ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/12542/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання Кондратенко Н.О.

за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 18.03.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Солід Теплоінвест»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.12.2018, суддя Спичак О.М.

повний текст складено 08.01.19

за позовом Київського національного університету будівництва і архітектури,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Теплоінвест»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про стягнення 243 731,81 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Київський національний університет будівництва і архітектури (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛІД ТЕПЛОІНВЕСТ" (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 243 731,81 грн., з яких: основний борг 221 072,09 грн. та 22 659,72 грн. пені, у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання згідно договору оренди № 7216 від 30.09.2015 нерухомого майна та договору №10/2015К від 30.09.2015, а саме в частині здійснення відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та сплати заборгованості за наданні комунальні послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі № 910/12542/18 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Теплоінвест» на користь Київського національного університету будівництва і архітектури 103 447,13 грн. орендної плати, 53 543,26 грн. витрат на комунальні послуги, 64 081,70 грн. витрат на утримання орендованого майна, 6 505,79 грн. пені та 3 413,67 грн. судового збору; у іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Солід Теплоінвест» (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким закрити провадження у справі № 910/12542/18 з підстав відсутності предмету спору.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до посилань відповідача про те, що місцевим господарським судом неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник, посилаючись на листи відповідача від 30.07.2018 №01-18/14, від 30.07.2018 №01-18/13 вказав на те, що сторонами було змінено порядок погашення заборгованості, а тому висновки місцевого суду є передчасними, оскільки граничний термін погашення заборгованості на момент подачі позову не настав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі № 910/12542/18 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Солід Теплоінвест» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі № 910/12542/18 та призначено розгляд справи на 18.03.2019.

Позивач у відзиві просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі № 910/12542/18 залишити без змін, як таке, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, позивач у відзиві відзначив, що відповідачем порушено строки погашення заборгованості, які вказані самим відповідачем згідно графіку погашення, що слугувало підставою звернення до суду з позовом.

До судового засідання 18.03.2019 не з'явився відповідач, якого повідомлено про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином.

Натомість, 15.03.2019 через відділ документального забезпечення суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що він не може забезпечити явку представника до даного судового засідання.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на наведені причини неявки відповідача, дійшов висновку, що названі у клопотанні причини відкладення, а саме неможливість забезпечити явку представника, тим більше без зазначення причин та доказів вказаного, не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ст.ст. 202, 216, 270 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Крім того, нормами чинного законодавства України не обмежено коло представників, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників позивача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого належним чином уповноваженого представника у відповідності до ч.1 ст. 58 ГПК України.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, наведені причини неявки відповідача, визнаються неповажними, а у задоволенні клопотання про відкладення слід відмовити.

Крім того, частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що його явка обов'язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представників позивача та третьої особи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 30.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (Орендодавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛІД ТЕПЛОІНВЕСТ" (орендар, відповідач) укладено договір оренди № 7216 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір № 7216).

Відповідно до п. п. 1.1. та 1.2 договору, орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно приміщення - будівля гідротехнічної лабораторії загальною площею 173,00 кв.м, (далі - Майно), розташоване за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 31 (реєстровий № 02070909.2.ШАБЕИТ034), що перебуває на балансі Київського національного університету будівництва і архітектури, ідентифікаційний (далі - Балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на « 31» травня 2015р. і становить 1 111 000,00 грн. без ПДВ. Майно передається в оренду з метою розміщення котельні.

Розділом 3 договору № 7216 сторони визначили розмір та порядок сплати орендної плати, зокрема п.п. 3.1-3.3 встановлюють, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2015 р. 13 693,19 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди вересень 2015 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень місяць 2015р. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розмішується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.6 договору № 7216, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутрумувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

У разі розірвання за згодою сторін Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору-оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу(п. 3.11 договору № 7216).

Згідно з п. 5.12 договору № 7216, орендар зобов'язується здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю.

Цей договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, щодіє з 30 вересня 2015р. до 30 серпня 2018р. включно (пункт 10.1 договору № 7216).

Одночасно, на виконання п. 5.12 договору № 7216, 30.09.2015 між Київським національним університетом будівництва і архітектури (далі - Балансоутримувач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛІД ТЕПЛОІНВЕСТ" (орендар, відповідач) укладено договір №10/2015-К про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю (далі-договір №10/2015-К),

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 якого, Балансоутримувач - Київський національний університет будівництва і архітектури, забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 31, гідротехнічна лабораторія (надалі - Будівля), а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим Договором. Орендар користується приміщенням гідротехнічної лабораторії, загальною площею 173,00 кв.м., вартістю за експертною оцінкою станом на 31.05.2015р. 1 111 000,00 грн. (надалі - орендоване Приміщення) відповідно до плану розміщення приміщення, що додається до Договору. Орендоване Приміщення використовується з метою розміщення котельні.

Розділом 2 договору № 10/2015-К сторони визначили обов'язки, зокрема п. 2.1 встановлені обов'язки Балансоутримувача Будівлі, відповідно до яких останній зобов'язаний забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням Будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі Орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями.

