ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Справа№ 910/11048/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

Секретар судового засідання: Камінська Т.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 21.03.2019

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018

у справі №910/11048/14 (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі"

про визнання правочину недійсним

в межах справи № 910/11048/14

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Агрогаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/11048/14 за заявою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Агрогаз" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 24.10.2010.

25.04.2018 до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" про визнання недійсним правочину, посвідченого 31.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3421 про відмову від договору купівлі - продажу від 17.07.2012.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що керуючий санацією Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" арбітражний керуючий Огейчук Т.В. без належних правових підстав в односторонньому порядку відмовилась від договору купівлі-продажу від 17.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко К.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 2061. Повідомлення про відмову від зазначеного договору були направлені на адресу позивача з порушенням строків, встановлених законодавством.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/11048/14 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" про визнання недійсним правочину, посвідченого 31.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3421 про відмову від договору купівлі - продажу від 17.07.2012 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 №910/11048/14 ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним правочин, посвідчений 31.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., про відмову від договору купівлі-продажу від 17.07.2012.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг"на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/11048/14 залишено без руху до усунення недоліків.

22.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додана квитанція про сплату судового збору від 22.11.2018 № 0.0..1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг"на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/11048/14 та призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/375/19 від 24.01.2019 у зв'язку з участю судді Верховця А.А. у засіданні Національної школи суддів України, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11048/14.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/11048/14 відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду.

17.12.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Технік енерджі» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг», в якому товариство заперечувало проти доводів апеляційної скарги, просило апеляційну скаргу ТОВ «Укрлізинг» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/11048/14 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі № 910/11048/14 залишити без змін.

21.03.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від представника ФОП Петровська О.А. надійшло клопотання про залучення доказів.

В судовому засіданні 21.03.2019 арбітражний керуючий Тимофєєва О.А. подала клопотання про відкладення розгляду справи.

Обговоривши подане клопотання, колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене та заслухавши думку інших учасників провадження у справі, колегія суддів приходить до висновку, щодо відмови в задоволенні клопотання про відкладення, зважаючи на достатність у матеріалах справи доказів, необхідних для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Крім того, як вже зазначалося 21.03.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від представника ФОП Петровська О.А. надійшло клопотання про залучення доказів.

Згідно із частиною 8 статті 70 Господарського процесуального кодексу України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, щодо відмови в задоволенні клопотання про прийняття оборотно-сальдової відомості в якості доказу, у зв'язку із не обґрунтованістю та не доведеністю даного клопотання.

В судовому засіданні 21.03.2019 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» арбітражний керуючий Тимофєєва О.А. надала пояснення по суті спору, підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг», ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 по справі № 910/11048/14 скасувати та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, визнати недійсним правочин, посвідчений 31.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Литвин А.С. (Зареєстровано в реєстрі за №3421), про відмову від Договору купівлі-продажу від 17.07.2012.

В судовому засіданні 21.03.2019 представник ФОП Петровської О.А. та арбітражний керуючий Огейчук Т.В. надали пояснення по суті спору, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг», а ухвалу Господарського суду міста Києва від 0110.2018 по справі № 910/11048/14 залишити без змін.

Інші представники учасників провадження у справі не з'явилися у судове засідання 21.03.2019. Про день і час розгляду справи всі учасники провадження у справі повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України).

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження у справі, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: арочна споруда відділення № 1, площею 501,5 кв.м.; склад металевий тракторної бригади, площею 303,4 кв.м.; газосклад, площею 47,4 кв.м.; будинок садоводів, площею 20,9 кв.м., загальною площею 1073 кв.м.

Згідно із частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмовив від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 28 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керуючий санацією у тримісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від правочинів (договорів) боржника, вчинених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо, зокрема, виконання правочину (договору) завдає збитків боржнику або створює умови, що перешкоджають відновленню його платоспроможності.

