ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 915/172/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

за участі секретаря судового засідання Корпусенка А.О.

за участю представників:

представник позивача (представник ТзОВ "НікморСервіс Ніколаєв") - Гурова А.А. (дов. №18 від 01.11.2018);

скаржник (представник ДП "Адміністрація морських портів України") -Шабаровський Б.В. (ордер КВ №427142).

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018

(суддя - Мавродієва М.В.)

та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018

(Колегія суддів у складі: Колоколов С.І. - головуючий, Савицький Я.Ф., Ярош А.І. )

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ"

до відповідача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 652 586,38 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. 27.02.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" (далі в тексті - Позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №144 від 26.02.2018, в якій просило суд зобов'язати Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (далі в тексті - Відповідач): 1) припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов'язання за Договором про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013 і здійснити складання, підписання та надання позивачу Актів наданих послуг (виконаних робіт) згідно Договору про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013 за період з січня 2016 року до лютого 2018 року та в подальшому протягом строку дії Договору про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013; 2) припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов'язання за Договором про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013 і забезпечити виконання господарських зобов'язань щодо оплати за сервітут шляхом дотримання порядку розрахунків, надання відповідних рахунків та належного прийняття платежів за користування сервітутом, внесених позивачем за період з січня 2016 року до лютого 2018 року та в подальшому протягом строку дії Договору про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013; 3) зареєструвати Податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за Договором про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013 за період з січня 2016 року до лютого 2018 року та в подальшому протягом строку дії Договору про встановлення сервітуту №А6-А від 10.07.2013; а також 4) стягнути з відповідача пеню за порушення господарського зобов'язання у розмірі 1075481,95 грн та штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 205693,26 грн.

2. 17.04.2018 Позивач подав до господарського суду Миколаївської області заяву про уточнення позовних вимог №255 від 16.04.2018 (т.2 а.с.248-257), в якій просить суд: 1) визнати протиправними дії Відповідача з односторонньої відмови від виконання зобов'язання за Договором №А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту, що полягає в ухиленні від складання, підписання та надання позивачу Актів наданих послуг (виконаних робіт), відмови у прийнятті платежів за користування сервітутом, внесених позивачем; 2) зобов'язати Відповідача припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов'язання за Договором №А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту; 3) зобов'язати Відповідача виконати зобов'язання за Договором №А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту в натурі шляхом: складання, підписання та надання відповідачу Актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2016 року до лютого 2018 року; прийняття платежів за користування сервітутом, внесених Відповідачем за період з січня 2016 року до лютого 2018 року; реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 року до лютого 2018 року; 4) стягнути з Відповідача на користь Позивача пеню за порушення господарського зобов'язання у розмірі 446893,12 грн та штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 205693,26 грн.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій ухвалених за результатами розгляду позову

3. Рішенням господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018, яке залишене без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018, позовні вимоги задоволено частково та вирішено:

- визнати протиправними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) з односторонньої відмови від виконання зобов'язання за Договором №А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту, що полягає в ухиленні від складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» Актів наданих послуг (виконаних робіт), відмови у прийнятті платежів за користування сервітутом, внесених Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ»;

- Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) виконати зобов'язання за Договором №А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту в натурі шляхом: складання, підписання та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» Актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2016 року до лютого 2018 року; прийняття платежів за користування сервітутом, внесених Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за період з січня 2016 року до лютого 2018 року; реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 року до лютого 2018 року;

- стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» 446893,12 грн пені, 205 693,26 грн штрафу та 24503,63 грн судового збору.

4. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що дії Відповідача щодо ухилення від складання, підписання та надання позивачу Актів наданих послуг (виконаних робіт) за договором, відмови у прийнятті платежів за користування сервітутом, внесених Позивачем, - є протиправними, а тому суд першої інстанції вважав за необхідне зобов'язати Відповідача вчинити вказані дії. Вимога Позивача щодо зобов'язання Відповідача виконати зобов'язання за договором від 10.07.2013 року №А6-А шляхом реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних належними датами надання послуг за період з січня 2016 року до лютого 2018 року, на думку місцевого господарського суду, належним чином обґрунтована. Також господарським судом Миколаївської області визнано обґрунтованими позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій. Щодо позовних вимог про зобов'язання Відповідача припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов'язання за договором, то суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні, так як, на думку суду, задоволення даних вимог жодним чином не відновить порушене Відповідачем право чи законний інтерес Позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

5. До Верховного Суду від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" надійшла касаційна скарга у якій Відповідач просить суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

6. В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову Відповідач у касаційній скарзі наводить наступні доводи:

6.1. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували приписи ст. 231 ГК України.

6.2. Суди попередніх інстанцій в своїх рішеннях неправильно застосували приписи ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ст. 5 ГПК України.

6.3. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях порушили право на справедливий суд та норми ст. ст. 7,13, 86 ГПК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

7. До Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" надійшов відзив на касаційну скаргу у якому Позивач просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

8. Ухвалою Верховного Суду від 11.02.2019 відкрито касаційне провадження у справі №915/172/18 за касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" на рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у вказаній справі; призначено до розгляду касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" на 13 березня 2019 року у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду.

8.1. У відкритому судовому засіданні, яке відбулося 13 березня 2019 року у приміщенні Касаційного господарського суду, було оголошено перерву до 20.03.2019.

9. Заслухавши 20.03.2019 у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача та пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно частково задовольнити, а оскаржувані судові рішення в частині стягнення з Позивача на користь Відповідача 446893,12 грн пені, 205 693,26 грн штрафу слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, виходячи з наступного.

10. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

11. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

12. Щодо доводів касаційної скарги, які викладені в підпунктах 6.1., 6.2, 6.3. пункту 6 даної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

13. Відповідно до приписів ст. 2 Господарського кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (володілець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (користувач) було укладено договір від 10.07.2013 року №А6-А про встановлення сервітуту, у зв'язку з необхідністю виконання Відповідачем комплексу робіт і послуг, пов'язаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал №9 з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії, підкранові колії, ділянки колій, стрілочні переводи), а також забезпечення Позивачем можливості користування Відповідачем вказаними причалами і причальною інфраструктурою.

15. Як встановлено в оскаржуваних судових рішеннях:

- Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 договору, сервітут встановлюється щодо користування причалами та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23. Сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причали з використанням причальної інфраструктури.

- У п. 3.2 договору визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

- За умовами п. п. 4.1, 4.2 договору зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з п.3.1 договору. Сервітут є строковим та оплатним.

- Відповідно до п.4.4 договору сервітут, встановлений за даним договором, є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України. Сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою (п. 4.5 Договору).

- Пунктом 5.1 договору, в редакції додаткової угоди від 21.08.2015 року №2 до нього, встановлено, що плата за сервітут за місяць складає: - причал №9 (інв.№1031036) - 199571,49 грн без ПДВ; залізничні колії №33, 36 (інв.№1031079, №1031080) - 2 633,14 грн. без ПДВ; підкранові колії (інв.№1031065) - 1856,15 грн. без ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України.

- У п. 5.3 договору визначено, що оплата в розмірі, визначеному п.5.1, 5.2 даного договору, здійснюється користувачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг підписаного обома сторонами згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

- У п.п. 7.1.4 та 7.1.5 договору сторони погодили, що користувач, зокрема, зобов'язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим повертати володільцю підписані акти наданих послуг та щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно виставленого рахунку володільця, вносити плату за користування сервітутом за попередній місяць.

- За змістом п.п. 8.1, 8.2 договору володілець взяв на себе обов'язки не чинити перешкод користувачу в здійсненні свого права сервітуту на умовах даного договору.

- Згідно з п.8.3 договору володілець, зокрема, приймає на себе обов'язок щомісячно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надавати користувачу рахунок на сплату за користування сервітутом, який оформляється на підставі акту наданих послуг.

- За невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України (п. 11.1 договору).

- 10.02.2016 року сплив термін, встановлений п.8.3 Договору, згідно якого Відповідач мав виставити Позивачеві рахунок на сплату за користування сервітутом.

- У зв'язку з неотриманням зазначеного рахунку, Позивач звернувся до Відповідача з листом від 11.02.2016 року №58 щодо підписання Акту наданих послуг (виконаних робіт) від 31.01.2016 року. У листі Позивач також повідомив Відповідача про здійснення оплати за користування сервітутом на загальну суму 244872,94 грн. (з ПДВ), в підтвердження чого додав до листа платіжне доручення від 11.02.2016 року №297.

- 12.02.2016 року Відповідач повернув Позивачу перераховані за платіжним дорученням від 11.02.2016 року №297 грошові кошти з посиланням на те, що вони були «перераховані помилково», що підтверджується випискою по особовим рахункам позивача за 12.02.2016 року.

- Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» листом від 12.02.2016 року №62, який отримано Відповідачем 15.02.2016 року, підтвердив вірність здійснення оплати за договором та повідомив Відповідача про неправомірність дій з неприйняття грошових коштів і попередив про податкове зобов'язання щодо необхідності реєстрації належної податкової накладної датою отримання грошових коштів - 11.02.2016 року, а також вказав на повторне проведення оплати у розмірі 244 872,94 грн. (з ПДВ) за користування сервітутом у січні 2016 року за договором, що підтверджується платіжним дорученням від 12.02.2016 року №314.

- 15.02.2016 Відповідач повернув Позивачу перераховані за платіжним дорученням від 12.02.2016 року №314 грошові кошти з посиланням на те, що вони були «перераховані помилково», що підтверджується випискою по особовим рахункам Позивача за 15.02.2016 року.

- Листом від 16.02.2016 року №66 Позивач повторно підтвердив сплату грошових коштів на загальну суму 244 872,94 грн. (з ПДВ) за користування сервітутом у січні 2016 року, надавши нове платіжне доручення від 15.02.2016 року №319, та додатково повідомив, що з огляду на дійсність договору та правильність проведення оплати позивач не буде реєструвати розрахунок коригування повернення грошових коштів.

- Позивач в подальшому неодноразово в період з 16.02.2016 року по 16.05.2016 року проводив оплати кожного разу у розмірі 244872,94 грн. (з ПДВ) за користування сервітутом у січні 2016 року за договором, що підтверджується платіжними дорученнями: від 16.02.2016 року №320, від 19.02.2016 року №353, від 22.02.2016 року №360, від 23.02.2016 року №378, від 24.02.2016 року №381, від 25.02.2016 року №399, від 26.02.2016 року №400, від 29.02.2016 року, від 01.03.2016 року №403, від 02.03.2016 року №437, від 03.03.2016 року №440, від 04.03.2016 року №445, від 09.03.2016 року №453, від 14.03.2016 року №467, від 15.03.2016 року №472, від 16.03.2016 року №474, від 18.03.2016 року №526, від 21.03.2016 року №534, від 24.03.2016 року №561, від 28.03.2016 року №632, від 04.04.2016 року №690, від 11.04.2016 року №740, від 14.04.2016 року №769, від 18.04.2016 року №775, від 27.04.2016 року №941, від 28.04.2016 року №942, від 29.04.2016 року №949.

- Позивач повторно підтверджував сплату грошових коштів на загальну суму 244872,94 грн (з ПДВ) за користування сервітутом у січні 2016 року відповідними листами, які є в матеріалах справи та додатково повідомляв, що з огляду на дійсність договору та правильність проведення оплати Позивач не буде реєструвати розрахунок коригування повернення грошових коштів та вимагав від Відповідача прийняти належну за діючим Договором оплату та зареєструвати відповідні податкові накладні датою отримання коштів.

- Кожного разу Відповідач повертав позивачу перераховані за вказаними платіжними дорученнями грошові кошти з посиланням на те, що вони були «перераховані помилково», що підтверджується виписками по особовим рахункам позивача за період з 16.02.2016 року по 02.06.2017 року.

- Позивач на виконання умов договору, не отримуючи від Відповідача Актів виконаних робіт підписував зі свого боку та надавав Відповідачу супровідними листами для підписання з його сторони відповідні Акти наданих послуг (виконаних робіт) за період з лютого 2016 року по грудень 2017 року включно з проведенням необхідної оплати за користування сервітутом кожного разу в розмірі 244872,94 грн.

- При цьому, у кожному листі Позивач просив підписати Акти наданих послуг (виконаних робіт) та прийняти належну оплату за договором, а також зареєструвати податкові накладні датами надання послуг.

- Відповідач кожного разу листами повертав позивачу акти наданих послуг (виконаних робіт) та сплачені кошти як «помилково перераховані» та повідомляв, що з 01.01.2016 року послуга щодо користування сервітутом причалів та причальної інфраструктури не надається та, відповідно, плата за дану послугу не стягується, оскільки з 01.01.2016 року набрали чинності постанова КМУ від 07.07.2015 року «Про внесення змін в додаток до постанови КМУ від 03.06.2013 року №405» та наказ Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року №541 «Про затвердження тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України», а також просив Позивача терміново сплатити дебіторську заборгованість за послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

16. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

17. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

18. Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи про те , що відповідно до положень п.8.3 договору Відповідач повинен щомісячно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надавати Позивачу рахунок на сплату за користування сервітутом, який оформляється на підставі акту наданих послуг, а також враховуючи те, що судами попередніх інстанцій встановлено, а Відповідачем не спростовано, невиконання своїх зобов'язань передбачених п.8.3 договору, колегія суддів суду касаційної інстанції на підставі ст. 629 ЦК України та ст. 2 ГПК України погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що дії Відповідача щодо ухилення від складання, підписання та надання Позивачу наданих послуг (виконаних робіт) за договором, відмови у прийнятті платежів за користування сервітутом, внесених Позивачем, - є протиправними, а тому слід задовольнити позовні вимоги в цій частині і зобов'язати Відповідача вчинити вказані дії.

19. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» 446893,12 грн пені, 205 693,26 грн штрафу, колегія судів зазначає наступне.

20. Згідно положень ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

21. У ч. 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

22. Згідно приписів ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

23. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

24. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в п. 3.2 договору визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

25. Наведена фактична обставина справи у сукупності з положеннями ч. 1 ст. 401 ЦК України дає підстави дійти до висновку, що господарським зобов'язанням Відповідача за Договором №А6-А від 10.07.2013 є надання Позивачу можливості вільного та безперешкодного користування причалом та причальною інфраструктурою.

26. В оскаржуваних судових рішеннях встановлено, що протягом строку дії Договору №А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту, у тому числі протягом періоду з січня 2016 року до лютого 2018 року Позивач належним чином користувався причалом №9 та причальною інфраструктурою у відповідності з визначеною метою сервітуту та з повним дотриманням умов Договору.

27. Вказане є свідченням неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень ч. 2 ст. 231 ГК України, що призвело до того, що при наявності фактичної обставини, яка свідчить про відсутність порушення Відповідачем свого господарського зобов'язання за Договором №А6-А від 10.07.2013, суди попередніх інстанцій визнали обґрунтованими позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 446893,12 грн пені, 205 693,26 грн штрафу.

28. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

29. Згідно ч. 1 ст. 311 ГПК України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

30. Беручи до уваги неправильне застосування судами попередніх інстанцій ч. 2 ст. 231 ГК України, колегія суддів суду касаційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 308, ч. 1 ст. 311 ГПК України, дійшла до висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу Відповідача та скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018 і постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі № 915/172/18 в частині стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» 446893,12 грн пені, 205 693,26 грн штрафу та ухвалити у скасованій частині нове рішення про відмову у задоволенні вищезазначених позовних вимог.

31. В іншій частині рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018 та постанова Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі № 915/172/18 ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 304, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" на рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі № 915/172/18 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі № 915/172/18 в частині стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» 446893,12 грн пені, 205 693,26 грн штрафу скасувати.

3. Ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Миколаївського морського порту) 446893,12 грн пені, 205 693,26 грн штрафу.

4. В іншій частині рішення господарського суду Миколаївської області від 30.08.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.12.2018 у справі № 915/172/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко