РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2019 року м. ЧернігівCправа № 927/187/19
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М.

секретар судового засідання Мігда Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/187/19, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут

юридична адреса: вул. Любецька, 68, м.Чернігів, 14021

фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м.Чернігів, 14005

До відповідача: Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер

масив Зелений №1, с.Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501

Предмет спору: про стягнення 209197,94 грн.

За участю:

Представника позивача: не з?явився

Представника відповідача: не з?явився

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут подано позов до Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер про стягнення 209197,94 грн, а саме: 205041,85 грн боргу, 3836,39 грн пені та 319,70 грн трьох процентів річних за порушення строків оплати спожитого природного газу.

Заявлений позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 щодо поставки природного газу в січні 2019 року.

Ухвалою суду від 06.03.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 28.03.2019 о 09:30.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 06.03.2019: №287, №644 (позивачу за юридичною та фактичною адресами) та №635 (відповідачу), але повноважних представників у судове засідання 28.03.2019 не направили.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст.169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

До початку судового засідання від відповідача надійшов відзив на позов №07-01/579 від 22.03.2019, за підписом головного лікаря ОСОБА_1, у якому відповідач зазначає про те, що повністю визнає позовні вимоги в частині стягнення 205041,85 грн боргу, 3836,39 грн пені та 319,70 грн трьох процентів річних. Крім того, просить суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з ч.1 ст. 131 Господарського процесуального кодексу України.

У поданій заяві від 28.03.2019, яка надійшла до початку судового засідання, відповідач просить суд провести судове засідання, призначене на 28.03.2019 о 09:30, без участі його представника. Відповідач також зазначає, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.

До початку судового засідання від позивача надійшла письмова заява №18/40 від 28.03.2019, у якій позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У зв?язку з необхідністю участі представника позивача в іншому судовому засіданні, призначеного на той же час в іншому суді, просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити повністю та вирішити питання повернення та розподілу судових витрат.

Також позивачем подано письмову заяву №18/39 від 27.03.2019 про повернення судового збору. У поданій заяві позивач посилаючись на те, що відповідачем у відзиві на позов №07-01/579 від 22.03.2019 (до початку розгляду справи по суті) визнано всі позовні вимоги, а саме: 205041,85 грн боргу, 3836,39 грн пені та 319,70 грн трьох процентів річних та заявлено про вирішення питання повернення позивачу 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч.1 ст. 130 ГПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», просить повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1568,99 грн, згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019.

Крім того, позивач у поданій заяві №18/39 від 27.03.2019 про повернення судового збору вказує на те, що за подання даного позову до суду з ціною позову 209197,94 грн судовий збір становить 3137,97 грн. Проте, на підтвердження сплати судового збору до позовної заяви додано платіжне доручення №2288 від 25.02.2019 на суму 3138,75 грн. Керуючись п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивач просить суд повернути позивачу 0,78 грн судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом та сплаченого згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019 на суму 3138,75 грн.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Пунктом 10 ч.2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Заяви позивача та відповідача від 28.03.2019 про розгляд справи без участі повноважних представників позивача та відповідача задоволено судом, оскільки участь в судовому засіданні є процесуальним правом сторони, відповідно до п.2 ч.1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч.1,2 ст.191 Господарського процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відзив на позовну заяву №07-01/579 від 22.03.2019, у якому відповідач повністю визнає заявлені позовні вимоги в частині стягнення 205041,85 грн боргу, 3836,39 грн пені та 319,70 грн 3% річних у справі №927/187/19 від Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер підписано уповноваженою особою головним лікарем ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Заява відповідача від 28.03.2019 у якій зазначено, що наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі подана та підписана адвокатом ОСОБА_2 (посвідчення адвоката №395 від 12.09.2008) на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЧН №038396 від 28.03.2019, доданого до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги, що наслідки визнання відповідачем позову та відповідних процесуальних дій повязаних з цим відповідачу відомі та зрозумілі; визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб; дії законних представників відповідача головного лікаря ОСОБА_1, який підписав відзив на позовну заяву №07-01/579 від 22.03.2019 та адвоката ОСОБА_2, який подав та підписав заяву від 28.03.2019, не суперечать інтересам особи, яку вони представляють, і це є процесуальним правом сторони, згідно зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а тому суд приймає визнання позову відповідачем у частині заявлених позовних вимог про стягнення 205041,85 грн боргу, 3836,39 грн пені за період з 12.02.2019 по 01.03.2019 та 319,70 грн трьох процентів річних за період з 12.02.2019 по 01.03.2019 за порушення строків оплати спожитого природного газу по договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018.

Заява позивача №1839 від 27.03.2019 про повернення 50% судового збору у розмірі 1568,99 грн, відповідно до ч.1 ст. 130 ГПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та про повернення 0,78 грн судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом та сплаченого згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019 на суму 3138,75 грн, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», приймається судом до розгляду.

Частинами 3,4 ст.185 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 191,192 цього Кодексу.

Оскільки, у підготовчому судовому засіданні (до початку розгляду справи по суті), відповідачем було визнано позов і визнання позову відповідачем було прийнято судом, а тому відповідно до ч.3,4 ст.185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження судом було ухвалено рішення у даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.202 та ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

22.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (постачальник) та КЛПЗ Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер (споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18.

Відповідно до п. 1.1. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018, постачальник зобовязується передати у власність споживачу, що є бюджетною установою або організацією та є кінцевим споживачем, 09120000-6 газове паливо (природний газ) (далі газ), а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Річний плановий обсяг постачання газу до 10 тис.куб.м (п.1.2. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018).

Згідно з п. 11.1., 11.4. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Припинення чи розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін на підставі та в порядку встановлених чинним законодавством України та договором.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, укладений між сторонами договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 по своїй правовій природі є договором поставки. Доказів припинення чи розірвання договору в порядку, передбаченому п. 11.4. договору, сторони суду не надали.

Пунктами 11.5.,11.6. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 передбачено, що будь-які зміни та доповнення до цього Договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками сторін шляхом укладення додаткової угоди. Будь-які зміни та доповнення до цього договору, внесені належним чином, є його невідємними частинами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено додаткові угоди до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018, а саме:

Додаткова угода від 29.12.2018 щодо продовження строку дії, відповідно до умов якої керуючись ч.5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» сторони прийшли до згоди продовжити строк дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Додаткова угода від 24.01.2019 доповнено п.1.3. розділу І договору новим абзацом щодо планових обсягів постачання газу на 2019 рік по місяцях: січень 0,657 тис.м.куб; лютий 0,500 тис.м.куб; березень 0,500 тис.м.куб. Викладено п.3.2.,3.3. договору у наступній редакції: ціна, з 01.01.2019 за 1000 куб. м. природного газу з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість становить: 14627,04 грн за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%. Доповнено п.3.3. договору новим абзацом: у відповідності до законодавства, що регулює відносини на ринку природного газу та у сфері державних або публічних закупівель сторони дійшли згоди збільшити суму договору на 2019 рік, відповідно до затверджених видатків, на 24237,00 грн, що не перевищує 20% суми договору. Дана додаткова угода вважається укладеною з дати її підписання і поширює свою дію на відносини що склалися між сторонами з 01.01.2019 по 31.03.2019 в частині постачання газу, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

У відповідності до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 2.3. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 передбачено, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Згідно п. 2.9. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018, визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

2.9.1. За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

2.9.2. На підставі отриманих від cпоживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника у письмовій формі або з використанням електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

2.9.3. Споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу.

Ціна за 1000 куб. м природного газу, з урахуванням тарифів на транспортування магістральними мережами, податку на додану вартість, визначена п. 3.2. договору та враховуючи укладену до договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 додаткову угоду від 24.01.2019 становила: з 01.01.2019 14627,04 грн за 1000 куб.м., в тому числі ПДВ 20%.

Відповідно до 3.5. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.4. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018, постачальником (позивачем) передано у власність споживача (відповідача) в січні 2019 року природного газу в обсязі 15,675 тис.куб.м. на загальну суму 229278,81 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу по договору на постачання природного газу №ЧРЗ89000323, №ЧРЗ89000324, №ЧРЗ89000325, №ЧРЗ89000326, підписаних сторонами та скріплених печатками сторін, копії яких додано до матеріалів справи (а.с.22-25).

Відповідач щодо обсягу та вартості отриманого газу не заперечував.

Пунктами 4.1., 4.2.1., 4.2.3., 4.3. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 визначено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується протягом місяця постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Отже, за поставлений природний газ у січні 2019 року відповідач зобовязаний був розрахуватись в строк по 11.02.2019 включно, оскільки 10.02.2019 є вихідним днем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у порушення взятих на себе зобовязань, за поставлений у січні 2019 природний газ розрахувався частково, сплативши 19.02.2019 9609,96 грн, призначення платежу: оплата за природний газ, зг.акта ЧРЗ89000325 від 11.02.2019, дог.№41ABCrz853-18 від 22.12.2018; а також 21.02.2019 14627,00 грн, призначення платежу: оплата за природний газ, зг.акта ЧРЗ89000323 від 14.02.2019, дог.№41ABCrz853-18 від 22.12.2018, що підтверджується банківською випискою по рахунку за період з 01.01.2019 до 22.02.2019, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.26).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений у січні 2019 року природний газ становить 205041,85 грн, що підтверджується також розрахунком заборгованості за постачання природного газу по договору №41ABCrz853-18 від 22.12.2018, доданим позивачем до матеріалів справи (а.с.13).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством.

Позивач просить стягнути з відповідача 3836,39 грн пені за прострочку оплати вартості поставленого у січні 2019 природного газу за період з 12.02.2019 по 01.03.2019.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.2.1. договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати вартості поставленого у січні 2019 природного газу, тому вимоги позивача щодо стягнення 3836,39 грн пені за період з 12.02.2019 по 01.03.2019 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 319,70 грн за період з 12.02.2019 по 01.03.2019.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати поставленого природного газу, тому суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних є правомірними та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, а саме: 319,70 грн за період з 12.02.2019 по 01.03.2019.

Відповідальність, визначена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому відповідно застосовується за прострочку виконання грошового зобовязання незалежно від домовленості сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати за поставлений у січні 2019 року природний газ по договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41ABCrz853-18 від 22.12.2018 та додаткових угодах до нього, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений природний газ є порушенням положень договору, норм чинного законодавства та є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.546,549,625 Цивільного кодексу України та умовами договору.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобовязання не виконав, за поставлений у січні 2019 природний газ своєчасно не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення 205041,85 грн боргу; 3836,39 грн пені та 319,70 грн 3% річних за порушення строків оплати спожитого природного газу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України „Про судовий збір передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України „Про судовий збір, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Згідно з ч.1,2 ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового забору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

При зазначеній ціні даного позову 209197,94 грн, позивач зобов?язаний був сплатити 3137,97 грн судового збору.

Як вбачається із поданих до позовної заяви доказів про сплату судового збору, позивачем згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019 за подання позовної заяви до Господарського суду Чернігівської області, сплачено судовий збір у розмірі 3138,75 грн, у зв?язку з чим переплата судового збору складає 0,78 грн.

Оскільки, позивачем при зверненні до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою майнового характеру про стягнення 209197,94 грн, було сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому клопотання позивача про повернення судового в розмірі 0,78 грн, сплаченого згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019, у зв?язку з переплатою вказаної суми, підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" підлягає поверненню з Державного бюджету судовий збір у сумі 0,78 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №927/187/19 Господарського суду Чернігівської області.

За приписами ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст.7 Закону України „Про судовий збір також передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приймаючи до уваги, що при зазначеній ціні даного позову 209197,94 грн, розмір судового збору становить 3137,97 грн; відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позов, а тому заява позивача №18/39 про повернення 50% судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1568,99 грн, підлягає задоволенню.

Відповідно, позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" підлягає поверненню з Державного бюджету судовий збір у розмірі 1568,99 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №927/187/19.

Оскільки спір виник у звязку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129,130 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1568,99 грн.

Керуючись ст.42,46,73,74,76,77,79,86,123,129,130,185,191,233,238,241 Господарського процесуального кодексу України; ст. 4,7 Закону України „Про судовий збір, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти визнання позову Комунальним лікувально-профілактичним закладом Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер (масив Зелений №1, с.Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501; ).

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; код 39576385) до Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер (масив Зелений №1, с.Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501; ), задовольнити повністю.

3. Стягнути з Комунального лікувально-профілактичного закладу Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер (масив Зелений №1, с.Новий Білоус, Чернігівський район, Чернігівська область, 15501; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; код 39576385) 205041,85 грн боргу; 3836,39 грн пені; 3% річних в розмірі 319,70 та 1568,99 грн судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; код 39576385) №18/39 від 27.03.2019 про повернення судового збору задовольнити.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; код 39576385) (рахунок №8558.980 в АБ Укргазбанк м. Київ, код банку 320478, ) з Державного бюджету (рахунок №3035, банк отримувача Казначейство України, отримувач УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030101, код банку 899998, ) 0,78 грн надлишково сплаченого судового збору, згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи Господарського суду Чернігівської області № 927/187/19.

7. Це рішення є підставою для повернення судового збору з Державного бюджету.

8. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Чернігівгаз Збут (юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021; фактична адреса: проспект Миру, 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005; код 39576385) (рахунок №8558.980 в АБ Укргазбанк м. Київ, код банку 320478, ) з Державного бюджету (рахунок №3035, банк отримувача Казначейство України, отримувач УК у м. Чернігові/м.Чернігів/22030101, код банку 899998, ) 1568,99 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №2288 від 25.02.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи Господарського суду Чернігівської області № 927/187/19.

9. Це рішення є підставою для повернення судового збору з Державного бюджету.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 28.03.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

засоби звязку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Суддя Л. М. Лавриненко