Разом з тим, абзацом 2 частини 10 статті 28 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що сторона правочину (договору) щодо якого прийнято рішення керуючого санацією про відмову від його виконання, має право в тридцяти денний строк з дня прийняття рішення керуючим санацією вимагати в установленому порядку відшкодування збитків, які виникли через відмову від виконання договору, в провадженні у справі про банкрутство.

Таким чином, як вбачається з наведеної норми, Закон не покладає обов'язку на керуючого санацією щодо інформування іншої сторони правочину про прийняте рішення щодо відмови від такого правочину, а також не встановлює способу та порядку такого інформування.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.03.2016 відкрито процедуру санації Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі", керуючим санацією боржника призначено арбітражного керуючого Огейчук Т.В.

Керуючим санацією у відповідності до приписів абзацу 1 частини 10 статті 28 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в межах тримісячного строку з дня прийняття судом рішення про санацію, 13.07.2016 було прийнято рішення про відмову від договору купівлі-продажу нерухомого майна, про що повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" в письмовій формі, що підтверджується повідомленням № 43/02-04 від 12.07.2016, а також описом вкладення у цінний лист та квитанцією про сплату вартості поштових послуг, копії яких містяться в матеріалах справи.

Повторне повідомлення від 31.08.2016 було направлене на адресу відповідача, а також додатково направлено на адресу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" арбітражного керуючого Тимофєєвої О.А.

Проте, не зважаючи на те, що перше повідомлення стосовно відмови від договору купівлі-продажу від 17.07.2012 було направлено на адресу місцезнаходження відповідача ще 12.07.2016, тобто в межах тридцяти денного строку з моменту прийняття відповідного рішення, відповідач не скористався своїм правом на звернення до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" про відшкодування збитків, як це передбачено абзацом 2 частини 10 статті 28 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, наведеним правом відповідач не скористався і після направлення на його адресу другого повідомлення про відмову від договору купівлі-продажу від 17.07.2012, яке відбулося 31.08.2016.

Зі змісту умов договору вбачається, що у пункті 2.1. договору купівлі-продажу сторони погодили, що продаж вчинено за ціною 402 700 грн. 00 коп., які покупець сплачує продавцю до моменту підписання даного договору.

Згідно із частиною 2 статті 1087 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 09.02.2005 № 32 "Про встановлення граничної суми готівкового розрахунку", яка діяла на момент вчинення договору купівлі-продажу, Національний банк України встановив граничну суму готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Згідно із пунктом 2.3. постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами встановлюється відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад зазначену граничну суму проводяться виключно в безготівковій формі.

Враховуючи ціну нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 17.07.2012 року - 402 700,00 грн., розрахунок між позивачем та відповідачем мав здійснюватися виключно у безготівковому порядку і лише розрахунок у безготівковому порядку міг вважатися проведеним належним чином, у відповідності до вимог діючого законодавства.

Проте, текст договору купівлі-продажу від 17.07.2012 року не містить жодних банківських реквізитів відповідача, на які можна було б перераховувати ціну нерухомого майна у безготівковому порядку.

Крім того, одночасно з укладенням договору купівлі-продажу від 17.07.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2012 року.

Разом з тим, слід звернути увагу, що у межах даної справи судом розглядався позов одного із кредиторів боржника - Адвокатського об'єднання "Адвокатська компанія "Верум" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2012 року.

29.03.2017 приймаючи ухвалу про задоволення позову, судом було надано оцінку відмові керуючого санацією Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" від договору купівлі-продажу від 17.07.2012 року, зазначивши, що така відмова була вчинена у порядку та спосіб, передбачені законом. В подальшому зазначена ухвала суду першої інстанції була залишена без змін постановою Верховного Суду від 29.03.2018.

Згідно із частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлені обставини та наведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрлізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" про визнання недійсним правочину, посвідченого 31.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3421 про відмову від договору купівлі-продажу від 17.07.2012.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі № 910/11048/14 задоволенню не підлягає. Ухвала Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі № 910/11048/14 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлізинг» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі № 910/11048/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11048/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 01.04.2019.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко