РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2019Справа № 910/632/19

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо", м. Київ

про стягнення 6 695,50 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 6 695,50 грн, посилаючись на те, що у межах фактичних витрат (виплаченого своєму страхувальнику страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням застрахованого автомобіля) у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у запропонований судом строк не скористався, проте надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що ним здійснено виплату позивачеві суми страхового відшкодування у розмірі 5 695,50 грн, що підтверджується доданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 1818 від 23.01.2019 року з призначенням платежу "страхове відшкодування згідно с/а 00778-24 від 23.01.2019 за Полісом № НОМЕР_3 від 12.12.2017 (страхувальник ОСОБА_1, регрес ний платіж по спарві № 00886/21/2018/96 ОСОБА_2)" та відповідно до Полісу № НОМЕР_3 розмір франшизи складає 1 000,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми чинного процесуального закону можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предметом заявленого позову є вимога позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням застрахованого автомобіля у розмірі 6 695,50 грн.

Доказів сплати названої суми страхового відшкодування відповідачем суду не надано, як і не подано позивачем у встановленому процесуальним законом порядку відповідних заяв клопотань про зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову тощо (у частині стягнення з відповідача 1 000,00 грн).

Таким чином, наразі між сторонами існує спір у частині вимог позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 1 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, правова оцінка поданому відповідачем клопотанні про закриття провадження у справі буде надана судом нижче.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2017 року між позивачем (страховик) та ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" (страхувальник) було укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № AZ9-28758 (надалі - Договір страхування), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню (зокрема у зв'язку з настанням ДТП) автомобіля "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль), за умовами Договору страхування між позивачем та страхувальником укладено також Поліс № НОМЕР_4.

19.01.2018 року о 10.30 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем "Шевролет", реєстраційний номер НОМЕР_2 в с. Крижанівка по вул. Марсельська в дворі будинку №35-А, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2018 року у справі №521/1578/18 ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

19.01.2018 року страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події та про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 00886_21 від 24.01.2018 року вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля складає 8 746,65 грн.

З наданого позивачем рахунку-фактури СТО (ФОП Толкаченко Г.П.) №18-006 від 01.02.2018 року вбачається, що вартість ремонту автомобіля "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 8 183,00 грн.

Згідно складеного позивачем Страхового акту № 4081Р/21/201Т від 09.02.2018 року та розрахунку до нього, сума страхового відшкодування, яка підлягає до виплати страхувальнику, становить 6 695,50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 6 695,50 грн, перерахувавши його на рахунок СТО (ФОП Толкаченко Г.П.), що підтверджується платіжним дорученням № 60747 від 15.02.2018 року.

25.10.2018 року позивач направив (докази направлення у справі) на адресу відповідача претензію 1730/17.10.2018 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП (в порядку суброгації) на суму 6 695,50 грн, яка відповідно до відомостей з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" отримана відповідачем 29.10.2018 року, проте залишена останнім без відповіді та задоволення.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з цим позовом.

Протягом перебування справи у провадженні суду відповідачем виплачено позивачеві суму страхового відшкодування у розмірі 5 695,50 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що провадження у цій справі у частині вимог про стягнення з відповідача 5 695,50 грн підлягає закриттю, а в іншій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 ОСОБА_2 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - ОСОБА_2) відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 ОСОБА_2 - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Як встановлено судом, позивачем з урахуванням рахунку ремонтної калькуляції № 00886_21 від 24.01.2018 року та рахунку-фактури СТО (ФОП Толкаченко Г.П.) №18-006 від 01.02.2018 року, на підставі складеного ним Страхового акту № 4081Р/21/201Т від 09.02.2018 року виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 6 695,50 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Водночас, судом у вирішенні спору враховано, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд у своїй постанові від 13.03.2018р. по справі № 910/9396/17.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а відповідно до наявної в матеріалах справи копії страхового полісу № НОМЕР_3, цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем "Шевролет", реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату ДТП, була застрахована у відповідача.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № НОМЕР_3 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн, а розмір франшизи - 1 000,00 грн, отже, відповідач є відповідальною особою за відшкодування завданої позивачеві шкоди на суму 5 695,50 грн = 6 695,50 грн - 1 000,00 грн.

При розгляді цієї справи, суд встановив факт перерахування відповідачем на рахунок позивача суми страхового відшкодування у розмірі 5 695,50 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд закриває провадження у справі у частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 5 695,50 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та визнає необґрунтованими вимоги позивача у частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 1 000,00 грн, оскільки умовами Полісу № НОМЕР_3 укладеного між відповідачем та його страхувальником передбачено франшизу у розмірі 1 000,00 грн, яка безпідставно заявлена до стягнення з відповідача у цій справі.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору суд відзначає наступне.

Відповідно до частини 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач виплатив позивачеві суму страхового відшкодування після звернення позивача з позовом до суду, що не може вважатись належним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, що в свою чергу свідчить про доведення спору до судового розгляду внаслідок неправильних дій відповідача.

За таких обставин, оскільки станом на час надходження позову до суду та винесення судом ухвали про відкриття провадження у справі предмет спору існував та відповідач є винним у виникненні цього спору та зверненні позивача до суду з позовом, судовий збір у розмірі 1 634,09 грн (виходячи з обґрунтованості заявлених позивачем вимог на суму 5 695,50 грн, яка виплачена відповідачем) у відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача, а решту судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 286,91 грн у зв'язку з відмовою у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №910/632/19 у частині вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" суми страхового відшкодування у розмірі 5 695,50 грн.

2. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (ідентифікаційний код 31650052, адреса: 03150, м. Київ, вул. К.Малевича, буд. 31) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (ідентифікаційний код 30115243, адреса: 03062, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65) 1 634,09 грн (одну тисячу шістсот тридцять чотири гривні 09 коп.) судового збору.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 286,91 грн покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС".

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.03.2019 року

Суддя С.М. Морозов