ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/18384/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Отрюха Б.В.

Доманської М.Л.

За участю секретаря судового засідання Берегової Н.М.

та представників сторін:

ОСОБА_2 - НОМЕР_1 виданий Бердичівським МРВ УМВС України у Житомирській обл. від 06.07.96; від ОСОБА_2: Гармаш К.Г. - ордер про надання правової допомоги серія АА № 136758 від 27.02.19

від АТ "Альфа-Банк": Суічмезов Р.В. довіреність №008275/18 від 05.09.18;

ліквідатор УК "Екосорб" арбітражний керуючий Ковалко Г.І. - посвідчення №932 від 30.05.13.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018

у справі №910/18384/15 (суддя Пасько М.В.)

за позовом ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" арбітражного керуючого Ковалко Г.І.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна группа"

про визнання права власності в межах справи № 910/18384/15

за заявою Приватного акціонерного товариства "Київспецмонтаж"

до Українського консорціуму "Екосорб"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 позов ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" арбітражного керуючого Ковалко Г.І. про визнання права власності, заявлений в межах справи № 910/18384/15 задоволено.

Визнано за Українським консорціумом "Екосорб" право власності на об'єкти житлової нерухомості/квартири розташовані за адресою:

- АДРЕСА_1;

- АДРЕСА_2;

- АДРЕСА_3;

- АДРЕСА_4;

- АДРЕСА_5;

- АДРЕСА_6;

- АДРЕСА_7;

- АДРЕСА_8;

- АДРЕСА_9.

04.02.2019 ОСОБА_2, керуючись положеннями ст. 138 ГПК України, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з заявою про забезпечення позову у справі №910/18384/15, згідно якої просив суд:

- накласти арешт на об'єкт нерухомого майна, а саме на квартиру АДРЕСА_16, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за Українським консорціумом "Екосорб";

- заборонити ліквідатору Українського консорціуму "Екосорб" арбітражному керуючому Ковалко Галині Іванівні вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_10.

Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 06.02.2019 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №910/18384/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів: Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Пінічного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково; вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ліквідатору Українського консорціуму "Екосорб" вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження у будь-якій спосіб квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 та є власністю Українського консорціуму "Екосорб".

08.02.2019 ОСОБА_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 в частині визнання за Українським консорціумом "Екосорб" права власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_8; визнати право власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_8 за ОСОБА_2.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, неправомірною та порушує законні права ОСОБА_2

Зокрема апелянт зауважує, що відповідно до Акту №1 прийому-передачі квартири згідно Договору пайової участі №1-07/Б КЛ від 10.01.2006 є законним користувачем та володільцем квартири АДРЕСА_12.

Згідно Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 11.02.2019 апеляційна скарга ОСОБА_2 у справі №910/18384/15 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів: Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 27.02.2019.

27.02.2019 до суду апеляційної інстанції від представника АТ "Альфа-Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, згідно якого Банк просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні від 26.02.2019 оголошено перерву у розгляді справи №910/18384/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 до 26.03.2019.

22.03.2019 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив представника АТ "Альфа-Банк" на апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить суд апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 25.03.2019, здійсненого у зв'язку із перебуванням судді Пантелієнка В.О., який входить до складу колегії суддів і не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, апеляційна скарга ОСОБА_2 у справі №910/18384/15 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Доманської М.Л., Отрюха Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 прийняти до провадження у визначеному складі колегії суддів.

В судовому засіданні 26.03.2019 ліквідатор боржника порушила усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з наміром мирного врегулювання спору.

Представник скаржника та скаржник заперечували проти клопотання ліквідатора про відкладення розгляду справи, зауваживши при цьому, що не погоджуються на укладення мирової угоди з боржником.

Представник АТ "Альфа-Банк" при вирішенні даного питання поклався на розсуд суду.

В судових дебатах представник скаржника та скаржник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу в частині визнання за Українським консорціумом "Екосорб" права власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_8 та визнати право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2.

Ліквідатор боржника не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з тих підстав, що скаржником в підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_13 подано до суду апеляційної інстанції всі необхідні документи, а відтак існує підстава для здійснення державної реєстрації права власності.

Представник АТ "Альфа-Банк" заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні 26.03.2019, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, що кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону N 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону N 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону N 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону N 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону N 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи та комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» в провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/18384/15 за заявою Приватного акціонерного товариства "Київспецмонтаж" до Українського консорціуму "Екосорб" про банкрутство.

Постановою Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 Український консорціум "Екосорб" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Ковалко Галину Іванівну.

За таких обставин даний спір підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, а отже, кредитори боржника мають право брати участь в даному позовному провадженні в межах справи про банкрутство.

Частиною 2 статті 41 Закону про банкрутство на ліквідатора, зокрема, покладено обов'язок вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

06.11.2018 ліквідатор Українського консорціуму "Екосорб" арбітражний керуючий Ковалко Г.І. звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна группа" про визнання права власності.

Так, ліквідатор боржника (далі - Позивач) в поданій заяві просила суд визнати за боржником, зокрема, право власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_8.

В обґрунтування даної заяви ліквідатор банкрута зазначила, що в ході здійснення ліквідаційної процедури було з'ясовано, що Український консорціум "Екосорб" та ТОВ «Протасів яр» є замовниками-забудовниками житлових будинків на перетині АДРЕСА_16 (надалі - Об'єкт) (згідно Договору №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004 укладеного між ДПІ "Дніпроверф" (Інститут), ТОВ "Протасів яр" (Компанія) та ТОВ УК "ЕКОСОРБ" (Консорціум).

Відповідно до п. 1.1. Договору №01/287 Інститут передає, а Компанія та Консорціум приймають на себе функції замовника-забудовника у обсягах та порядку, що визначені умовами цього Договору та відповідають Положенню "Про замовника-забудовника (єдиного замовника, дирекції підприємства, що будується) і технічний нагляд", затвердженого Постановою Держбуду СРСР від 02.02.88, №16 для досягнення наступної спільної господарської мети: проектування, будівництво, введення в експлуатацію та передача на баланс експлуатаційним організаціям житлових будинків з об'єктами соціально-культурного призначення, підземною автостоянкою, інженерними мережами та спорудами на перетині АДРЕСА_16.

Відповідно до п. 2.1. Компанія та Консорціум, в рахунок виконання функцій замовника-забудовника, зокрема здійснення фінансування будівництва Об'єкту, здійснення до початку будівництва відселення мешканців з будинків за адресою: АДРЕСА_16 в установленому порядку. Після введення Об'єкту в експлуатацію, набувають майнових прав на збудований Об'єкт, у обсягах та пропорціях, які визначаються окремим договором про пайову участь у будівництві, що укладається між Сторонами.

Пунк 2.4. Договору передбачає, зокрема, що Сторони набувають майнових прав на Об'єкт в обсягах (пропорціях), визначених додатковим договором про пайову участь у будівництві Об'єкту.

Згідно п. 3.3.2. Договору Консорціум самостійно, або із залучених коштів третіх юридичних та фізичних осіб, бере на себе зобов'язання з оплати робіт по реалізації Проекту. У тому числі витрат, які пов'язані з:

- компенсацією Інституту оплати оренди земельної ділянки, яка відведена у встановленому порядку для забудови і спорудження Об'єкту будівництва, на період будівництва;

- компенсувати Інституту 70% вартості робіт по створенню науково-технічної продукції: робіт по проектуванню та влаштуванню фундаментів Об'єкту, що будується в безпосередній близькості до існуючого житлового будинку по АДРЕСА_17";

- виконанням будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт. За окремою угодою;

- оплатою будівельних матеріалів, конструкцій. Інженерного обладнання та транспортних витрат;

- введення Об'єкту в експлуатацію та передачею Об'єкту на баланс експлуатаційним організаціям;

- вирішенням питань, пов'язаних з залученням в порядку пайової участі у будівництві Об'єкта грошових коштів юридичних та/або фізичних осіб відповідно до укладених договорів;

- оформленням у встановленому порядку права власності на житлові та нежитлові приміщення, побудовані за рахунок коштів, залучених від третіх осіб (фізичних та юридичних), а також передачі їм правовстановлюючих документів на означені приміщення.

З наведеного слідує, що ТОВ УК "Екосорб" та ТОВ "Протасів яр", як замовники-забудовники об'єктів розташованих на перетині АДРЕСА_18, є власниками новостворених площ у пропорції: ТОВ "Протасів яр" 30%, а УК "Екосорб" 70%.

Згідно додаткової угоди №1 до Договору №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004, ТОВ "Протасів яр" було замінено на ТОВ "БУДІВЕЛЬНА ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА" (Відповідач).

Житлові будинки по АДРЕСА_16) було введено в експлуатацію в 2011-2014 роках.

Згідно протоколу розподілу житлових та нежитлових приміщень у житловому будинку на АДРЕСА_16 від 09.06.2014 за УК "Екосорб" закріплено наступні житлові приміщення №№1, 2, 4, 5, 8, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 22, 23, 25, 28, 33, 34, 36, 37, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102, 103, 104, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 142, 143, 144, 145, 161, 162, 163, 166, 167, 168 та нежитлові приміщення №169,170,172,174,175, а всього загальною площею 11 010,9 м. кв.

Після розподілу площ, житлові та нежитлові приміщення розташовані по АДРЕСА_16, які було закріплено за УК "Екосорб" та профінансовані інвесторами було передано інвесторам, а інші реалізовано покупцям. На дату позову незареєстрованою залишилась, зокрема, квартира розташована НОМЕР_3, що за твердженнями ліквідатора свідчить про те, що квартира не передана інвестору, а відповідно перебуває у власності УК "Екосорб" та має входити до ліквідаційної маси банкрута, за рахунок якого повинні погашатись вимоги кредиторів боржника.

В підтвердження своїх доводів ліквідатором боржника було надано до суду наступні документи: акти готовності об'єкта до експлуатації від 01.09.2011; сертифікати відповідності закінченого будівництвом об'єкта; протоколи розподілу житлових та нежитлових приміщень у житлових будинках; Договір №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004; додаткову угоду №1 до Договору №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004; договір оренди земельної ділянки від 21.03.2005; документи на земельні ділянки; розподільчі баланси ТОВ «Будівельна інвестиційна група» від 29.10.2009; списки інвесторів за кошти яких збудовано квартири в будинку по АДРЕСА_2 та в будинку по АДРЕСА_16; інформаційні довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо набуття права власності на спірне нерухоме майно.

За таких обставин, посилаючись на ненадання ТОВ «Будівельна інвестиційна група» документів щодо розподілу площ в будинку по АДРЕСА_16, керуючись ст. 392 ЦК України, ліквідатор боржника просив суд визнати за УК "Екосорб", зокрема, право власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_14.

Господарський суд міста Києва задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що він є власником збудованого майна, у зв'язку з чим вимога про визнання права власності на спірний об'єкт житлової нерухомості/квартири підлягає задоволенню.

Проте колегія суддів, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не погоджується з висновками місцевого господарського суду та вважає, що позовні вимоги ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" арбітражного керуючого Ковалко Г.І. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як слідує з апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовуючи правомірність звернення до суду з апеляційною скаргою зазначено, що оскаржуваною ухвалою порушуються права та законні інтереси скаржника, а саме, належне йому право користуватися та володіти квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_11.

Північний апеляційний господарський суд дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу встановив, що 10.01.2006 між Українським консорціумом «Екосорб» та ОСОБА_2 укладено Договір №1-070/Б КЛ пайової участі у будівництві житлового будинку, згідно п.1.2. якого, Виконавець зобов'язується побудувати житловий будинок за будівельною адресою: АДРЕСА_2 та після підписання Акта державної комісії про введення будинку в експлуатацію передати Учаснику його частку Об'єкта будівництва: поверх 19, кв.НОМЕР_3, а учасник зобов'язується забезпечити фінансування Об'єкта будівництва відповідно до статті 2 даного Договору та прийняти за Актом прийому - передачі Об'єкт будівництва у власність на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору учасник здійснює свою участь у будівництві Об'єкта будівництва, зазначеного у п. 1.3 даного Договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Згідно п. 2.3 Договору загальний пайовий внесок Об'єкта будівництва становить 890 100,00 грн.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що після підписання Акта державної комісії про введення в експлуатацію Об'єкта будівництва, Виконавець передає Об'єкт будівництва Учаснику за актом прийому-передачі, який підписується сторонами.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 10.01.2006 до Договору № 1-070/Б КЛ пайової участі у будівництві житлового будинку, сторони: Український консорціум «Екосорб», ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» домовилися про те, що у зв'язку із прийняттям Банком рішення про надання Учаснику кредиту для об'єкта будівництва по Договору, а також з метою забезпечення захисту інтересів Банку як кредитора Учасника, Учасник та Виконавець погодилися залучити Банк до відносин, що оформлені цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди №1 доповнено статтю 2 Договору пунктом 2.5 такого змісту: «Сторони домовились, що Учасник оплачує загальну вартість Об'єкта будівництва, визначену цим Договором, частково за рахунок власних грошових коштів, а частково - за рахунок кредиту. Сума власних коштів та сума кредиту, за рахунок яких оплачується загальна вартість Об'єкта будівництва по цьому Договору, визначається за домовленістю сторін. Кредит надається банком лише після сплати Учасником на користь Виконавця відповідної суми коштів в якості авансового внеску, у погодженому із Банком та Виконавцем, розмірі з урахуванням вимог чинного законодавства України та/або вимог внутрішніх актів Банку».

Згідно п. 3 додаткової угоди про внесення змін та доповнень до Договору №1-070/Б КЛ пайової участі у будівництві житлового будинку за будівельною адресою: перетин АДРЕСА_2 від 10.01.2006 загальна вартість квартири становить 874 230,00 грн.

ОСОБА_2 виконав свої грошові зобов'язання передбачені Договором №1-070/Б КЛ пайової участі у будівництві житлового будинку від 10.01.2006 та перерахував на рахунок УК «Екосорб» необхідну суму пайового внеску, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №09/05 від 27.03.2006 на суму 756 580,89 грн., довідкою виданою ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.09.2014 про виконання зобов'язань за Договором кредиту №39.29-50/119к від 27.03.2006 в повному обсязі та довідкою про здійснення повного розрахунку за квартиру від 21.01.2015 виданою УК «Екосорб», тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права власності на об'єкт будівництва.

У 2015 році між УК «Екосорб» та гр. ОСОБА_2 був підписаний Акт прийому - передачі квартири згідно Договору пайової участі №1-070/Б КЛ від 10.01.2006, відповідно до якого ОСОБА_2 було передано 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_15 (нині АДРЕСА_15).

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до державної реєстрації права власності за новим набувачем, покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем.

За таких обставин зважаючи на здійснення ОСОБА_2 повної оплати за Договором №1-070/Б КЛ та отримання від Українського консорціуму «Екосорб» квартири АДРЕСА_16, скаржник є законним користувачем та володільцем спірного об'єкту, а відтак має право на звернення до реєстраційних органів для реєстрації за собою права власності.

Що ж стосується тверджень позивача стосовно того, що відсутність відомостей в реєстрі прав власності на спірний об'єкт нерухомості свідчить про перебування даного об'єкту у власності УК «Екосорб», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 08.08.2012), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Згідно п.п. 26, 27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою КМ №703 від 22.06.2011, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З наведених норм законодавства слідує, що підставою набуття права власності є укладення правочину або існування судового рішення про визнання права власності, а державна реєстрація права власності є лише формою фіксації набуття чи припинення речових прав. При цьому відсутність реєстрації права власності, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Таким чином, звернення ліквідатора УК «Екосорб» з позовом про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості лише з підстав відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності скаржника, не впливає на правовий статус відповідного майна та не позбавляє ОСОБА_2 права на мирне користування житлом отриманим за Договором №1-070/Б КЛ від 10.01.2006, що була проінвестоване ним в повному обсязі, а тому і не наділяє позивача законними інтересами стосовно такого майна.

До того ж слід звернути увагу, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, позов про визнання права власності може пред'являти виключно власник такого майна.

За правилами ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 Цивільного кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи ліквідатором не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 73-77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження факту державної реєстрації спірної квартири за УК «Екосорб», як і не надано доказів про порушення, оспорювання чи невизнання відповідачем майнових прав Українського консорціуму "Екосорб", зокрема, на квартиру НОМЕР_3, розташовану за адресою: АДРЕСА_3

При цьому доводи позивача про невизнання відповідачем права власності УК "Екосорб" на спірний об'єкт, що відображається у ненаданні ТОВ «Будівельна інвестиційна група» документів щодо розподілу площ в будинку по АДРЕСА_19 є неспроможними, оскільки позивачем до позовної заяви додано протокол розподілу житлових та нежитлових приміщень у житловому будинку на АДРЕСА_19 (а.с. 102-112, т.1).

Крім того ліквідатором банкрута до позовної заяви додано список інвесторів за кошти яких збудовано квартири в будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 102-112, т.1).

Згідно даного списку інвестором кв. НОМЕР_3, розташованої за адресою АДРЕСА_7 є ОСОБА_2 (згідно Договору №1-070/Б КЛ від 10.01.2006).

Згідно положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції від 19.06.2003), інвестор набуває можливість в майбутньому у передбачений законом спосіб, після введення будинку в експлуатацію, отримати право власності на об'єкт, який ним був проінвестований.

Отже, враховуючи поданий ліквідатором до позовної заяви список інвесторів за кошти яких збудовано квартири в будинку по АДРЕСА_19, останній, в силу положень ст. 42 Закону про банкрутство, повинен був вчинити всіх необхідних дій та встановити виконання інвесторами зобов'язань щодо сплати грошових коштів, а місцевий господарський суд мав перевірити зазначену інформацію та встановити чи не будуть порушуватись даним рішенням права осіб, не залучених до участі у справі, зокрема, інвесторів зазначених у списку. Однак при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, в порушення норм законодавства, не дослідив та не надав оцінку наявному в матеріалах справи списку інвесторів за кошти яких збудовано квартири в будинку по АДРЕСА_19.

За таких обставин, Господарський суд міста Києва задовольняючи позовні вимоги ліквідатора УК «Екосорб», яка обрала невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку (аналогічна правова позиція викладена в постановах ВС України №6-244цс14 від 18.02.2016; № 6-1732цс15 від 02.12.2015; №6-1851цс15; ), та визнаючи право власності на квартиру НОМЕР_3 розташовану за адресою АДРЕСА_20 за УК «Екосорб», порушив права та інтереси ОСОБА_2, який не був залучений до розгляду даної справи.

Відтак вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 в частині визнання за Українським консорціумом "Екосорб" права власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_8 підлягають задоволенню.

Разом з тим суд відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні вимог апеляційної скарги щодо визнання права власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_8 за ОСОБА_2, оскільки, по-перше, дана вимога виходить за межі предмету розгляду спору; по-друге, нормами діючого законодавства не передбачено визнання права власності на об'єкт будівництва в судовому порядку без відмови державного реєстратора в реєстрації права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 „Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи викладене в постанові, апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 підлягає частковому задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 підлягає частковому скасуванню, як така, що постановлена при порушенні норм процесуального права та неправильному застосування норм матеріального права зокрема, ст. 392 ЦК України, з прийняттям в скасованій частині нового рішення за яким слід: «відмовити ліквідатору Українського консорціуму "Екосорб" арбітражному керуючому Ковалко Г.І. у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за Українським консорціумом "Екосорб" на об'єкт житлової нерухомості/квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8».

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на боржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 скасувати в частині визнання за Українським консорціумом "Екосорб" (03170, м. Київ, бульвар Ромена Ролана, буд. 7, 02023732) права власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_8.

В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити ліквідатору Українського консорціуму "Екосорб" арбітражному керуючому Ковалко Г.І. у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за Українським консорціумом "Екосорб" на об'єкт житлової нерухомості/квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_8.

3. В іншій частині у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 відмовити.

4. Стягнути з Українського консорціуму "Екосорб" (03170, м. Київ, бульвар Ромена Ролана, буд. 7, 02023732) на користь ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2; АДРЕСА_21) 1 921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн 00 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Матеріали справи №910/18384/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.04.2019.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді Б.В. Отрюх

М.Л. Доманська