01
ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2261/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Одеської області від 20.12.2018р., суддя в І інстанції Літвінов С.В., повний текст якого складено 26.12.2018р. в м. Одесі

у справі № 916/2261/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до: Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго"

про стягнення заборгованості 36730,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (далі КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго") про стягнення 36 730,98 грн., з яких: 26 546,41 грн. пеня, 3011,75 грн. - 3% річних та 7172,83 грн. - інфляційні втрати, нарахованих на заборгованість за договором постачання природного газу № 3945/1617-КП-23 від 27.10.2016.

Позовні вимоги обґрунтовувалися неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором постачання природного газу № 3945/1617-КП-23 від 27.10.2016. в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений у період з жовтня 2016 по березень 2017 року (включно) природний газ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.12.2018 позов задоволено. Стягнуто з КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго на користь ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пеню в розмірі 13273,21 грн. 3% річних в розмірі 3011,75 грн., інфляційні в розмірі 7172,83 грн. та 1762 грн. судового збору.

Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що позивачем доведено прострочення відповідачем оплати отриманого від позивача у період з жовтня 2016 по березень 2017 року природного газу за договором постачання природного газу № 3945/1617-КП-23 від 27.10.2016. При цьому, перевіривши правильність обчислених позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх відповідність вимогам чинного законодавства.

Водночас суд дійшов висновку щодо зменшення розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем основного зобов'язання на 50% на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України посилаючись на те, що з наданої суду інформації про фінансові результати, дебіторську та кредиторську заборгованість підприємств ЖКГ Одеської області та копії звітів про фінансові результати за 2016, 2017 роки вбачається, що підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 233 ГК України, ст. ст. 549-552, 599, 625 ЦК України та неповне зясування усіх істотних обставин справи просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 13273,21 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом взагалі не було з'ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов'язання, а також не було оцінено розмір таких збитків, крім того нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов'язанням за договором купівлі-продажу природного газу. Також, важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 27.10.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 3945/1617-КП-23, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 6.1 якого, постачальник зобовязався поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобовязався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій). Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У розділі 5 договору сторони визначили ціну газу. Так, ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01 жовтня 2016 року становить 5916,00 грн., крім того податок на додану вартість (20%) 1183,20 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 7099,20 грн.

Згідно з п. 8.2 договору у разі невиконання споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016р. до 31 березня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

У наступному з метою узгодження обсягів переданого газу, його вартості та інших умов до даного договору укладено низку додаткових угод,

Зокрема, додатковою угодою №1 від 28.10.2016 викладено перший абзац і таблицю п. 5.2 розділу 5 (ціна газу) договору у такій редакції: « 5.2 Ціна за 1000 куб. м. газу за цим договором з 01 листопада 2016 року встановлюється наступним чином: від 50 тис. куб.м., термін оплати: 1.1 попередня оплата до початку місяця поставки газу 7380,00 грн. з ПДВ; 1.2 оплата протягом місяця поставки газу та/або після закінчення місяця поставки газу 8182,80 грн. з ПДВ. До 50 тис. куб. м. (включно) 8182,80 грн. з ПДВ.».

Додатковою угодою № 2 від 22.11.2016 викладено п. 5.2 розділу 5 (ціна газу) договору у такій редакції: «До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 8577,60 грн.».

Додатковою угодою № 3 від 21.12.2016 викладено п. 5.2 розділу 5 (ціна газу) договору у такій редакції: «До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 8374,80 грн.».

Додатковою угодою № 5 від 24.01.2017 викладено п. 5.2 розділу 5 (ціна газу) договору у такій редакції: «До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 10 141,20 грн.».

Додатковою угодою № 6 від 24.02.2017 викладено п. 5.2 розділу 5 (ціна газу) договору у такій редакції: «До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 9 439,20 грн.».

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач протягом жовтня 2016 березня 2017 поставив, а відповідач прийняв природний газ вартістю 2142834,32 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін без застережень, а саме: від 31.10.2016 за жовтень 2016р. на суму 64524,62 грн.; від 30.11.2016 за листопад 2016р. на суму 261980,52 грн.; від 31.12.2016 за грудень 2016р. на суму 447107,40 грн.; від 31.01.2017 за січень 2017р. на суму 547075,79 грн.; від 28.02.2017 за лютий 2017р. на суму 528082,70 грн.; від 31.03.2017 за березень 2017р. на суму 267063,29 грн.

Однак відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого у період з жовтня 2016 по березень 2017 року (включно) природного газу виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунків.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 26 546,41 грн. на підставі п. 8.2 договору, а також 7 172,83 грн інфляційних втрат та 3% річних в сумі 3 011,75 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, нарахованих за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року за зобов'язаннями з оплати газу, отриманого у цей період.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для зменшення на 50 % заявленого позивачем до стягнення розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором.

Враховуючи встановлені приписами ст. 269 ГПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів переглядає судове рішення в межах вимог апеляційної скарги.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до господарського суду з клопотанням, в якому просив суд на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 90 % від заявленої позивачем суми.

Звертаючись з клопотанням про застосування ч. 2 ст. 233 ГК, яка дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій, відповідач посилався на те, що він перебуває у важкому фінансовому стані та просив врахувати: відсутність у нього інших джерел прибутку, а також обмеженість в їх існуванні, крім здійснення основного виду діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії; визначення державою спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, що фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматизованому перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами; внаслідок встановлення та дії одноставкових тарифів існував касовий розрив протягом календарного року між формуванням джерел коштів підприємства та періодами їх витрачання, що додатково ускладнюється встановленням нормативів автоматичного розподілу коштів на користь позивача; несвоєчасність розрахунків за спожиту теплову енергію всіма категоріями споживачів; незначний період прострочення оплати за спожитий природний газ та відсутність основного боргу на момент подання позову; збитковість підприємства за результатами діяльності в 2016-2017 роках.

Частиною 1 ст. 233 ГК передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині 3 ст. 551 ЦК України зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи звітам про фінансові результати за 2016, 2017 роки, інформації про фінансові результати, дебіторську та кредиторську заборгованість підприємств ЖКГ Одеської області станом на 01.06.2016, 01.10.2016, 01.06.2017, 01.07.2017, наказам відповідача по особовому складу № 65-к від 05.05.2015, № 109-к від 07.07.2016, № 56-к від 03.05.2017, апеляційним судом встановлено, що КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" знаходиться у важкому фінансово-економічному стані та є збитковим.

При цьому, судом встановлено, що відповідач займається пріорітетною, соціально-орієнтованою сферою господарської діяльності, спрямованою на забезпечення виробництва, транспортування, розподілення та постачання теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) міста Ізмаїла Одеської області, у відповідача відсутня реальна можливість впливати на своєчасність розрахунків з контрагентами, відповідно до умов договору укладеного між сторонами, відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Крім того, судом встановлено, що станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем в повному обсязі здійснена оплата отриманого згідно з договором № 3945/1617-КП-23 від 27.10.2016 природного газу і заборгованість відповідача за вказаним договором відсутня.

За таких обставин, враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, врахувавши наведені докази, а також факт погашення заборгованості, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати спожитого газу, з огляду на те, що відповідач є комунальним підприємством, який забезпечує виробництво теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами міста Ізмаїла Одеської області, тобто є стратегічно важливим для міста Ізмаїла, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованої пені на 50%, тобто до 13273,21 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що важкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки не було єдиним мотивом для задоволення такого клопотання, а оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов'язанням за договором купівлі-продажу природного газу, зводяться до переоцінки доказів у справі та не можуть бути підставами для скасування судового рішення в оскаржуваній частині, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 238 ГПК України, щодо змісту судового рішення, у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Із змісту оскаржуваного рішення місцевого суду вбачається, що зазначивши у мотивувальній частині про те, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені на 50% на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України та фактично стягнувши з відповідача пеню у розмірі 13 273,21 грн., що становить 50% від заявленої до стягнення суми у розмірі 26 546,41 грн., суд у резолютивній частині рішення не зазначив про часткове задоволення позову та про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 13 273,21 грн. решти пені.

Водночас, враховуючи передбачені ст. 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, те, що допущена місцевим господарським судом помилка у застосуванні вищезгаданої норми процесуального права при вирішенні даного спору не призвела до неправильного вирішення спору по суті заявлених вимог, колегія суддів вважає, що вказана помилка може бути виправлена місцевим судом в порядку ст. 243 ГПК України.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 20 грудня 2018 року у справі № 916/2261/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 02.04.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Аленін О.Ю.

ОСОБА_1