ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
21 березня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/403/16-г/17
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Андрусик Н.О.
розглянувши заяву №22/02 від 22.02.2019 (вх.№4135 від 11.03.2019) товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», м.Одеса
про заміну сторони виконавчого провадження
у справі
за позовом: приватного підприємства «Південьдортех», смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області
до відповідача: дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Тернопіль
про стягнення 1350219,37грн,
за участю представників:
заявника: ОСОБА_1, заступник директора з правових питань;
позивача(стягувача): не з`явився;
відповідача (боржника): не з`явився;
органу ДВС: не з`явився.
В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося повне фіксування судового процесу технічними засобами. Для оригіналу звукозапису надано CD-R диск за серійним № N123VL29D8010664A1.
ОСОБА_2 з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.03.2019, дану заяву товариства передано на розгляд судді Андрусик Н.О.
Ухвалою суду від 12.03.2018 розгляд заяви ТОВ «СПМК-17» призначено в судовому засіданні 21.03.2019 з повідомлення учасників справи та органу ДВС.
Представник заявника в судовому засіданні підтримав доводи щодо підстав заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні та вказав, що згідно з умовами договору №21/02-19 від 21.02.2019, право вимоги стягувача за судовим рішенням у справі №921/403/16-г/17, включаючи судовий збір, перейшло до заявника як Нового кредитора. Передачу права вимоги оформлено сторонами двохстороннім ОСОБА_3 приймання передачі документів.
Стягувач ПП «Південьдортех» участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив. Натомість, від нього 21.03.2019 на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення без номеру та дати (вх.№4982) щодо заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні (з урахуванням клопотання без номеру та дати за вх.№5009 від 21.03.2019), згідно з якими підприємство підтвердило факт відступлення права вимоги на користь заявника та просило суд задовольнити заяву.
Уповноважений представник боржника (ДП «Тернопільський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України») в судове засідання не зявився. У поданому відзиві №06-2/362 від 19.03.2019 (вх.№4812 від 19.03.2019) на заяву підприємство проти такої заміни стягувача заперечило, посилаючись на відсутність належних доказів підтвердження факту відступлення ПП «Південьдортех» на користь ТОВ «СМПК-17» права вимоги за видатковими накладними, актами прийому передачі, товарно-транспортними накладними, які були предметом розгляду у справі №921/403/16-г/17 при ухваленні судового рішення, а також звернуло увагу на відсутність доказів оплатності договору про відступлення права вимоги від 21.02.2019, що свідчить про недотримання первісним кредитором та заявником вимог ст.ст.512, 514, 656 ЦК України при оформленні відступлення права вимоги згідно договору №21/02-19 від 21.02.2019.
Представник органу ДВС в судове засідання не зявився та будь яких клопотань в порядку господарського процесуального законодавства України не заявив; про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений у відповідності до приписів ст.242 ГПК України.
Оскільки, в силу приписів ч.3 ст.334 ГПК України, неявка учасників справи та інших осіб, в даному випадку, - органу ДВС, не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, а боржником та стягувачем письмово висловлено свої доводи та заперечення щодо поданої заяви, враховуючи визначений у ст.334 ГПК України строк для розгляду заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву ТОВ «СПМК-17» по суті в даному судовому засіданні.
Розглянувши заяву та долучені до неї документи, заслухавши пояснення представника заявника, господарський суд встановив наступне.
На підставі ст.116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) господарським судом 24.10.2016 видано наказ про примусове виконання судового рішення.
29.11.2018 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57807345 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області №921/403/16-г/17 від 24.10.2016.
В подальшому, у відповідності до ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження №57807345 передано на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (постанова від 12.12.2018).
14.12.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 виконавче провадження №57807345 приєднано до зведеного виконавчого провадження №36035661 (постанови від 14.12.2018, ВП №57807345 наявні у справі).
Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням №10/01 від 10.01.2019 (нова редакція) та зареєстрованого 10.01.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» є юридичною особою, створеною відповідно до чинного законодавства України, наділено основними та оборотними засобами, має самостійний баланс, рахунки в банківських установах, є власником належного йому майна та вправі укладати від свого імені будь які правочини, вчиняти інші дії, котрі не суперечать чинному законодавству, з метою досягнення цілей, передбачених Статутом (п.п.1.1., 1.5, 2.1, 2.3, 2.4 Статуту).
ОСОБА_2 з п.5.1 договору сторони визначили, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.
Спираючись на умови договору від 21.02.2019, ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.334 ГПК України та факт невиконання судового рішення від 26.09.2016, товариство звернулося до господарського суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Оцінивши заяву про заміну сторони виконавчого провадження та подані документи, доводи стягувача, заперечення боржника, суд дійшов до висновку, що заява підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступного.
В силу положень ст.129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України та виконуються на підставі виданих судом наказів (ч.1 ст.326, ч.1 ст.327 ГПК України).
Виконання рішення є невідємною стадією процесу правосуддя. Тому заміна сторони на стадії виконавчого провадження має відбуватися не інакше, як на підставах, визначених Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження», які регулюють умови і порядок виконання судових рішень.
Статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Аналогічна норма встановлена у статті 334 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Питання заміни сторони її правонаступником, в тому числі у разі заміни кредитора в зобовязанні, вирішується судом виключно в порядку, передбаченому ст.52 ГПК України.
При цьому, процесуальне правонаступництво можна визначити як перехід процесуальних прав та обовязків сторони у справі до іншої особи у звязку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення.
Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв'язок матеріального і процесуального права. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва слід аналізувати відповідні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Оскільки ухвалене судом рішення підлягає виконанню, то у звязку цим позивач у справі набуває статусу стягувача за виконавчим документом, а відповідач - боржника. При цьому заінтересована особа вправі звернутися з відповідною заявою до господарського суду, який на будь-якій стадії судового процесу може здійснити процесуальне правонаступництво, зокрема, зумовлене заміною кредитора у зобовязанні відступленням права вимоги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
ОСОБА_2 зі ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З викладеного вбачається, що заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. При цьому, у зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора (стягувачем за виконавчим документом) всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження узгоджується зі змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.
Іншими словами, заміна кредитора у зобовязанні відбувається поза межами виконавчого провадження і за змістом ст.512 ЦК України, ст.ст.52, 334 ГПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобовязанні, він замінюється правонаступником.
Досліджуючи умови укладеного договору №21/02-19 від 21.02.2019 про відступлення права вимоги судом встановлено, що у порядку та на умовах, визначених цією угодою, Первісний кредитор передав Новому кредитору право вимоги щодо стягнення з дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (боржника у виконавчому провадженні) 1350219,37грн боргу з оплати вартості товару та послуг з перевезення замовленої продукції в період з 24.07.2015 по 19.08.2015, набутого Первісним кредитором у зв'язку з неналежним, несвоєчасним виконанням грошового зобовязання Боржником, та право вимоги Первісного кредитора, повязаних з примусовим отриманням від Боржника такого виконання (судові витрати), котрі підтверджені рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2016 у справі №921/403/16-г/17.
Виходячи з приписів статті 204 ЦК України, відповідно до яких правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та наявних у справі доказів, в даному випадку у суду відсутні підстави ставити під сумнів дійсність договору №21/02-19 від 21.02.2019.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.
Оскільки відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісним кредитором новому кредиторові, яке відбувається на підставі відповідного правочину та допускається протягом усього часу існування зобов'язання, то наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником (триває на даний час виконавче провадження), не припиняє зобов'язальних правовідносин, відтак заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі №913/54/16 від 05.05.2018 та у справі №913/53/16 від 23.04.2018.
При цьому судом враховується, що сторонами договору №21/02-19 від 21.02.2019 чітко визначено в ОСОБА_3 приймання-передачі від 21.02.2019 по яких кредиторських вимогах здійснено відступлення права вимоги щодо Боржника, і розмір таких вимог повністю співпадає з сумою, визначеною у рішенні від 26.09.2016 по справі №921/403/16-г/17.
Враховуючи надання товариством з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» належних доказів переходу права вимоги та його примусовому виконанню до Нового кредитора (договір про відступлення права вимоги є чинним і на його виконання складено ОСОБА_3 прийому-передачі документів, які посвічують право вимоги; Боржником ані в добровільному порядку, ані в примусовому порядку не виконано грошові зобовязання, підтверджені рішенням суду від 26.09.2016, оскільки виконавче провадження не закінчено) суд дійшов висновку про наявність законних підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні №57807345 з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016 №921/403/16-г/17, у звязку з чим заява підлягає задоволенню.
Аналізуючи питання обсягу дослідження заперечень боржника, наведених у відзиві на заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а заперечення, викладені відзиві, не спростовують документально підтверджені обставини, в тому числі, щодо здійснення відступлення права вимоги у зобовязанні у визначений законом спосіб, щодо чинності правочину від 21.02.2019, укладеного між стягувачем та заявником, їх повноважень, тощо.
В судовому засіданні 21.03.2019, відповідно до ст.240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
Керуючись статтями ст.ст.510-512, 516 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.4, 13, 42, 46, 52, 120, 232, 233, 234, 235, 334 ГПК України, господарський суд, -
1. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» №22/02 від 22.02.2019 (вх.№4135 від 11.03.2019) про заміну стягувача у виконавчому провадженні - задовольнити.
Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки та порядку, встановлені ст.ст.256, 257 ГПК України.

Ухвала складена та підписана 26.03.2019.

Суддя Н.О. Андрусик