Перелік таких робіт та послуг, порядок та умови їх оплати встановлюються цим Договором. Розмір плати за обслуговування Будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень Будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються Балансоутримувачу обслуговуючими організаціями та іншими суб'єктами господарювання, і визначається розрахунком щомісячних платежів за обслуговування Будівлі, комунальні та інші послуги Балансоутримувача. Надання Орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами. Інформування Орендаря про зміни витрат на утримання Будівлі і тарифу на послуги.

Підпункт 2.2.3 договору № 10/2015-К передбачає, що Орендар зобов'язаний не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним вносити плату на рахунок Балансоутримувача будівлі, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень Будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі Приміщення, за комунальні послуги та податок на землю.

Відповідно до п. п. 4.1-4.2 договору № 10/2015-К, сума щомісячного відшкодування витрат визначається відповідно фактичного використання комунальних послуг Балансоутримувачем, згідно показників лічильників та доданих розрахунків. Оплата здійснюється на підставі виписаного рахунку та акту виконаних робіт не пізніше 25 числа місяця, наступного за звітним місяцем, у безготівковому вигляді.

Позивач в обґрунтуванні позову посилається на те, що, ТОВ "СОЛІД ТЕПЛОІНВЕСТ" свої обов'язки щодо оплати орендної плати, а також відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна і витрат за комунальні послуги не виконало, у зв'язку із чим, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за договором № 7216 у сумі 103 447,13 грн. за загальний період з вересня 2015 року по липень 2018 року (а.с 46) та за договором № 10/2015-К у сумі 117 624,96 грн., з яких: 53 543,26 грн. - заборгованість з витрат за комунальні послуги за загальний період з березня 2016 року по липень 2018 року та у сумі 64 081,70 грн. - заборгованість з відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна за загальний період з вересня 2015 року по липень 2018 року. (а/с 48-50)

Внаслідок викладеного, Київський національний університет будівництва і архітектури звернувся до господарського суду з вимогами до відповідача про стягнення з останнього 243 731,81 грн. заборговансоті, з яких 103 447,13 грн. орендної плати, 53 543,26 грн. борг з витрат за комунальні послуги, 64081,70 грн. заборгованість з відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, 2 741,01 грн. нарахованої пені на заборгованість з орендної плати (згідно розрахунку а/с 82 по кожному платежу окремо), 9 993,31 грн. нарахованої пені на заборгованість за комунальні послуги (згідно розрахунку а/с 83 по кожному платежу окремо) та 9 925,40 грн. нарахованої пені на заборгованість по витратам на утримання орендованого майна (згідно розрахунку а/с 84 по кожному платежу окремо).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, беручи до уваги доводи та заперечення учасників справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно змісту укладених між сторонами договорів № 7216 та № 10/2015-К, дані правочини за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна та договором надання послуг.

Враховуючи встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, зазначені договори є належними підставами, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Так, на виконання умов договору оренди № 7216 орендодавець та Балансоутримувач передали ТОВ "СОЛІД ТЕПЛОІНВЕСТ" в оренду об'єкт оренди - нерухоме майно, а саме приміщення - будівля гідротехнічної лабораторії загальною площею 173,00 кв.м, (далі - Майно), розташоване за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 31 (реєстровий №02070909.2.ШАБЕИТ034)

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вже відзначалось вище, орендна плата по договору № 7216 передбачена згідно з п. п. 3.1- 3.3, 3.6 договору та по договору № 10/2015-К згідно з п.п. 4.1-4.2 договору.

Внаслідок виникнення за вказаними договорами заборгованості у відповідача, позивачем неодноразово направлялись на адресу останнього листи-претензії від 28.07.2016, 18.08.2016, 21.09.2016, 02.12.2016, 20.02.2017, 16.07.2018, 16.08.2018 (в яких повідомлено відповідача про розмір існуючої заборгованості та необхідність здійснення її оплати).

В свою чергу, відповідач визнав наявну заборгованість за договорами № 7216 та № 10/2015-К за весь період дії договорів без урахування липня 2018 року у сумі 205 339,46 грн., про що свідчать відомості у листі за вих. № 01-18/13 від 30.07.2018.

Листом від вих. № 01-18/14 від 30.07.2018 відповідачем визначено графік, за яким буде погашено заборгованість у сумі 205 339,46 грн., починаючи з 10-го серпня 2018 року по 10-те березня 2019 року рівними частинами по 25 667,00 грн. щомісячно.

Позивач не заперечував такого порядку розрахунку відповідачем та пояснив, що з даним позовом до суду звернувся, оскільки відповідач попри самостійно встановлений ним графік не сплачував заборгованість по договорам. На час звернення позивачем до господарського суду з даним позовом відповідачем не було сплачено існуючої заборгованості.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги умови договорів в частині порядку розрахунків та зазначені приписи чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що строк здійснення оплати відповідачем орендної плати, комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання орендованого майна за договорами № 7216 та № 10/2015-К настав.

В свою чергу, з наведених вище фактичних обставин справи вбачається, що відповідач, свої зобов'язання щодо оплати орендної плати за зазначений період, не виконав, що не було спростовано останнім належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, не надано доказів сплати орендних платежів за користування об'єктом оренди та комунальних послуг і відшкодування витрат на утримання орендованого майна за вказаний період.

Таким чином, суд апеляційної інстанції з огляду на встановлені обставини справи, умови договору оренди нерухомого майна і договору на відшкодування витрат Балансоутримувачу на утримання орендованого майна, беручи до уваги приписи ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 610, 615, 629 ЦК України, а також враховуючи, що відповідачем порушені істотні умови договору оренди, зокрема щодо сплати орендних платежів та інших нарахувань, погоджується з висновком місцевого господарського суду, про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми 103 447,13 грн. орендної плати, 53 543,26 грн. витрат на комунальні послуги, 64 081,70 грн. витрат на утримання орендованого майна, які є обґрунтованими та доведеними.

Посилання відповідача у доводах апеляційного оскарження на те, що договір №7216/02 з 31.07.2018 є припиненим і сторонами було змінено порядок погашення заборгованості, про що свідчать листи від 30.07.2018 № 01-18/14, від 30.07.2018 №01-18/13, а тому висновки місцевого суду є передчасними, оскільки граничний термін погашення заборгованості на момент подачі позову не настав відхиляються судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані, оскільки строки та порядок розрахунків за оренду нерухомого майна та його обслуговування визначено виключно договорами №7216 та № 10/2015-К.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що самі по собі листи, на які посилається відповідач не змінюють договірного порядку розрахунків, узгодженого сторонами при укладенні договорів та не можуть розумітись як зміна умов договору в силу вимог п. 10.3 договору № 7216/02 та п. 6.2 договору № 10/2015-К без укладення двостороннього правочину сторонами. Таким чином, листи на які посилається відповідач не мають визначного характеру для розгляду даної справи, оскільки жодним чином не свідчать про те, що строк оплати за договорами не настав.

Щодо позовних вимог про стягнення 22 659,72 грн. пені суд апеляційної інстанції відзначає наступне.

Відповідно до пункту 3.7 договору № 7216, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Згідно з абз. 2 п.п. 2.2.3 договору № 10/2015-К, при несвоєчасному внесенні плати, або не в повному обсязі, Орендар зобов'язаний сплачувати пеню на рахунок КНУБА із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Позивач, посилаючись на прострочення строків оплати орендної плати, керуючись п.п. 3.7 договору № 7216, просить стягнути з відповідача пеню в сумі 2 741,01 грн., нараховану на заборгованість з орендної плати. Крім того, за прострочення оплати комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання орендованого майна, керуючись абз. 2 п.п. 2.2.3 договору № 10/2015-К, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 9 993,31 грн. та 9 925,40 грн. відповідно. (детальні розрахунки по пені позивачем надані до матеріалів справи а/с 83-84 по кожному платежу окремо)

Перевіривши наведені розрахунки по пені, які заявлені у сумі 2 741,01 грн., виходячи з умов договору № 7216, суд апеляційної інстанції відзначає, що умовами договору оренди сторони чітко визначили строк здійснення відповідачем оплати орендної плати, а саме п. 3.6. - не пізніше 15 числа місяця за звітним, отже прострочення по оплаті починається з 16 числа місяця за звітним. Проте, як слідує з розрахунку позивача, ним не вірно визначено період прострочення, а саме-початок нарахування визначено -11 число місяця за звітнім.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши зазначений розрахунок позивача, та, визначивши період нарахування по пені, вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про часткове задоволення вимог позивача в цій частині на суму 2 364,87 грн.

Що стосується нарахування пені на заборгованість по договору № 10/2015-К, при розрахунку пені, позивачем враховано заборгованість за місяці в яких надавались послуги, починаючи з квітня 2017 року, а початок нарахування пені визначено з 25.02.2018 згідно розрахунків.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (Відповідно до п. 2.5 ч. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань № 14 від 17.12.2013)

Умовами договору № 10/2015-К сторони чітко визначили строк здійснення відповідачем оплати комунальних послуг та відшкодування витрат на утримання орендованого майна, а саме п.п. 2.2.3. - не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним, отже прострочення по оплаті починається з 26 числа місяця наступного за звітним.

Проте, з наданого розрахунку позивача вбачається, що ним не вірно визначено період прострочення, а саме початок нарахування - 25 число місяця наступного за звітнім, оскільки вірним є початок нарахування 26 числа місяця наступного за звітним згідно умов п.п. 2.2.3 договору № 10/2015-К.

Таким чином, за висновком суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, правомірно здійснив перерахунок та стягнув з відповідача пеню в сумі 227,11 грн., нарахованої на заборгованість з комунальних послуг та 3 913,81 грн. пені, нарахованої на заборгованість з відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Інших доводів та доказів на підтвердження своєї правової позиції, які б слугували підставою для скасування судового рішення у даній справі відповідачем не наведено.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційні вимоги скаржника є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв'язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України та ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі № 910/12542/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Солід Теплоінвест» - без задоволення.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 26.03.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

І.А. Іоннікова