ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 Справа № 7/17/08-6/236/08

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: Коршун В.В., в особі ліквідатора згідно постанови Господарського суду Запорізької області від 07.09.2016р. у справі №25/187, посвідчення №1033 від 29.09.2014, адвокат

від відповідача:

Саржинська О.А., довіреність №415/20-19 від 02.01.2019, представник

Тітаренко Т.М., довіреність №508/20-19 від 05.03.2019, представник

від органу ДВС: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В.В. на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.02.2019 у справі №7/17/08-6/236/08 (суддя Проскуряков К.В.; ухвалу постановлено о 11:23 год. у місті Запоріжжя)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В.В. за вих. №02-01/2/295 від 25.01.2019 про відновлення (поновлення) пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату виконавчого документа від 23.06.2008 у справі №7/17/08-6/236/08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія", м.Запоріжжя

до Концерну "Міські теплові мережі", м.Запоріжжя

про стягнення 356900,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.02.2019 у справі №7/17/08-6/236/08 (суддя Проскуряков К.В.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В.В. за вих. №02-01/2/295 від 25.01.2019 про поновлення строку пред'явлення наказу від 23.06.2008 до виконання у справі №7/17/08-6/236/08 та видачу його дубліката відмовлено.

Означена ухвала вмотивована тим, що строк пред'явлення наказу від 23.06.2008 №7/17/08-6/236/08 до виконання сплив 23.06.2011; жодних доказів обґрунтування поважності причин, що не дозволили стягувачу пред'явити наказ до виконання у строк до 23.06.2011, а також причин не звернення до суду у разі втрати наказу із відповідною заявою про видачу дублікату до завершення вказаного строку та причин звернення до суду лише через 7,5 років після закінчення цього строку - заявником суду не надано.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна Владислава Володимировича звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.02.2019 у справі №7/17/08-6/236/08 скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити подану ним заяву, судові витрати покласти на боржника.

Скаржник в обґрунтування скарги зазначає, що виконавчий документ був втрачений не з вини стягувача та вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, а саме ч.1 ст.329 та підпункту 19.4 пункту 19 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, оскільки при аналізі вказаних норм права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість відновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачі дублікату наказу, оскільки наведені норми не ставлять саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким саме втрачений наказ, при цьому, видача стягувачу дубліката наказу жодним чином не порушує права відповідача та не покладає на нього якихось додаткових зобов'язань.

Вказує на те, що існує стала судова практика із вказаного питання не лише в Україні, а й за її межами. Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, №15729/07, від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Cкаржник вважає, що в обґрунтування оскаржуваної ухвали від 08.02.2019, суд помилково поклав висновки про те, що оскільки розпорядником майна був призначений Коршун В.В. з 13.11.2013, тому пропуск строку для пред'явлення наказу за рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.06.2008 у справі №7/17/08-6/236/08 до виконання (який мав бути пред'явлений за законом у строк до 23.06.2011) пропущений необґрунтовано, до того ж пославшись на ч.3 ст.22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка взагалі не діяла на момент виконання розпорядником майна повноважень, оскільки до моменту визнання боржника банкрутом (07.09.2016) провадження у справі про банкрутство №25/187 здійснювалося за старою редакцією Закону (в редакції №784-XIV (784-14) від 30.06.1999). Вказує, що відповідно до ч.15 ст.13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" призначення розпорядника майна не припиняє повноважень керівника чи органу управління боржника, розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника. За твердженням скаржника, питання виконання судових рішень належало до компетенції керівника боржника, а не розпорядника майна, тому між призначенням 13.11.2013 розпорядником майна боржника Коршуна В.В. та пропуском строку для пред'явлення наказу за рішенням Господарського суду запорізької області від 12.06.2008 у справі №7/17/08-6/236/08 до виконання, який сплив ще до 23.06.2011, повністю відсутній причинно-наслідковий зв'язок і суд першої інстанції дійшов хибних висновків та помилково поклав їх в основу ухвали від 08.02.2019, які не відповідають фактичним обставинам справи.

28.03.2019 Концерн "Міські теплові мережі" (відповідач, боржник) подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано всі обставини справи, ухвала суду першої інстанції від 08.02.2019 є законною і обґрунтованою.

02.04.2019 від Вознесенівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшло до суду клопотання, у якому зазначено, що перевіркою за всіма критеріями пошуку в АСВП (Пошук ВД/ВП, Пошук ВД/ВП (спецрозділ) Електронний архів), виконавчий документ від 23.06.2008 у справі № 7/17/08-6/23/08 на примусовому виконанні у відділі не перебував. Відкриті виконавчі провадження з примусового виконання вказаного документу на сьогоднішній день не перебувають. Станом на 26.03.2019 виконавчий документ від 23.06.2008 у справі № 7/17/08-6/23/08 на примусове виконання до відділу не надходив. Надати більш детальну інформацію не вбачається можливим. Посилаючись на приписи ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" зазначає, що стягувач не скористався своїм правом пред'явлення виконавчого документа на примусове виконання.

