої прав у спірних правовідносинах, а відтак, підстави вважати наявним порушене право позивача щодо отримання спірної суми страхового відшкодування відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими чинне законодавство України, що регулює спірні правовідносини, надає можливість для висновку про існування порушених прав позивача, що не позбавляє його можливості звернутися з відповідною заявою до відповідача про виплату спірного страхового відшкодування у визначеному Законом порядку і у випадку не здійснення ним такої виплати у визначені строки або повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у її виплаті повторно звернутися з позовом до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення 18 216, 48 грн. задоволенню не підлягають, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок про те, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. При цьому, скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав. Колегія суддів погоджується з рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2018 року у справі № 910/4115/18, а підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2018р. у справі № 910/4115/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2018 р. у справі № 910/4115/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/4115/18 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню крім винятків, встановлених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.03.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко