ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/18384/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Отрюха Б.В.

Доманської М.Л.

За участю секретаря судового засідання Берегової Н.М.

та представників сторін:

від ОСОБА_2: ОСОБА_3 - ордер про надання правової допомоги КВ № 242263 від 21.01.19

від АТ "Альфа-Банк": Суічмезов Р.В. довіреність №008275/18 від 05.09.18;

ліквідатор УК "Екосорб" арбітражний керуючий Ковалко Г.І. - посвідчення №932 від 30.05.13.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018

у справі №910/18384/15 (суддя Пасько М.В.)

за позовом ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" арбітражного керуючого Ковалко Г.І.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна группа"

про визнання права власності

в межах справи № 910/18384/15

за заявою Приватного акціонерного товариства "Київспецмонтаж"

до Українського консорціуму "Екосорб"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 позов ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" арбітражного керуючого Ковалко Г.І. про визнання права власності, заявлений в межах справи № 910/18384/15 задоволено.

Визнано за Українським консорціумом "Екосорб" право власності на об'єкти житлової нерухомості/квартири розташовані за адресою:

- АДРЕСА_1;

- АДРЕСА_2;

- АДРЕСА_3;

- АДРЕСА_4;

- АДРЕСА_5;

- АДРЕСА_6;

- АДРЕСА_7;

- АДРЕСА_8;

- АДРЕСА_9.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 в частині визнання за Українським консорціумом "Екосорб" права власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та ухвалити нове рішення у цій частині, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог про визнання права власності за Українським консорціумом "Екосорб" на об'єкт житлової нерухомості/квартири №5 загальною площею 115,1 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 27.12.2018, в оскаржуваній частині, постановлена при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що повністю оплатила і отримала від УК «Екосорб» трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, а тому є її законним користувачем та володільцем. Тоді як УК «Екосорб» не має права нею розпоряджатись і реєструвати за собою право власності на неї.

Згідно Витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 31.01.2019 апеляційна скарга ОСОБА_2 у справі №910/18384/15 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів: Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 26.02.2019.

26.02.2019 до суду апеляційної інстанції від представника АТ "Альфа-Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, згідно якого Банк просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні від 26.02.2019 оголошено перерву у розгляді справи №910/18384/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 до 26.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову; вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Українському консорціуму "Екосорб" вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження у будь-якій спосіб квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (загальною площею 115,1 кв.м.; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000) та є власністю Українського консорціуму "Екосорб" (03170, м. Київ, бульвар Ромена Ролана, буд. 7, ).

25.03.2019 до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 подано додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 25.03.2019, здійсненого у зв'язку із перебуванням судді Пантелієнка В.О., який входить до складу колегії суддів і не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, апеляційна скарга ОСОБА_2 у справі №910/18384/15 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Верховця А.А., суддів Доманської М.Л., Отрюха Б.В.

Ухвалою Пінічного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

В судовому засіданні 26.03.2019 представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 в частині визнання за Українським консорціумом "Екосорб" права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ліквідатор боржника та представник АТ "Альфа-Банк" заперечували проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що скаржником не доведено право власності на спірну квартиру; просили суд оскаржувану ухвалу залишити без змін.

В судовому засіданні 26.03.2019, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу (далі за текстом - ГПК) України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, що кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону N 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону N 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону N 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону N 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону N 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи та комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» в провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/18384/15 за заявою Приватного акціонерного товариства "Київспецмонтаж" до Українського консорціуму "Екосорб" про банкрутство.

Постановою Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 Український консорціум "Екосорб" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Ковалко Галину Іванівну.

Відтак даний спір підлягає розгляду в межах справи про банкрутство, а отже, кредитори боржника мають право брати участь в даному позовному провадженні в межах справи про банкрутство.

Частиною 2 статті 41 Закону про банкрутство на ліквідатора, зокрема, покладено обов'язок вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

06.11.2018 ліквідатор Українського консорціуму "Екосорб" арбітражний керуючий Ковалко Г.І. звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна інвестиційна группа" про визнання права власності.

Так, ліквідатор боржника (далі - Позивач) в поданій заяві просила суд визнати за боржником, зокрема, право власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування даної заяви ліквідатор банкрута зазначає, що в ході здійснення ліквідаційної процедури було з'ясовано, що Український консорціум "Екосорб" та ТОВ «Протасів яр» є замовниками-забудовниками житлових будинків на перетині вулиць М. Кривоноса, І.Клименка, З. Космодемянської та Червонопартизанської в Солом'янському районі м. Києва (надалі - Об'єкт) (згідно Договору №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004 укладеного між ДПІ "Дніпроверф"(Інститут), ТОВ "Протасів яр" (Компанія) та ТОВ УК "ЕКОСОРБ" (Консорціум).

Відповідно до п. 1.1. Договору №01/287 Інститут передає, а Компанія та Консорціум приймають на себе функції замовника-забудовника у обсягах та порядку, що визначені умовами цього Договору та відповідають Положенню "Про замовника-забудовника (єдиного замовника, дирекції підприємства, що будується) і технічний нагляд", затвердженого Постановою Держбуду СРСР від 02.02.88, №16 для досягнення наступної спільної господарської мети: проектування, будівництво, введення в експлуатацію та передача на баланс експлуатаційним організаціям житлових будинків з об'єктами соціально-культурного призначення, підземною автостоянкою, інженерними мережами та спорудами на перетині вулиць М. Кривоноса та І. Клименка, вулиць З. Космодемянської та Червонопартизанської в Солом'янському районі м. Києва.

Відповідно до п. 2.1. Компанія та Консорціум, в рахунок виконання функцій замовника-забудовника, зокрема здійснення фінансування будівництва Об'єкту, здійснення до початку будівництва відселення мешканців з будинків за адресою: АДРЕСА_15, по АДРЕСА_16, в установленому порядку. Після введення Об'єкту в експлуатацію, набувають майнових прав на збудований Об'єкт, у обсягах та пропорціях, які визначаються окремим договором про пайову участь у будівництві, що укладається між Сторонами.

Пунк 2.4. Договору передбачає, зокрема, що Сторони набувають майнових прав на Об'єкт в обсягах (пропорціях), визначених додатковим договором про пайову участь у будівництві Об'єкту.

Згідно п. 3.3.2. Договору Консорціум самостійно, або із залучених коштів третіх юридичних та фізичних осіб, бере на себе зобов'язання з оплати робіт по реалізації Проекту. У тому числі витрат, які пов'язані з:

- компенсацією Інституту оплати оренди земельної ділянки, яка відведена у встановленому порядку для забудови і спорудження Об'єкту будівництва, на період будівництва;

- компенсувати Інституту 70% вартості робіт по створенню науково-технічної продукції: робіт по проектуванню та влаштуванню фундаментів Об'єкту, що будується в безпосередній близькості до існуючого житлового будинку по АДРЕСА_17";

- виконанням будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт. За окремою угодою;

- оплатою будівельних матеріалів, конструкцій. Інженерного обладнання та транспортних витрат;

- введення Об'єкту в експлуатацію та передачею Об'єкту на баланс експлуатаційним організаціям;

- вирішенням питань, пов'язаних з залученням в порядку пайової участі у будівництві Об'єкта грошових коштів юридичних та/або фізичних осіб відповідно до укладених договорів;

- оформленням у встановленому порядку права власності на житлові та нежитлові приміщення, побудовані за рахунок коштів, залучених від третіх осіб (фізичних та юридичних), а також передачі їм правовстановлюючих документів на означені приміщення.

З наведеного слідує, що ТОВ УК "Екосорб" та ТОВ "Протасів яр", як замовники-забудовники об'єктів розташованих на перетині вул. М.Кривоноса та І.Клименка, вул. З.Космодем'янської та Червонопартизанської в Солом'янському районі м. Києва, є власниками новостворених площ у пропорції: ТОВ "Протасів яр" 30%, а УК "Екосорб" 70%.

Згідно додаткової угоди №1 до Договору №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004, ТОВ "Протасів яр" було замінено на ТОВ "БУДІВЕЛЬНА ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА" (Відповідач).

Житлові будинки по АДРЕСА_9 було введено в експлуатацію в 2011-2014 роках.

Згідно протоколу розподілу житлових та нежитлових приміщень у житловому будинку на АДРЕСА_1 (друга черга) від 15.08.2011 за УК "Екосорб" закріплено: житлові приміщення №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 25, 26, 27, 28, 29, 30. 31, 32. 33, 34, 35, 36, 41, 42, 43, 44, 45, 47, 51, 52, а всього 37 квартир загальною площею 3.694,3 м2.

Після розподілу площ, житлові та нежитлові приміщення розташовані по АДРЕСА_1, які було закріплено за УК "Екосорб" та профінансовані інвесторами було передано інвесторам, а інші реалізовано покупцям. На дату позову незареєстрованою залишилась, зокрема, квартира розташована по АДРЕСА_1, що за твердженнями ліквідатора свідчить про те, що квартира не передана інвестору, а відповідно перебуває у власності УК "Екосорб" та має входити до ліквідаційної маси банкрута, за рахунок якого повинні погашатись вимоги кредиторів боржника.

В підтвердження своїх доводів ліквідатором боржника було надано до суду наступні документи: акти готовності об'єкта до експлуатації від 01.09.2011; сертифікати відповідності закінченого будівництвом об'єкта; протоколи розподілу житлових та нежитлових приміщень у житлових будинках; Договір №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004; додаткову угоду №1 до Договору №01/287 про передачу функцій замовника-забудовника від 02.04.2004; договір оренди земельної ділянки від 21.03.2005; документи на земельні ділянки; розподільчі баланси ТОВ «Будівельна інвестиційна група» від 29.10.2009; список інвесторів за кошти яких збудовано квартири в будинку по АДРЕСА_1; інформаційні довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо набуття права власності на спірне нерухоме майно.

За таких обставин, посилаючись на ненадання ТОВ «Будівельна інвестиційна група» документів щодо розподілу площ в будинку по АДРЕСА_1, керуючись ст. 392 ЦК України, ліквідатор просив суд визнати за УК "Екосорб" право власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Господарський суд міста Києва задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що він є власником збудованого майна, у зв'язку з чим вимога про визнання право власності на спірний об'єкт житлової нерухомості/квартири підлягає задоволенню.

Проте суд апеляційної інстанції враховуючи обраний ліквідатором божника спосіб захисту порушених прав вважає, що позовні вимоги ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" арбітражного керуючого Ковалко Г.І. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 стверджує, що оскаржуваною ухвалою порушуються її права та законні інтереси, а саме, належне їй право володіти та користуватись спірною квартирою.

В обґрунтування даних доводів апелянт зазначає, що є покупцем квартири АДРЕСА_1, згідно Договору №2-053/Б-КЛ від 25.12.2006 про бронювання майнових прав на квартиру та Договору №2-053/П-МП/КЛ про відступлення майнових прав від 04.08.2011.

До апеляційної скарги скаржником додано наступні документи: Додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Договору №2-053/Б-КЛ про бронювання майнових прав на квартиру №5 від 25.12.2006 та Договору №2-053/П-МП/КЛ про відступлення майнових прав від 04.08.2011; акт прийому-передачі квартири від 17.02.2014 згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів №2-053/Б-КЛ від 25.12.2006, Договору бронювання квартири Договору №2-053/Б-КЛ від 25.12.2006, та Договору №2-053/П-МП/КЛ про відступлення майнових прав від 04.08.2011; квитанція про сплату на користь УК «Екосорб» 26 350,00 грн. за збільшення площі квартири; меморіальний ордер №60 від 12.01.2007 про сплату ОСОБА_11 на користь УК «Екосорб» грошових коштів у сумі 764 997,80 грн (призначення платежу: оплата безпроцентних облігацій згідно умов Договору №2-053/Б-КЛ купівлі-продажу облігацій від 25.12.2006); довідка УК «Екосорб» №01/01-16 від 17.02.2014 про здійснення повного розрахунку за квартиру видана ОСОБА_2 та договори укладені з комунальними підприємствами про надання послуг з утримання будинку.

Колегія суддів дослідивши надані скаржником докази встановила, що зазначених документів не достатньо для того, щоб дійти висновку про виконання ОСОБА_2 зобов'язань внаслідок яких можливе набуття права власності на спірний об'єкт нерухомості, оскільки скаржником не надано достатніх та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77-79 ГПК України, в підтвердження своїх доводів. Так, ОСОБА_2 не надано до суду Договору купівлі-продажу цінних паперів №2-053/Б-КЛ від 25.12.2006, Договору №2-053/Б-КЛ про бронювання майнових прав на квартиру №5 від 25.12.2006, Договору №2-053/П-МП/КЛ про відступлення майнових прав від 04.08.2011, без дослідження яких неможливо дійти єдиного та беззаперечного висновку про належність квартири АДРЕСА_1 саме ОСОБА_2

До того ж слід зауважити, що Додатковою угодою №1 про внесення змін та доповнень до Договору №2-053/Б-КЛ про бронювання майнових прав на квартиру №5 від 25.12.2006 та Договору №2-053/П-МП/КЛ про відступлення майнових прав від 04.08.2011 передбачено, що у зв'язку із збільшенням загальної площі квартири учасник зобов'язується сплатити кошти у розмірі 26 350,00 грн; у зв'язку із внесенням змін та доповнень до Договору, передбачених п. 1, п. 2 даної Угоди, загальна вартість Квартири становить 978 350,00 грн. При цьому ОСОБА_2 в підтвердження оплати спірної квартири надано до суду докази сплати на загальну суму 791 347,80 грн., тобто в меншому розмірі ніж передбачено умовами Договору.

Також не є доказами права власності на квартиру АДРЕСА_1 надані скаржником договори укладені з комунальними підприємствами про надання послуг з утримання будинку, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування.

За таких обставин оскаржуваною ухвалою не порушуються права та законні інтереси ОСОБА_2, оскільки остання не довела належними та допустимими доказами наявність підстав для набуття права власності на спірну квартиру.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, позов про визнання права власності може пред'являти виключно власник такого майна.

За правилами ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 Цивільного кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи ліквідатором не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 73-77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження факту державної реєстрації спірної квартири за УК «Екосорб», як і не надано доказів про порушення, оспорювання чи невизнання відповідачем майнових прав Українського консорціуму "Екосорб", зокрема, на квартиру АДРЕСА_1.

При цьому доводи позивача про невизнання відповідачем права власності УК "Екосорб" на об'єкт житлової нерухомості/квартиру АДРЕСА_1, що відображається у ненаданні ТОВ «Будівельна інвестиційна група» документів щодо розподілу площ в будинках по АДРЕСА_1 є неспроможними, оскільки позивачем до позовної заяви додано протокол розподілу житлових та нежитлових приміщень у житловому будинку на вул. М.Кривоноса (а.с. 62-64, т.1).

Окрім цього належить зазначити, що передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Застосування позову про визнання права на речові права можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах.

Права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.12.2014 у справі № 3-191гс14).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

За таких обставин враховуючи, що ліквідатором боржника було обрано невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку (аналогічна правова позиція викладена в постановах ВС України №6-244цс14 від 18.02.2016; № 6-1732цс15 від 02.12.2015; №6-1851цс15), висновок суду першої інстанції про необхідність захисту прав УК «Екосорб» шляхом визнання за ним права власності на новостворену квартиру АДРЕСА_1 на підставі статті 392 ЦК України не можна визнати обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене в постанові, апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 підлягає частковому скасуванню, як така, що постановлена при неправильному застосування норм матеріального права зокрема, ст. 392 ЦК України, з прийняттям в скасованій частині нового рішення за яким слід: «відмовити ліквідатору Українського консорціуму "Екосорб" арбітражному керуючому Ковалко Г.І. у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за Українським консорціумом "Екосорб" на об'єкт житлової нерухомості/квартири №5 загальною площею 115,1 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1».

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на боржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/18384/15 скасувати в частині визнання за Українським консорціумом "Екосорб" (03170, м. Київ, бульвар Ромена Ролана, буд. 7, 02023732) права власності на об'єкт житлової нерухомості/квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

В цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити ліквідатору Українського консорціуму "Екосорб" арбітражному керуючому Ковалко Г.І. у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за Українським консорціумом "Екосорб" на об'єкт житлової нерухомості/квартири №5 загальною площею 115,1 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1.

3. Стягнути з Українського консорціуму "Екосорб" (03170, м. Київ, бульвар Ромена Ролана, буд. 7, 02023732) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_14; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 1 921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн 00 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Матеріали справи №910/18384/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.04.2019.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді Б.В. Отрюх

М.Л. Доманська