Вознесенівський ВДВС просить розглянути справу без участі його представника та прийняти рішення по апеляційній скарзі на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.06.2008 у справі № 7/17/08-6/236/08 (суддя Місюра Л.С.) позов задоволено. Стягнуто з Концерну "Міські теплові мережі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" основний борг в сумі 356900,79 грн., витрати по держмиту в сумі 3569,00 грн. та на ІТЗ судового процесу в сумі 112,54 грн. (а.с.14-15 т.3).

23.06.2008 позивачеві видано наказ на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 23.06.2008, наказ дійсний для пред'явлення для виконання до державного виконавця до 23.06.2011 (а.с.16 т.3).

07.02.2018 до Господарського суду Запорізької області арбітражним керуючим (ліквідатором) Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" Коршуном В.В. подано заяву на ознайомлення з матеріалами справи (07.02.2018 №02-01/2/247), в якій зазначено, що постановою Господарського суду Запорізької області від 07.09.2016 у справі №25/187 визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура щодо ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" (69059, м. Запоріжжя, вул. Парамонова, 15-а, ), призначений ліквідатор Коршун В.В. До поданої заяви додано копію зазначеної постанови від 07.09.2016 на підтвердження повноважень ліквідатора (а.с.17-22 т.3).

14.02.2018 ліквідатор ТОВ "ЗМЕК" Коршун В.В. ознайомився з матеріалами даної справи, що підтверджується підписом на вказаній заяві (а.с.17 т.3).

Також 14.02.2018 ліквідатор ТОВ "ЗМЕК" Коршун В.В. подав до суду заяву про видачу копії рішення (07.02.2018 №02-01/2/247) та просив суд для належного виконання обов'язків ліквідатора, з метою стягнення дебіторської заборгованості відповідно до ст.ст.42, 242 ГПК України направити копію рішення Господарського суду Запорізької області №7/17/08-6/236/08 від 12.06.2008 (а.с.23 т.3).

15.02.2018 супровідним листом №7/17/08-6/236/08, копія рішення Господарського суду Запорізької області від 12.06.2008 по справі №7/17/08-6/236/08 направлена на зазначену в заяві адресу арбітражного керуючого Коршуна Владислава Володимировича (а.с.25 т.3).

01.02.2019 до Господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В.В. надійшла заява №02-01/2/295 від 25.01.2019, відповідно до якої заявник просив суд відновити (поновити) пропущений строк для пред'явлення наказу до виконання та видати дублікат наказу на примусове виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.06.2008 у справі №7/17/08-6/236/08 про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" з Концерну "Міські теплові мережі" основного боргу в сумі 356900,79 грн., витрат по держмиту в сумі 3569,00 грн. та на ІТЗ судового процесу в сумі 112,54 грн.

Заявником в матеріали справи надано копію листа Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.12.2017 №54472/7, яким на запит за вих. 02-01/2/236 від 30.11.2017 повідомлено ліквідатора ТОВ "ЗМЕК" Коршуна В.В. про те, що згідно здійсненого пошуку у автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження щодо стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" () на користь ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" () заборгованості на загальну суму 3190432,96 грн. (а.с.35 т.3).

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру".

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Пунктом 19.4 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов'язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов'язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас обов'язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред'явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Наведене відповідає правовій позиції суду касаційної інстації, викладеній, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.03.2019 у справі №11/477-ПД-08.

Отже, чинним законодавством визначено право стягувача на повторну видачу йому судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, наказу суду (його дубліката) як виконавчого документа, на підставі якого здійснюється примусове виконання судового рішення, прийнятого по суті спору.

При цьому, процесуальним законом встановлено часові межі на звернення стягувача до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу та визначено їх до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу повинен з'ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність. а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об'єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Пропущений строк для пред'явлення наказу до виконання може бути поновлений судом лише та у зв'язку з наявністю обставин, які об'єктивно заважали позивачу (стягувачу) пред'явити наказ до виконання в межах встановленого строку.

Разом із цим, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" суд зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти чи є підстави для поновлення строків.

Згідно зі статтею 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому пропуск процесуального строку в процесуальному праві - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки. Відновлення процесуального строку являє собою визнання судовим органом (суддею) дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними. Питання про відновлення пропущеного процесуального строку розглядається судом за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи. У заяві повинно міститися обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку. Суд відновлює процесуальний строк, якщо визнає поважними ті причини пропуску строку, про які вказала сторона, а відновлення процесуального строку означає лише, що суд надає дозвіл особі за наведених нею обставин вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущено.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що наказ на примусове виконання рішення суду у даній справі видано 23.06.2008 зі строком пред'явлення до виконання протягом 3 років, який сплив 23.06.2011.

Як зазначає ліквідатор ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" Коршун В.В. в заяві про відновлення (поновлення) пропущеного строку пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату виконавчого документа, в ході ліквідаційної процедури ліквідатору стало відомо про те, що існування означеного рішення та відповідного наказу про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу 356900,79 грн., витрат пов'язаних із сплатою державного мита в сумі 3569,00 грн. та ІТЗ судового процесу 112,54 грн. Вказаний наказ на примусове виконання рішення господарського суду втрачений стягувачем і ліквідатору, на виконання вимог ч. 6 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в межах ліквідаційної процедури не передавався. 23.06.2005 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" №2711-IV, який визначив комплекс організаційних та економічних заходів , спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу. Метою цього Закону було сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобігання їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання суб'єктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування. розпорядників бюджетних коштів із суб'єктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості. відповідно до п. 5ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХIV (в редакції Закону, що діяла на момент прийняття рішення), виконавче провадження підлягало обов'язковому зупиненню у випадку внесення підприємств паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" №2711-IV від 23.06.2005. Боржник за рішенням господарського суду Запорізької області від 12.06.2008 у справі №7/17/08-6/236/08 Концерн "Міські теплові мережі" був включений до відповідного Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до вказаного Закону, ведення якого в подальшому було припинено відповідно до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29.06.2016 №399, що відповідно, за твердженням ліквідатора ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" Коршуна В.В., унеможливлювало примусове стягнення щодо нього заборгованості на виконання вказаного рішення господарського суду.

Таким чином, позивач обґрунтував пропуск строку пред'явлення наказу до виконання посилаючись на обов'язковість зупинення виконавчих проваджень відносно відповідача.

При цьому позивач не наводить суду у заяві про видачу дублікату наказу та поновленні строку для його пред'явлення ані обставин за яких було втрачено наказ, ані обставин, які фактично перешкодили пред'явленню цього наказу до виконання у визначений законом строк.

З матеріалів справи також не вбачається, що позивачем вживались будь-які заходи для відкриття виконавчого провадження за означеним наказом.

Так заявником (апелянтом) у матеріали справи не надано доказів направлення позивачем (стягувачем) означеного наказу суду на виконання державної виконавчої служби.

Доказів втрати виконавчого документа (довідки органу ВДВС або органів зв'язку, або уповноважених осіб стягувача) також не надано.

Лист-відповідь Вознесенівського ВДВС від 13.02.2017 №54472/7 на запит ліквідатора ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" про відсутність на виконанні у відділі виконавчих проваджень стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" на користь ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" заборгованості на загальну суму 3190432,96 грн. не може бути підтвердженням втрати виконавчого документа, а лише може свідчити про те, що він до виконання не надходив.

Із наданих відповідачем в матеріали справи ухвал Господарського суду Запорізької області від 16.02.11, від 22.05.13, від 10.09.2014, від 18.09.2014. від 18.01.2016, від 18.10.2016, від 27.07.2016 та від 13.03.2019 у справі №25/187 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" вбачається, що відносно підприємства позивача в судовому порядку застосовувалась процедура розпорядження майном для чого судом призначались відповідні розпорядники майна - арбітражні керуючі, зобов'язано боржника разом з розпорядником майна та заявниками, з якими виникли розбіжності між заявленими сумами та визнаними боржником, скласти та надати акти звірки взаємних розрахунків, звітувати перед господарським судом щодо використання коштів спрямованих на погашення заборгованості, прийняти необхідні заходи щодо завершення ліквідаційної процедури тощо (а.с. 125-138 том 3).

Наведене свідчить про те, що до моменту призначення Коршуна В.В. ліквідатором ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" у справі про банкрутство цієї юридичної особи, позивач в особі його керівника та відповідних призначених судом розпорядників його майна (арбітражних керуючих) не мав будь-яких об'єктивних перешкод як для пред'явлення означеного наказу, так і для звернення до господарського суду про видачу дублікату цього наказу в межах визначеного законом строку, а також у зверненні до господарського суду за поновленням строку для пред'явлення означеного наказу до виконання.

Отже, наведені апелянтом обставини в обґрунтування підстав для поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу на примусове виконання рішення суду у справі №7/17/08-6/236/08 не підтверджують поважності пропущеного строку та втрати самого наказу.

За встановленого вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. При цьому поважність таких причин законом не пов'язана з особою керівника, його призначенням (розпорядника майна, арбітражного керуючого, ліквідатора).

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, фактично повторюють його доводи, викладені у поданій заяві про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату наказу і яким місцевий господарський суд дав належну правову оцінку.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апелянта не доводять помилковість прийнятого місцевим господарським судом рішення, а тому не можуть прийматись до уваги та бути підставою для скасування ухвали місцевого суду.

Оскільки правові підстави для поновлення пропущеного процесуального строку відсутні, то відповідно відсутні й підстави для видачі дублікату наказу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В.В. за вих. №02-01/2/295 від 25.01.2019 про поновлення строку пред'явлення наказу від 23.06.2008 до виконання у справі №7/17/08-6/236/08 та видачу його дубліката.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженої у цій справі ухвали немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" в особі ліквідатора Коршуна В.В. - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 08.02.2019 у справі №7/17/08-6/236/08 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія"

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 04.04.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв