РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2019Справа №910/1767/19

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 56 845,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС" (надалі - ПАТ "СК "ТАС") звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" (надалі - ПАТ "Європейський страховий союз") про стягнення 56 845,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не належним чином було виконано взяті на себе зобов'язання за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6849205 з виплати страхового відшкодування внаслідок завдання з вини водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4, при дорожньо-транспортній пригоді шкоди власнику автомобіля Ford Kuga, державний номер НОМЕР_1, право вимоги отримання якого набуто позивачем за наслідками виконання взятих на себе згідно договору АZ4№281575 від 27.10.2015 зобов'язання з виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована ПАТ "Європейський страховий союз" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6849205, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування спричинених збитків у розмірі покладається на відповідача.

При цьому, позивач зазначає, що розмір завданої власнику автомобіля Ford Kuga, державний номер НОМЕР_1, шкоди, право вимоги отримання відшкодування якої ним набуто, становить 40 677,50 грн., однак, з урахуванням встановленої полісом №АЕ/6849205 франшизи, заборгованість із здійснення відповідачем відповідного відшкодування становить 40 177,50 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмір 13 498,01 грн. та 3% річних у розмірі 3 170,16 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2019 відкрито провадження у справі №910/1767/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); залучено до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

25.02.2019 через відділ діловодства суду від ПАТ "СК "ТАС" надійшла заява на виконання ухвали суду від 18.02.2019 до якої долучені докази надіслання Моторному (транспортному) страховому бюро України копії позовної заяви, копії довідки ВДАІ (розширена) вих. №Г0401/945 від 23.03.2016 та копія висновку №3452 від 08.02.2016 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Ford Kuga", 2013 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 18.02.2019 була надіслана відповідачу 19.02.2019 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 04128, м. Київ, вул. Академіка Теполєва, буд. 18-В, офіс 4.

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 26.02.2019 з відміткою у довідці відділення поштового зв'язку від 25.02.2019 та на відповідному конверті із зазначенням: "за закінченням встановленого строку зберігання".

За приписами ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що днем вручення відповідачу ухвали суду від 18.02.2019 є 25.02.2019.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Ухвала суду від 18.02.2019 була надіслана третій особі рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження третьої особи: АДРЕСА_2. Ухвала суду була отримана представником третьої особи 20.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №222.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Третя особа своїм правом на подання пояснень щодо позову у визначений судом у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України строк не скористалася.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

27.10.2015 між ПАТ "СК "ТАС" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків АZ4№281575 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Ford Kuga, державний номер НОМЕР_3, який зазначено як "забезпечений" в полісі ОСЦПВ.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8681044 від 27.10.2015 встановлено його строк дії з 02.11.2015 до 01.11.2016.

13.01.2016 о 18:20 год. на перехресті вулиць Балківська та Мельницька, в напрямку вул. Заньковецької в місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Ford Kuga, державний номер НОМЕР_1, та автомобіля ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4, здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору, чим допустив зіткнення із автомобілем марки Ford Kuga, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1

В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою №85237585 про дорожньо-транспортну пригоду від 16.02.2016, якою зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п. 8.7.3(е) Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Київського районного суду міста Одеси від 15.02.2016 у справі №520/1722/16-п (набрала законної сили 25.02.2016), відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акту №3788Р/21/16 від 02.03.2016, розрахунку суми страхового відшкодування на суму 40 677,50 грн. та заяви №Г.04.0.0/253 на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу), позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів страхувальнику у сумі 40 677,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №83120 від 04.03.2016.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 40 677,50 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Київського районного суду міста Одеси від 15.02.2016 у справі №520/1722/16-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4, ОСОБА_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_4, станом на дату настання ДТП була застрахована ПАТ "Європейський страховий союз" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6849205, що підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копією вказаного Полісу.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 13.01.2016.

За положеннями пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

В матеріалах справи наявний доданий позивачем до матеріалів справи висновок №3452 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Kuga, 2013 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, складений 08.02.2016 судовим експертом Лузановим Олександром Петровичем (свідоцтво №1217 від 29.02.2001, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Ford Kuga, 2013 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (який дорівнює 0) становить 67 913,96 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 67 913,96 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №83120 від 04.03.2016 вбачається, що позивачем було перераховано страхувальнику за Договором кошти у розмірі 40 677,50 грн.

Отже, розмір фактично виплачених коштів менше розміру відновлювального ремонту, розрахованого згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому обов'язок відповідача по сплаті коштів обмежується сумою, виплаченою страховиком за Договором добровільного страхування - 40 677,50 грн.

Водночас, Полісом №АЕ/6849205 встановлено франшизу у розмірі 500,00 грн. та ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб у розмірі 50 000,00 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем набуто право вимоги до відповідача про відшкодування вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу у розмірі 40 177,50 грн.

З метою отримання страхового відшкодування позивач на підставі ст.ст. 993, 1187 та ст. 27 Закону України "Про страхування" звернувся до відповідача із заявою №Г.04.0.0/253 на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу), завданої дорожньо-транспортною пригодою (вих. №Г0401/945 від 23.03.2016), в якій просив здійснити відшкодування шкоди у розмірі 40 677,50 грн. на рахунок за вказаними у даному листі реквізитами.

На підтвердження звернення із вказаною заявою вих. №Г.04.0.0/253 на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу), завданої дорожньо-транспортною пригодою (від 23.03.2016), позивачем було надано суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №402, у відповідності до якого ПАТ "Європейський страховий союз" одержало вимогу позивача 28.03.2016.

Так, у п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом №АЕ/6849205 та таке звернення було одержане відповідачем 28.03.2016, суд дійшов висновку, що Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий союз" зобов'язане було виплати страхове відшкодування до 29.06.2016 включно (з огляду на приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, згідно з якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, в той час як останній день виконання відповідачем зобов'язання перепадав на вихідний день 26.06.2016 - неділю, 27.06.2016 (понеділок) був вихідним днем згідно постанови Кабінету Міністрів України №1155-р від 11.11.2015, а 28.06.2016 - є святковим днем згідно ст. 73 Кодексу законів про працю України).

Однак, відповідачем не надано суду доказів на спростування твердження позивача, що Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий союз" не здійснило відшкодування шкоди (в тому числі, після звернення позивача до суду із даним позовом).

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" страхового відшкодування у розмірі 40 177,50 грн.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий союз" своїх грошових зобов'язань позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 13 498,01 грн. нараховані за період з 26.06.2016 по 31.12.2018 та 3% річних у розмірі 3 170,16 грн. за період з 26.06.2016 по 11.02.2019.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов'язанням.

Щодо правомірності нарахування інфляційних втрат та 3% річних на прострочене грошове зобов'язання із сплати страхового відшкодування зазначав Верховний Суд України у своїй постанові №3-295гс16 від 01.06.2016, а також Верховний Суд у постановах від 20.04.2018 у справі №910/12028/17 та від 07.02.2018 у справі №910/18319/16.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, суд прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13 498,01 грн. та 3% річних у розмірі 3 163,57 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 6,59 грн. розраховані невірно у зв'язку з невірним визначенням позивачем дати, з якої відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов'язання, а відтак задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" (04128, м. Київ, вул. Академіка Теполєва, буд. 18-В, офіс 4; ідентифікаційний код 33552636) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65; ідентифікаційний код 30115243) суму страхового відшкодування у розмірі 40 177 (сорок тисяч сто сімдесят сім) грн. 50 коп., інфляційні витрати у розмірі 13 498 (тринадцять тисяч чотириста дев'яноста вісім) грн. 01 коп., 3% річних у розмірі 3 163 (три тисячі сто шістдесят три) грн. 57 коп. та судовий збір у розмірі 1 920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн. 78 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 27.03.2019.

Суддя Р.В. Бойко