ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
29 березня 2019 року м.ТернопільСправа №921/673/15-г/17
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Андрусик Н.О.
про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника
у справі
за позовом: фермерського господарства «Лім», с.Товмач Кам'янка-Бузького району Львівської області
до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина», м.Тернопіль
про стягнення 1125180,35грн,
без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб,
за участю головного державного виконавця: Конопада М.І., довіреність без номеру від 10.10.2017.
В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Подання обґрунтовано, зокрема ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», статті 337 Господарського процесуального кодексу.
Ухвалою суду від 28.03.2019 розгляд подання державного виконавця призначено без повідомлення сторін в судовому засіданні на 29.03.2019 о 10:30год. за участю державного виконавця Конопади М.І.
В судовому засіданні державний виконавець підтримав подане ним подання та надав додаткові пояснення про вжитті заходи в межах виконавчого провадження.
Розглянувши подання та додані до нього документи, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, судом встановлено наступне.
21.07.2015 ухвалою Господарського суду Тернопільської області у справі №921/673/15-г/17 затверджено мирову угоду, укладену 15.07.2015 між фермерським господарством «Лім» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина».
Дана ухвала суду від 21.07.2015 згідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999, статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, є виконавчим документом.
Як стверджує головний державний виконавець районного відділу ДВС ОСОБА_1 та це вбачається з долучених до подання документів, на примусовому виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження №54768398 про стягнення з ТОВ «Агроцентр-Галичина» на користь юридичних осіб та держави заборгованості в загальній сумі 4254807,09грн (по виконавчих провадженнях, відкритих 20.07.2016, 27.04.2017, 30.06.2017, 12.09.2017, 04.12.2017, 21.12.2017, 15.06.2018, 15.01.2019), а саме:
- наказу №921/128/17-г/11 від 16.05.2017, виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення з ТОВ «Агроцентр-Галичина» на користь ТОВ «Білоцерківський завод препаративних форм» 2682,59грн витрат зі сплати судового збору;
- постанови державного виконавця від 03.11.2017 та від 15.01.2019 Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області про стягнення з ТОВ «Агроцентр-Галичина» виконавчого збору та у виконавчому провадженні №54562189 в сумі 254034,92грн, у виконавчому провадженні №51281211 в сумі 166136,89грн;
- наказу №921/59/18 виданого 26.04.2018 Господарським судом Тернопільської області про стягнення з ТОВ «Агроцентр-Галичина» на користь ТОВ «Торговий дім «Український Аграрний Ресурс» - 42 828,98грн боргу, 7437,14грн - 40% річних, 2254,11грн інфляційних втрат, 4843грн пені, 1687,11грн судового збору.
З наявних у справі постанов державного виконавця, винесених у виконавчому провадженні №53845633, 27.04.2017 та 23.05.2017 на майно та кошти, які належать ТОВ «Агроцентр-Галичина» (боржнику) накладено арешт, а постановою державного виконавця від 07.06.2017 оголошено в розшук транспортні засоби, які належать боржнику, згідно з переліком.
12.02.2018, 21.05.2018, 21.06.2018 на виконання вимог ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» описані транспортні засоби державним виконавцем передано на реалізацію, а кошти, отримані від реалізації, перераховано відповідно до ст.ст.45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» на користь стягувачів за виконавчими документами згідно зведеного виконавчого провадження та на погашення заборгованості по заробітній платі та на користь держави.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №160930121 від 25.03.2019 державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно боржника - ТОВ «Агроцентр-Галичина», окрім будівель та споруд цегельного заводу, загальною площею 2670,3кв.м., що розташовані по вул.Шкілька, 90, с.Старий Нижбірок Гусятинського району Тернопільської області (запис в Реєстрі №24965242 від 22.02.2018).
З пояснень ОСОБА_2 (керівника ТОВ «Агроцентр-Галичина») від 31.01.2019 випливає, що керівнику товариства невідомо про місце знаходження транспортних засобів боржника, які перебувають у заставі, іншого рухомого та нерухомого майна, яке б належало на праві власності боржнику немає; товариством жодної діяльності не здійснюється. Водночас, ОСОБА_2 у поясненнях повідомив місце знаходження транспортного засобу ВАЗ 2114 та зобовязався надати його для опису та подальшої реалізації.
В ході здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №53845633 державним виконавцем встановлено:
- відсутність зареєстрованого за боржником нерухомого майна станом на 01.01.2013 (довідка Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації №96 від 11.02.2019);
- відсутність дебіторської заборгованості у боржника, що підтверджено інформацією Тернопільського управління Головного управлінця ДФС у Тернопільській області №699/10-5/19.00.54.09/4976 від 01.03.2019;
- відсутність у ТОВ «Агроцентр-Галичина» земельних ділянок на території Якимівського, Чернігівського районах Запорізької області, Івано-Франківської, Чернівецької, Рівненської, Київської областях (довідки №08-0.36-385/115-19 від 12.03.2019, №0-80.35-296/114-19 від 04.03.2019, №0-9-0.2-1483/0/2-19 від 07.03.2019, №0-24-0.21-1090/2-19 від 12.03.2019, 21-17-0.2/2-19 від 06.03.2019, 21-10-0.222-3178/2-19 від 06.03.2019)
- за боржником не зареєстровані технологічні транспортні засоби (відповідь Управління Держпраці у Тернопільській області від 14.06.2017).
Оскільки зобовязання згідно виконавчих проваджень не виконані, боржником не вчиняються дії з метою їх виконання, декларацію про доходи та майно боржником не подано, державний виконавець вважає, що в даному випадку є усі підстави для вжиття такого заходу забезпечення як тимчасове обмеження керівника ТОВ «Агроцентр-Галичина» у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України - ОСОБА_2.
Суд відмовляє у задоволенні подання державного виконавця, виходячи з такого.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України та ст.ст.18, 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили є обовязковими на всій території України. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом (ч.1 ст.327 ГПК України).
Ухвали господарського суду, оформлені згідно статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII від 02.06.2016) є виконавчими документами та підлягають виконанню органами та особами, які здійснюють примусове виконання рішень (ч.1 п.2 ст.3 Закону).
Мирова угода, підписана сторонами, набирає чинності з моменту її підписання сторонами та підлягає подальшому затвердженню судом шляхом винесення відповідної ухвали в порядку, передбаченому ст.78, ст.80 ГПК України (в редакції ГПК, чинній на момент затвердження мирової угоди у справі).
Як зазначалося вище та встановлено судом, ухвалою суду від 21.07.2015 затверджено мирову угоду, укладену 15.07.2015 між фермерським господарством «Лім» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина», і внаслідок підписання сторонами тексту мирової угоди та її затвердження судом, така набула форми виконавчого документу, тобто є обовязковою до виконання як фермерським господарством «Лім», так і товариством з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина».
ОСОБА_3 ст.ст.3, 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Отже, у випадку невиконання боржником мирової угоди від 15.07.2015, затвердженої ухвалою суду від 21.07.2015, дана ухвала як виконавчий документ в розумінні пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає примусовому виконанню.
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 5.04.2012 №11-рп/2012).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, обов'язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності.
ОСОБА_3 з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як встановлено судом, на виконанні у головного державного виконавця Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1 знаходиться зведене виконавче провадження №54768398 про стягнення з боржника (ТОВ «Агроцентр-Галичина») коштів на загальну суму 4254807,09грн, в тому числі по виконавчому провадженню з примусового виконання ухвали суду від 21.07.2015 у справі №921/673/15-г/17 про затвердження мирової угоди.
В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем вживалися заходи, визначені Законом з примусового виконання ухвали у справі, зокрема, було накладено арешт на все майно боржника (окрім будівель та приміщень цегельного заводу у звязку з відмовою стягувачів отримати майно в рахунок погашення боргу за ціною третіх торгів); накладено арешт на кошти, розміщені на банківських рахунках боржника (протягом виконавчого провадження боржником нових рахунків в фінансових установах не відкрито); оголошено в розшук належні боржнику транспортні засоби; реалізовано на торгах частину рухомого майна, а вилучені кошти спрямовано на погашення грошових зобовязань ТОВ «Агроцентр-Галичина» згідно черговості. Також державним виконавцем встановлено відсутність у боржника іншого майна, в тому числі земельних ділянок, на яке можна звернути стягнення по зведеному виконавчому провадженню.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п. 4 статті)
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до ст.337 Господарського процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
ОСОБА_3 ухвали господарського суду №921/673/15-г/17 від 21.07.2015 року стягувачем є фермерське господарство «Лім», а боржником є товариство з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина».
Норми ст.337 Господарського процесуального кодексу України не передбачають можливість застосування господарським судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи боржника у виконавчому провадженні, а передбачено застосування такого виду забезпечення лише для фізичної особи, яка є боржником.
Фізична особа ОСОБА_2 не є боржником за виконавчим документом господарського суду (ухвалою №921/673/15-г/17 від 21.07.2015 року), а тому згідно положень ст. 337 ГПК України у суду відсутні правові підстави для задоволення подання державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_1І про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 у зв'язку з чим у задоволенні подання слід відмовити.
При цьому суд враховує, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
В даному випадку подане державним виконавцем подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України керівника боржника (ТОВ «Агроцентр-Галичина»), ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), до повного виконання грошових зобовязань на загальну суму 4254807,09грн по зведеному виконавчому провадженню №54768398, обґрунтовано фактом обізнаності керівника боржника про наявність зведеного виконавчого провадження, грошові зобовязання за яким на даний час боржником не виконані та будь яких дій, спрямованих на виконання зобовязань боржник не здійснює.
Як роз'яснив Верховний Суд України у листі від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням», яке варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Відповідно до вказаного листа Верховного Суду України, однією з підстав для відмови у задоволенні подання є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.
За змістом ч.2 ст.337 Господарського процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.
Тобто, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.
Наявні матеріали не дають підстави для висновку, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у зведеному виконавчому провадженні, а навпаки свідчать про сприяння керівника товариства у швидкому виконанні судових рішень, як-от: явка для надання пояснень до органу ДВС стосовно наявного у товариства рухомого та нерухомого майна, відсутність відомостей про відкриття нових банківських рахунків; не виявлення факту укладення ним договорів відчуження майна на користь третіх осіб тощо, що додатково свідчить про добросовісність дій боржника.
Такі обставини, як обізнаність боржника про наявність зведеного виконавчого провадження та непогашення Товариством боргу в повному обсязі; відсутність майна та коштів у боржника для погашення заборгованості; неподання декларації про доходи і майновий стан (за неподання декларації про доходи і майновий стан передбачена адміністративна відповідальність згідно ст.188-13 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення») не можуть свідчити про ухилення останнього від виконання зобовязання за рішеннями суду, і що саме такий захід як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи не порушить гарантоване у ст.33 Конституції України право на свободу пересування, право вільно залишати територію України (за винятком обмежень, які встановлюються законом).
Суд враховує, що свобода пересування гарантована також у ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При чому, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч.3).
У справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009, Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).
Встановлені судом обставини свідчать, що причиною звернення державного виконавця з поданням послугував факт наявності у боржника значного розміру заборгованості, однак на думку суду, наведене не є підставою для застосування судом передбаченого статтею 337 ГПК України виключного заходу забезпечення виконання судового рішення.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, у задоволенні подання державного виконавця суд відмовляє.
Керуючись ст.ст.33, 129-1 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 18, 232, 233, 234, 235, 255, 240, 242, 326, 337 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 02.04.2019.

Суддя Н.О. Андрусик