ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2591/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Гора, вул. Бориспіль-7)

до Товариства з обмеженою відповідальністю КОФЕ БАР ПЛЮС (08307, Київська обл., Бориспільський р-н., м. Бориспіль-7, Міжнародний аеропорт Бориспіль)

про стягнення 30458054,82 грн. недоотриманої орендної плати за попереднім договором оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. та договором № 2082 від 15.03.2018 р.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (свідоцтво адвоката КС № 6487/10 від 23.03.2018 р.; довіреність № 01-22/7-17 від 03.01.2019 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (свідоцтво адвоката № 3682 від 26.03.2009 р.; довіреність б/н від 15.01.2019 р.).

Обставини справи:

Державне підприємство Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю КОФЕ БАР ПЛЮС (далі ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС, відповідач) про стягнення 30458054,82 грн. недоотриманої орендної плати за попереднім договором оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. та договором № 2082 від 15.03.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладення 29.04.2016 р. між ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС попереднього договору оренди № 02.5-14-41 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого балансоутримувач передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно, яке знаходилося на балансі балансоутримувача, вартість якого станом на 31.03.2016 р. за Звітом про незалежну оцінку майна становила 27152495,00 грн. без ПДВ. Попереднім договором було передбачено, що у разі, якщо незалежна оцінка РВ ФДМУ по Київській області буде більшою, сторони вносять зміни в договір шляхом укладання додаткової угоди до нього та орендар зобовязаний сплатити різницю недоотриманої орендної плати за час користування майном на підставі окремо виставленого рахунку, протягом 5-ти банківських днів з дати його отримання. У подальшому, Регіональним відділенням Фонду державного майна України вартість майна станом на 30.11.2017 р. згідно зі Звітом про оцінку була визначена в сумі 28709900,00 грн., у звязку з чим, враховуючи положення попереднього договору щодо обовязку відповідача сплатити різницю недоотриманої орендної плати за час користування майном у випадку, якщо незалежна оцінка РВ ФДМУ по Київській області буде більшою, ДП «МА «Бориспіль» на адресу відповідача було направлено письмову вимогу від 04.09.2018 р. № 35-28/5-50, з доданим до неї рахунком-фактурою № 6/98 від 05.09.2018 р. про сплату недоотриманої орендної плати в сумі 30458054,82 грн. з ПДВ за час користування майном, проте ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС не відреагувало на вказану вимогу та не здійснило сплату недоотриманої орендної плати, у звязку з чим позивач і звернувся з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 30458054,82 грн. недоотриманої орендної плати, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.11.2018 р. було відкрито провадження у даній справі, підготовче засідання призначено на 13.12.2018 р.

12.12.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 10.12.2018 р. (вх. № 34333/18 від 12.12.2018 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на те, що відповідно до частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, вказана норма є імперативною та не допускає відступлення від її положень, у тому числі й за згодою сторін, а оскільки з позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує тієї обставини, що попередній договір оренди № 02.5-14-41 припинив свою дію та виконаний сторонами в повному обсязі, а також що ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС не має заборгованості та повернуло приміщення за вказаним договором, що підтверджується платіжними дорученнями та актом приймання-передачі від 18.03.2018 р. Відтак, вимога ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль щодо зміни ціни договору, за період з моменту укладення попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. та до моменту його припинення, вже після його виконання, на переконання відповідача, є незаконною. Також відповідач, посилаючись на ст. 1 Закону України Про Фонд державного майна України та ст. 5 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні наголошує, що Фонд державного майна України не проводить незалежну оцінку, оскільки є органом влади, а не субєктом господарювання, а тому звіт № 2 не може вважатись такою оцінкою, і відповідно, у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення різниці недоотриманої орендної плати на підставі пункту 5.24 попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р.

Водночас, відповідач вказує, що, враховуючи фактичний розмір орендної плати, яка вносилась ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС, вартість майна за звітом № 1 з урахуванням індексації станом на 30.10.2017 р. становить 30285745,60 грн. без ПДВ, тобто є більшою за вартість, визначену звітом № 2, який позивач вважає незалежною оцінкою Фонду державного майна України, а отже, обставини, з якими повязано виникнення у відповідача обовязку зі сплати платежу, не наступили і підстави для застосування п. 5.24 договору № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. відсутні.

Стосовно строку дії попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС зазначає, що в іншій справі № 911/3394/17 судом було встановлено, що 31.10.2017 р. вказаний договір припинив свою дію, а тому не може породжувати жодних зобовязань. При цьому, звіт № 2, виконаний пізніше, не повинен, на думку ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС, застосовуватись до відносин позивача та відповідача, в тому числі тих, що виникли під час його дії.

04.01.2019 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь № 35-22/2-310 від 28.12.2018 р. (вх. № 143/19 від 04.01.2019 р.) на відзив, за змістом якої позивач, посилаючись на статтю 10 Закону України Про оренду державного та комунального майна та пункт 5.24 попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р., зазначає, що орендна плата за користування майном, яке належить до державної власності, може бути змінена при настанні певної обставини, яку сторони визначили у зазначеному попередньому договорі. Щодо твердження відповідача про неналежність звіту про незалежну оцінку майна позивач вказує, що така оцінка була здійснена в межах норм чинного законодавства. Також ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль зазначає, що п. 3.10 попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. було встановлено обовязок зі сплати орендної плати до дня повернення майна орендодавцю за актом приймання-передачі, незалежно від дати припинення/розірвання договору, а отже закінчення строку дії останнього не звільняє відповідача від сплати коштів за весь час користування майном ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль, а саме до 18.03.2018 р. включно.

18.01.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшло заперечення б/н від 16.01.2019 р. (вх. № 1107/19 від 18.01.2019 р.) на відповідь позивача на відзив, за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на неможливість зміни ціни договору після закінчення стоку дії попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. В обґрунтування своєї позиції ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС зазначає, що системний аналіз ч. 3 ст. 632 та ч. 3 ст. 762 Цивільного кодексу України, на переконання останнього, свідчить про те, що зміна (індексація) ціни допускається лише до моменту виконання договору та до його припинення. Також відповідач наголошує, що для цілей застосування п. 5.24 попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р., на думку відповідача, не може бути використана незалежна оцінка Приватного підприємства Бізнес-консалтинг, навіть якщо замовником проведення такої оцінки був Фонд державного майна України.

Водночас, відповідач вказує, що, враховуючи встановлення у справі № 911/3394/17 преюдиційного для даної справи № 911/2591/18 факту щодо припинення дії попереднім договором оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. ще 31.10.2017 р., останній не може породжувати жодних зобовязань з дати свого припинення.

У судовому засіданні 25.02.2019 р. представники позивача та відповідача заявили про надання суду всіх наявних у Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль та Товариства з обмеженою відповідальністю КОФЕ БАР ПЛЮС доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.02.2019 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2019 р.

У судовому засіданні 21.03.2019 р. представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі; представник відповідача проти позову заперечував.

У судовому засіданні 21.03.2019 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

29 квітня 2016 року між Державним підприємством Міжнародний аеропорт Бориспіль (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю КОФЕ БАР ПЛЮС (орендар) було укладено попередній договір оренди № 02.5-14-41 нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до розділу 1 якого балансоутримувач передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення № 172 та частину приміщення № 226 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 315,0 кв.м (майно). Майно знаходиться на балансі балансоутримувача та розміщене за адресою: Міжнародний аеропорт «Бориспіль», м. Бориспіль, Київська область, 08307. Сторони погоджуються, що вартість майна за Звітом про незалежну оцінку майна станом на 31 березня 2016 року становить 27152495,00 грн. без ПДВ. Майно передається в оренду для розміщення бару з правом продажу товарів підакцизної групи.

Орендар вступає у строкове платне користування майном на термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту передачі - приймання майна. Акт передачі-приймання підписують балансоутримувач та орендар. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною в звіті про оцінку вартості майна, з урахуванням індексації (п.п. 2.1-2.3 попереднього договору).

Пунктом 3.1 попереднього договору передбачено, що оплата здійснюється орендарем з дати підписання сторонами акту передачі-приймання орендованого майна в оренду і припиняється з дати фактичного звільнення орендарем майна, що підтверджується підписанням сторонами акту передачі-приймання орендованого майна.

Умовами п. 3.2 попереднього договору розмір орендної плати визначається на підставі ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами та доповненнями) і за базовий місяць розрахунку - березень 2016 року без врахування ПДВ становить 339406,19 грн.

У відповідності з п. 3.10 попереднього договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом передачі - приймання майна включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з п. 5.22 попереднього договору орендар зобовязується укласти основний договір оренди майна з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області з дотриманням всіх процедур згідно з вимогами діючого законодавства до 31.10.2016 р.

Відповідно до п. 5.23 попереднього договору орендар зобовязується на протязі 10-ти днів з дати укладання цього договору надати копії підтверджуючих документів щодо звернення з ініціативою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області з метою укладення договору оренди майна.

Пунктом 5.24 попереднього договору передбачено, що у разі, якщо незалежна оцінка РВ ФДМУ по Київській області буде більшою, сторони вносять зміни в договір шляхом укладання додаткової угоди до нього та орендар зобовязаний сплатити різницю недоотриманої орендної плати за час користування майном на підставі окремо виставленого рахунку, протягом 5-ти банківських днів з дати його отримання.

Даний договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та є чинним до дати укладання основного договору оренди з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, або до визнання переможцем конкурсу на право оренди майна іншого учасника, але в будь-якому випадку до 31.10.2016 р. включно, в залежності від того яка дата наступить раніше. Після цього договір припиняє свою дію (п. 12.1 попереднього договору).

29.04.2016 р. ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС було підписано акт № 1 передачі-приймання орендованого майна до попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р., відповідно до якого балансоутримувач передав, а орендар прийняв у користування нерухоме майно, а саме - приміщення № 172 та частину приміщення № 226 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 315,0 кв.м (майно), яке знаходиться на балансі балансоутримувача та розміщене за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

28.10.2016 р. ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС було підписано додаткову угоду № 1 до попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. нерухомого майна, що належить до державної власності, якою було викладено п. 5.22 попереднього договору в наступній редакції: «укласти основний договір оренди майна з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області з дотриманням всіх процедур згідно з вимогами діючого законодавства до 31.01.2017 р.» та п. 12.1 попереднього договору в наступній редакції: «даний договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та є чинним до 31.01.2017 р.».

31.01.2017 р. ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС було підписано додаткову угоду № 2 до попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. нерухомого майна, що належить до державної власності, якою було викладено п. 5.22 попереднього договору в наступній редакції: «укласти основний договір оренди майна з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області з дотриманням всіх процедур згідно з вимогами діючого законодавства до 30.04.2017 р.» та п. 12.1 попереднього договору в наступній редакції: «даний договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та є чинним до 30.04.2017 р.».

30.04.2017 р. ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС було підписано додаткову угоду № 3 до попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. нерухомого майна, що належить до державної власності, якою було викладено п. 5.22 попереднього договору в наступній редакції: «укласти основний договір оренди майна з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області з дотриманням всіх процедур згідно з вимогами діючого законодавства до 31.07.2017 р.» та п. 12.1 попереднього договору в наступній редакції: «Даний договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та є чинним до дати укладання основного договору оренди з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, або до визнання переможцем конкурсу на право оренди майна іншого учасника, але в будь-якому випадку до 31.07.2017 р. включно, в залежності від того, яка дата наступить раніше. Після цього договір припиняє свою дію».

31.07.2017 р. ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС було підписано додаткову угоду № 4 до попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. нерухомого майна, що належить до державної власності, якою було викладено п. 5.22 попереднього договору в наступній редакції: «укласти основний договір оренди майна з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області з дотриманням всіх процедур згідно з вимогами діючого законодавства до 31.10.2017 р.» та п. 12.1 попереднього договору в наступній редакції: «Даний договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та є чинним до дати укладання основного договору оренди з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, або до визнання переможцем конкурсу на право оренди майна іншого учасника, але в будь-якому випадку до 31.10.2017 р. включно, в залежності від того, яка дата наступить раніше. Після цього договір припиняє свою дію».

Поряд з цим, Регіональне відділення Фонду державного майна України, організовуючи передачу в оренду майна на конкурсних умовах, розмістило в газеті «Відомості приватизації» № 15 (1139) від 19.02.2018 р. оголошення про проведення конкурсу на право оренди майна: приміщення № 172 та частини приміщення № 226 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 315,0 кв.м (майно), яке розміщене за адресою: 08300, Київська область, м. Бориспіль-7, Аеропорт. Як зазначалося в оголошенні, вартість майна згідно зі звітом про оцінку станом на 30.11.2017 р. становила 28709900,00 грн.

За результатами вказаного конкурсу Товариство з обмеженою відповідальністю КОФЕ БАР ПЛЮС було визнано переможцем, у звязку з чим 15.03.2018 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю КОФЕ БАР ПЛЮС (орендар) було укладено договір оренди № 2082 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення № 172 та частину приміщення № 226 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 315,0 кв.м (майно), що розміщені за адресою: Київська область, Бориспільський р., Бориспіль-7, на 3-му поверсі будівлі пасажирського терміналу «D», загальною площею 109054,2 кв.м, що перебувають на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (ДП «МА Бориспіль») (балансоутримувач) та належать на підставі Свідоцтва про право власності, індексний номер: 33768597, виданого Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 17.02.2015 р., право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 2698099, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 08, вартість яких визначена згідно з висновком про вартість станом на 30 листопада 2017 р. і становить за незалежною оцінкою 28709900,00 грн. без врахування ПДВ.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1 договору).

Пунктами 3.1, 3.3 договору передбачено, що орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2017 р. 1480000,00 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Цей договір укладений строком на 10 (десять) років та діє з 15.03.2018 р. до 14.03.2028 р. включно (п. 10.1 договору).

18.03.2018 р. між ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль та ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС було підписано без зауважень акт № 2 передачі-приймання орендованого майна до попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р., відповідно до якого орендар передав, а балансоутримувач прийняв наступне нерухоме майно, а саме - приміщення № 172 та частину приміщення № 226 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 315,0 кв.м (майно), яке розміщене за адресою: 08300, Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль.

Після укладення між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю КОФЕ БАР ПЛЮС договору оренди № 2082 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль звернулося до ТОВ «КОФЕ БАР ПЛЮС» з вимогою № 35-28/5-50 від 04.09.2018 р., відповідно до якої позивач вимагав сплатити протягом 5 банківських днів з дати отримання даної вимоги 30458054,82 грн. недоотриманої орендної плати за час користування майном згідно з рахунком-фактурою № 6/98 від 05.09.2018 р.

Зазначена вимога була обґрунтована тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОФЕ БАР ПЛЮС» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області було укладено договір оренди від 15.03.2018 р. № 2082, пунктом 1.1 якого встановлено, що вартість орендованого ТОВ «КОФЕ БАР ПЛЮС» майна за незалежною оцінкою становить 28709900,00 грн., а п. 3.1 договору № 2082 встановлено, що орендна плата, визначена за результатами конкурсу на право оренди майна, становить 1480000,00 грн. Водночас, укладанню договору № 2082 передував попередній договір від 29.04.2016 р. № 02.5-14-41 оренди нерухомого майна, що був укладений між ДП «МА «Бориспіль» та ТОВ «КОФЕ БАР ПЛЮС» предметом якого було майно, що, в подальшому, передано ТОВ «КОФЕ БАР ПЛЮС» в оренду за договором № 2082. Проте, відповідно до п. 1.3 попереднього договору № 02.5-14-41, вартість майна за незалежною оцінкою становила 27152495,00 грн., а розмір орендної плати, згідно з п. 3.2 договору № 02.5-14-41 - 339406,19 грн. за базовий місяць розрахунку. Поряд з цим, п. 5.24 договору № 02.5-14-41 передбачалось, що в разі, якщо незалежна оцінка РВ ФДМУ по Київській області буде більшою, орендар зобовязаний сплатити різницю недоотриманої орендної плати за час користування майном на підставі окремо виставленого рахунку, протягом 5-ти банківських днів з дати його отримання.

Разом з вимогою позивачем на адресу відповідача було направлено рахунок-фактуру № 6/98 від 05.09.2018 р. про сплату недоотриманої орендної плати в сумі 30458054,82 грн. з ПДВ за час користування майном (з 29.04.2016 р. до 18.03.2018 р.).

Відповідь на вимогу отримано не було, рахунок-фактуру не оплачено.

Отже, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача недоотриману орендну плату в сумі 30458054,82 грн. за час користування майном на підставі п. 5.24 попереднього договору.

За результатами оцінки доказів, наявних у матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 1 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.ч. 1-3, ч.ч. 5, 7 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету ОСОБА_3 України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з частинами 1 і 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що стаття 635 ЦК України визначає, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Поряд з цим, як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 284 ГК України визначено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 795 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Поряд з цим, слід зазначити також, що організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду державного та комунального майна, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Орендна плата, як істотна умова договору оренди, за розміром, формою та порядком її сплати визначається статями 19, 20 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом ОСОБА_3 України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Судом встановлено, що укладаючи попередній договір оренди № 02.5-14-31 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.04.2016 р., а також, у подальшому, додаткові угоди до нього, сторони узгодили його істотні умови, у тому числі - щодо ціни та строку дії договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Отже, із закінченням строку дії договору, припиняються господарські зобовязання сторін, що виникли на його основі.

За приписами ч. 3 ст. 202 Господарського кодексу України, до відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Суд, дослідивши умови п. 12.1 попереднього договору оренди (з урахуванням додаткових угод до договору), зазначає, що сторони встановили термін дії попереднього договору оренди № 02.5-14-31 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.04.2016 р. відповідно до статті 252 ЦК України. Остаточно строк дії договору сторони визначили календарною датою з 29.04.2016 р. до 31.10.2017 р. та альтернативно визначили термін дії договору вказівкою на подію, яка має настати - укладання основного договору (частина друга статі 252 ЦК України).

Відповідно до статей 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, враховуючи те, що пункт 12.1 договору (з урахуванням додаткових угод до договору) містить вказівку на термін, а саме - до 31.10.2017 р., протягом якого укладення основного договору не відбулося, то попередній договір припинив свою дію 31.10.2017 р.

З огляду на викладене, зобов'язання, встановлені для сторін попереднім договором від 29.04.2016 р., є припиненими з 31.10.2017 р.

Як свідчать матеріали справи, виконання попереднього договору оренди № 02.5-14-41 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.04.2016 р. відбувалось шляхом щомісячного виставлення аеропортом рахунків на оплату орендарем.

На дату припинення договору № 02.5-14-41 (31.10.2017 р.) та дату повернення приміщення (18.03.2018 р.) відповідачем було оплачено всі рахунки, виставлені аеропортом, що підтверджується наступними платіжними дорученнями та не заперечується сторонами у даній справі - № 870 від 24.05.2016 р. на суму 814574,40 грн., № 1208 від 02.06.2016 р. на суму 407287,20 грн., № 1321 від 09.06.2016 р. на суму 27153,19 грн., № 1211 від 21.06.2016 р. на суму 407287,43 грн., № 1635 від 11.07.2016 р. на суму 407287,43 грн., № 2159 від 02.08.2016 р. на суму 200000,00 грн., № 2211 від 08.08.2016 р. на суму 207487,43 грн., № 2642 від 01.09.2016 р. на суму 407287,43 грн., № 3014 від 03.10.2016 р. на суму 407287,43 грн., № 3455 від 01.11.2016 р. на суму 407287,43 грн., № 3917 від 05.12.2016 р. на суму 407287,43 грн., № 604 від 08.02.2017 р. на суму 407287,43 грн., № 799 від 21.02.2017 р. на суму 4480,16 грн., № 960 від 02.03.2017 р. на суму 100000,00 грн., № 962 від 03.03.2017 р. на суму 307287,43 грн., № 1191 від 16.03.2017 р. на суму 8597,83 грн., № 1406 від 03.04.2017 р. на суму 407287,43 грн., № 1691 від 18.04.2017 р. на суму 16083,77 грн., № 1954 від 03.05.2017 р. на суму 407287,43 грн., № 2152 від 16.05.2017 р. на суму 19894,11 грн., № 4 від 31.05.2017 р. на суму 407287,43 грн., № 2650 від 16.06.2017 р. на суму 25447,47 грн., № 5 від 30.06.2017 р. на суму 430000,00 грн., № 3294 від 14.07.2017 р. на суму 9658,66 грн., № 3574 від 31.07.2017 р. на суму 430000,00 грн., № 3848 від 15.08.2017 р. на суму 10537,98 грн., № 10 від 31.08.2017 р. на суму 430000,00 грн., № 4471 від 14.09.2017 р. на суму 10097,44 грн., № 4719 від 29.09.2017 р. на суму 430000,00 грн., № 5015 від 20.10.2017 р. на суму 18899,38 грн., № 14 від 30.10.2017 р. на суму 430000,00 грн., № 5259 від 17.11.2017 р. на суму 24286,18 грн., № 5700 від 30.11.2017 р. на суму 425000,00 грн., № 5780 від 14.12.2017 р. на суму 28374,75 грн., № 20 від 28.12.2017 р. на суму 430000,00 грн., № 315 від 11.01.2018 р. на суму 32958,50 грн., № 21 від 31.01.2018 р. на суму 430000,00 грн., № 925 від 16.02.2018 р. на суму 44902,42 грн., № 997 від 28.02.2018 р. на суму 430000,00 грн., № 1472 від 16.03.2018 р. на суму 44132,01 грн. (копії долучено до матеріалів справи).

Отже, з матеріалів справи слідує, що хоча попередній договір оренди і припинив свою дію, однак сплата орендних платежів здійснювалася відповідачем за весь час користування приміщеннями, як це передбачено законом і договором, на підставі виставлених позивачем рахунків.

Проте, звертаючись до суду з даним позовом, ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль вимагає стягнути з відповідача недоотриману орендну плату на підставі п. 5.24 попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. вже після виконання та припинення вказаного договору.

Серед іншого, ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль посилається на приписи ч. 3 ст. 762 ЦК України, якою передбачено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Водночас, слід зазначити, що перегляд, зміна (індексація) ціни можуть бути здійснені лише до моменту припинення дії договору.

У той же час, з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що вимога ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль № 35-28/5-50 від 04.09.2018 р. про зміну ціни з дати початку дії договору № 02.5-14-4 та рахунок-фактура № 6/98 від 05.09.2018 р. на оплату різниці між такими цінами були направлені на адресу відповідача 17.09.2018 р., тобто після припинення і виконання попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р., а також після повернення ТОВ КОФЕ БАР ПЛЮС ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль приміщення № 172 та частини приміщення № 226 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 315,0 кв.м (майно), яке розміщене за адресою: 08300, Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль, за актом № 2 передачі-приймання орендованого майна від 18.03.2018 р., відповідно до якого орендар повернув балансоутримувачу нерухоме майно, яке надавалось в оренду на підставі попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р.

Також слід зазначити, що РВ ФДМУ по Київській області, організовуючи передачу в оренду майна на конкурсних умовах, розмістило в газеті «Відомості приватизації» № 15 (1139) від 19.02.2018 р. оголошення про проведення конкурсу на право оренди майна, в якому було вказано, що вартість майна згідно зі звітом про оцінку станом на 30.11.2017 р. становила 28709900,00 грн., тобто є більшою, ніж зазначена в попередньому договорі (27152495,00 грн.).

Окрім того, відповідно до п. 3.1 договору оренди № 2082 індивідуально визначеного (нерухомого) майна від 15.03.2018 р., орендна плата була визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку листопад 2017 року 1480000,00 грн.

Відповідно до п. 5.24 попереднього договору № 02.5-14-41 у разі, якщо незалежна оцінка РВ ФДМУ по Київській області буде більшою, сторони вносять зміни в договір шляхом укладання додаткової угоди до нього та орендар зобовязаний сплатити різницю недоотриманої орендної плати за час користування майном на підставі окремо виставленого рахунку, протягом 5 банківських днів з дати його отримання.

Проте, матеріали справи вказаної додаткової угоди, якою б вносились зміни до попереднього договору оренди № 02.5-14-41 від 29.04.2016 р. щодо зміни розміру орендної плати не містять, а рахунок № 6/98 від 05.09.2018 р. був виставлений позивачем відповідачу під час дії вже іншого договору, укладеного між РВ ФДМУ по Київській області та ТОВ «КОФЕ БАР ПЛЮС», та після припинення дії попереднього договору оренди № 02.5-14-41 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.04.2016 р.

При цьому, Звіт з незалежної оцінки станом на 30.11.2017 р., на який посилається позивач, було виконано після 31.10.2017 р., тобто після припинення дії попереднього договору № 02.5-14-41, у звязку з чим він не може змінювати умови останнього з огляду на його припинення. З цих же підстав не може застосовуватись і розмір орендної плати, визначений 02.03.2018 р. на аукціоні, який використовує позивач для розрахунку суми заявленої до стягнення з відповідача недоотриманої орендної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 ГК України умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.

Як зазначалося вище, сторонами при укладенні попереднього договору оренди (з урахуванням укладання в подальшому додаткових угод) було узгоджено розмір орендної плати із визначенням її розміру на місяць та з встановленням порядку подальшого обчислення її розміру за наступні періоди шляхом коригування на індекс інфляції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Слід зазначити, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи на предмет належності, допустимості та достовірності подані позивачем докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також подані відповідачем докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, за наслідками безпосереднього дослідження в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки доказів внесення сторонами змін до умов попереднього договору оренди (під час дії даного договору) в частині розміру орендної плати у звязку зі зміною вартості майна за незалежною оцінкою до матеріалів справи не надано.

Відтак, суд зазначає, що за відсутності належного оформлення внесення до попереднього договору змін щодо розміру орендної плати, у відповідача не виникло зобов'язання по сплаті коштів в іншому розмірі, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності у відповідача обов'язку сплати позивачу коштів в розмірі 30458054,82 грн.

З огляду на зазначене, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для донарахування позивачем відповідачеві до сплати заявленої до стягнення суми недоотриманої орендної плати.

За таких обставин позовні вимоги Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль підлягають залишенню без задоволення з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_2 рішення складене 03.04.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна