УХВАЛА

18.03.2019Справа № 5020-1923/2011

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за скаргою на дії за позовом до проДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради стягнення 32 908 852, 36 грн.
Представники:

від Стягувача: Яковенко П.А. (представник за довіреністю);

від Боржника: не з'явились;

від ВДВС: Кудрановський Ю.В. (представник за довіреністю);

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 31624565,55 грн (у тому числі 28959825,03 грн основної борг, 1000000,00 грн пеня, 1182202,44 грн - інфляційне відшкодування, 482538,08 грн 3% річних), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 54256,62грн. (відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

06.02.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 видано наказ.

25.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №5020-1923/2011, якою просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.01.2019 року, визнати неправомірною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.01.2019 року та зобов'язати державного виконавця усунути порушення та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 5020-1923/2011 передано до розгляду у складі судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 року розгляд скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №5020-1923/2011 призначено на 05.03.2019 року.

05.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу.

05.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли матеріали виконавчого провадження.

В судове засідання 05.03.2019 року з'явились представники скаржника та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Представник боржника не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті Господарського суду міста Києва.

Представник стягувача заявив усне клопотання для надання часу ознайомитись з новими документами по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено усне клопотання скаржника про надання часу ознайомитись з новими документами по справі, оголошено перерву в розгляді скарги до 18.03.2019 року.

18.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Стягувача надійшли пояснення на скаргу.

В судовому засіданні 18.03.2019 року представник стягувача підтримав подану скаргу, просив суд її задовольнити. Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заперечив проти задоволення скарги. Представник боржника не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті Господарського суду міста Києва.

Відповідно до частини 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, неявка в судове засідання представника стягувача не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що скарга Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №5020-1923/2011 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. (п.1 ч. 1 ст. 3 Закону)

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст.45 Господарського процесуального кодексу України (в редакції станом на момент прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2012) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції станом на момент прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2012), рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»)

Рішенням Господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 31624565,55 грн (у тому числі 28959825,03 грн основної борг, 1000000,00 грн пеня, 1182202,44 грн - інфляційне відшкодування, 482538,08 грн 3% річних), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 54256,62грн. (відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

06.02.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 видано наказ.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з ч.ч. 4-6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Таким чином, законодавством України наділено державного виконавця великим обсягом повноважень для повного, ефективного та своєчасного виконання рішення суду, та реалізація державним виконавцем відповідних повноважень є обов'язковим для забезпечення виконання рішення суду.

Як вбачається з копії виконавчого провадження №52638076, 14.02.2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу №5020-1923/2011 виданого 06.02.2012 року господарським судом міста Севастополя про стягнення з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 31624565,55 грн (у тому числі 28959825,03 грн основної борг, 1000000,00 грн пеня, 1182202,44 грн - інфляційне відшкодування, 482538,08 грн 3% річних), а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 54256,62грн. (т.1 а.с.130)

В матеріалах виконавчого провадження №52638076 наявна Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради, сформована станом на 14.02.2017 року (дата відкриття виконавчого провадження ВП№52638076) (т.1 а.с. 132-133) З вказаної довідки вбачається наявність актуальної інформації щодо державної реєстрації обтяжень майна боржника, а саме наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№48307942 від 20.11.2015, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№32806041 від 10.03.2016, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№53375567 від 07.08.2017, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Відомості щодо зареєстрованого за боржником на праві власності майна відсутні.

Крім того, державним виконавцем зроблені запити від 14.02.2017 року щодо виявлення за боржником зареєстрованого майна, адресовані Регіональному сервісному центру МВС України в Херсонській області, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головному управлінню Держгеокадастру в Херсонській області, Державній службі України з питань праці, Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державній інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті (вих. № 20.1-510/ від 14.02.2017). (т.1 а.с.134)

У відповідь на вказані запити державні органи повідомили про відсутність зареєстрованих за боржником земельних ділянок (від територіальних органів Держгеокадастру), суден, власником яких є боржник (від Укртрансбезпека), технологічних транспортних засобів (від територіальних органів Державної служби з питань праці), транспортних засобів (від МВС України), інформацію про те, що боржник не входить до переліку власників, які володіють значними пакетами акцій (10% і більше статутного капіталу) емітентів (від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку). (т.1 а.с.135-175)

Також в матеріалах виконавчого провадження №52638076 міститься відповідь Державної фіскальної служби про наявні відкриті боржником у банківських установах рахунки (інформація станом на 01.09.2017 року), з якої вбачається, що у боржника наявні відкриті рахунки в ПАТ "Укрексімбанк", ПАТ "Сбербанк", ПАТ "ВТБ Банк" та ПАТ "Укргазбанк". (т.1 а.с.176)

31.08.2017 року державним виконавцем сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради. (т.2 а.с.76-79)

При цьому, Суд зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження №52638076 з примусового виконання наказу №5020-1923/2011 виданого 06.02.2012 року господарським судом міста Севастополя, наявні копії документів з примусового виконання іншого наказу, а саме №5020-1922/2011 виданого 01.06.2012 року господарським судом міста Севастополя.

Зокрема, запити державного виконавця від 31.08.2017 року щодо виявлення за боржником зареєстрованого майна, адресовані Регіональному сервісному центру МВС України в Автономній республіці Крим та м. Севастополя, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державній службі України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. (т.2 а.с.80-81), лист Регіонального сервісного центру МВС України в Автономній республіці Крим та м. Севастополя (т.2 а.с.82-119), лист №10/01/18932 від 21.09.2017 року Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (т.2 а.с.117), лист №603-17-12/3879 від 07.09.2017 року Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (т.2 а.с.118-119)

Суд також зазначає, що постанови державного виконавця від 03.10.2017 року про розшук майна боржника - Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради. (т.2 а.с.121-125), про арешт коштів боржника від 17.10.2017 року (т.2 а.с.130-131) були винесені в межах примусового виконання наказу №5020-1922/2011 виданого 01.06.2012 року господарським судом міста Севастополя, про що зазначено у вказаних постановах, в межах виконавчого провадження №52634912.

За таких підстав, наявність вказаних документів, винесених під час виконання наказу №5020-1922/2011 виданого 01.06.2012 року господарським судом міста Севастополя, не свідчить про вчинення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України дій, спрямованих на фактичне виконання рішення господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 в матеріалах виконавчого провадження №52638076, а тому Суд не приймає їх до уваги.

В матеріалах виконавчого провадження №52638076 наявна відповідь Державної фіскальної служби України від 04.10.2017 року про наявні відкриті боржником у банківських установах рахунки. (т.2 а.с.127-128)

Також Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні постанови про арешт коштів боржника ВП№32806041 від 26.11.2015, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради, відкритих в банківських установах; про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №32806041 від 10.03.2016, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради. Вказані постанови були винесені державним виконавцем при виконанні наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011, про що зазначено в них. (т.1 а.с.229-232)

Постановою державного виконавця ВП№32806041 від 31.05.2016 року виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 було повернуто скаржнику. (т.1 а.с.233-234)

Таким чином, Судом встановлено, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №32806041 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради, відкритих в банківських установах; та арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проте доказів накладення арешту на грошові кошти та майно боржника в межах виконавчого провадження №52638076 матеріали справи не містять.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.09.2017 року повернуто виконавчий документ №5020-1923/2011 виданий 06.02.2012 року господарським судом міста Севастополя про стягнення з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 31624565,55 грн (у тому числі 28959825,03 грн основної борг, 1000000,00 грн пеня, 1182202,44 грн - інфляційне відшкодування, 482538,08 грн 3% річних), а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 54256,62грн. стягувачу на підставі п.п.2,9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». (т.2 а.с.9-10)

07.03.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №52638076 з примусового виконання наказу №5020-1923/2011 виданого 06.02.2012 року господарським судом міста Севастополя. (т.2 а.с.14-15)

17.04.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень №52634912, №52638076 у зведене виконавче провадження №56208884. (т.2 а.с.75)

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Отже, при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів. Для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження вимагається наявність підстав для завершення виконавчого провадження, а таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову.

Згідно з п.14 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об'єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова. Постанови про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження). У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, зокрема, якщо боржник та його майно перебувають на території різних адміністративно-територіальних одиниць, при об'єднанні виконавчих проваджень у зведене в установленому розділом IV цієї Інструкції порядку можуть утворюватись виконавчі групи. Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби або відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження передається на виконання до цих відділів.

Таким чином, Суд зазначає, що після об'єднання виконавчих проваджень №52634912, №52638076 у зведене виконавче провадження №56208884 шляхом винесення постанови державним виконавцем 17.04.2018 року, останнім вчиняються дії щодо виконання даного зведеного виконавчого провадження, так як діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника.

17.04.2018 року державним виконавцем сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради. (т.2 а.с.71-74)

16.10.2018 року державним виконавцем сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради. (т.2 а.с.221-223)

Державним виконавцем зроблені запити від 16.10.2018 року щодо виявлення за боржником зареєстрованого майна, адресовані Регіональному сервісному центру МВС України в м. Києві, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державній інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Територіальному управлінню Держгірпромнагляду України по Київській області та по м. Києву, Держпроспоживслужби. (т.2 а.с.224)

У відповідь на вказаний запит 15.11.2018 року Регіональний сервісний центр МВС України в Автономній республіці Крим та м. Севастополя, повідомив, що за боржником зареєстровані 25 транспортних засобів згідно з переліком (т.2 а.с.225)

Головне управління Держпраці у Київській області листом від 09.11.2018 року повідомило, що за боржником будь - якого майна не обліковується. (т.2 а.с.226)

Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області від 12.11.2018 року повідомило, що не має можливості переглянути відомості про земельні ділянки, зареєстровані за боржником. (т.2 а.с.227)

Листом №603-17-12/17-729 від 12.11.2018 року Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів повідомила, що за боржником зареєстрована техніка згідно з додатком. (т.2 а.с.228-229)

Державна фіскальна служба України надала відповідь від 03.01.2019 року про наявні відкриті боржником у банківських установах рахунки. (т.2 а.с.230-231)

14.01.2019 року державним виконавцем сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради. (т.2 а.с.232-235)

Державна фіскальна служба України надала відповідь від 14.01.2019 року про наявні відкриті боржником у банківських установах рахунки. (т.2 а.с.238-239)

30.01.2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».(т.2 а.с.241-244)

При зверненні до суду з вказаною скаргою Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» зазначала, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу не зазначено на підставі яких документів державний виконавець прийшов до висновку про відсутність майна боржника, не зазначено які саме заходи розшуку транспортних засобів вживав виконавець. Відповідно до інформації про виконавче провадження взагалі не вбачається про проведення державним виконавцем жодних примусових дій, направлених на виконання наказу. Державним виконавцем не проведено жодних виконавчих дій, не вживались всі можливі заходи щодо розшуку майна боржника, він не звертався до органів доходів і зборів.

Проте, Суд не приймає до уваги доводи скаржника щодо незазначення державним виконавцем в оскаржуваній постанові, на підставі яких документів він дійшов висновку про відсутність у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення, які саме заходи розшуку транспортних засобів вживав виконавець, оскільки нормами чинного законодавства України не передбачено необхідності зазначення даних відомостей у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу. Крім того, відповідні документи наявні в матеріалах виконавчого провадження ВП №52638076 та стягувач має право знайомитись з матеріалами виконавчого провадження у будь-який час.

Судом розглянуті та відхилені доводи Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», що державним виконавцем не проведено жодних виконавчих дій, не вживались всі можливі заходи щодо розшуку майна боржника, оскільки з матеріалів виконавчого провадження №52638076 вбачається, що державним виконавцем неодноразово були зроблені запити (14.02.2017 року, 16.10.2018 року) до державних органів щодо виявлення за боржником зареєстрованого майна, у відповідь на які була надана інформація про те, що за боржником зареєстровані транспортні засоби та техніка, а також повідомлено про відсутність зареєстрованих за боржником земельних ділянок, суден, технологічних транспортних засобів, те, що боржник не входить до переліку власників, які володіють значними пакетами акцій (10% і більше статутного капіталу) емітентів.

Також державним виконавцем було сформовано 14.02.2017 року, 17.04.2018 року, 16.10.2018 року, 14.01.2019 року Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради.

Таким чином, Суд зазначає, що фактично матеріали виконавчого провадження №52638076 містять лише запити державного виконавця, відповіді державних органів на вказані запити та Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Згідно з ч.ч.1, 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частини 5 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. (ч.ч.1, 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження")

Проте, Суд зазначає, що матеріали виконавчого провадження з примусового виконання наказу №5020-1923/2011 виданого 06.02.2012 року господарським судом міста Севастополя не містять доказів накладення арешту на майно та кошти боржника Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради всупереч вимог Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, державним виконавцем не надано суду доказів накладення арешту на майно та кошти боржника в межах зведеного виконавчого провадження №56208884.

Відповідно до п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за № 512/5) організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суд, дослідивши матеріали виконавчого провадження, зазначає, що в порушення вимог ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем перевірка майнового стану боржника проводилась з порушенням строків, визначених даним Законом, оскільки інформація про відкриті рахунки боржника була отримана лише 01.09.2017 року, 04.10.2017 року, 28.11.2018 року, 03.01.2019 року, 14.01.2019 року, а повинна отримуватись не рідше одного разу на 2 тижні. Крім того, інформація про виявлення рухомого та нерухомого майна боржника та його майнових прав отримувалась державним виконавцем лише 14.02.2017 року, 16.10.2018 року, проте повинна була отримуватися не рідше одного разу на 3 місяці.

Що стосується доводів скаржника щодо незвернення до органів доходів і зборів, Суд зазначає.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Дебіторська заборгованість - це сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату. Дебітори - це юридичні чи фізичні особи, що внаслідок минулих подій мають певну заборгованість перед підприємством. Отже для встановлення дебіторської заборгованості виконавець звертається до органів доходів і зборів. У разі наявності дебіторської заборгованості виконавець вживає заходів передбачених ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, державний виконавець з метою виявлення дебіторської заборгованості боржника має право звернутися до органів доходів і зборів, та у разі наявності дебіторської заборгованості - вчиняє дії, передбачені ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження".

Матеріали виконавчого провадження №52638076 не містять доказів вчинення державним виконавцем дій, передбачених ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, Суд зазначає, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011. Ухвалою суду від 08.12.2017 року скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011 задоволено частково. Визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017.

У вказаній ухвалі суду також було встановлено, що матеріали виконавчого провадження ВП№52638076 не містять доказів вчинення державним виконавцем дій, передбачених ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", тобто до теперішнього часу державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не були вчинені дії, визначені в ухвалі суду, яка набрала законної сили та є обов'язковою до виконання.

Судом також встановлено, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження №52638076 акт про відсутність майна боржника відсутній.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини no. 15729/07, від 05.07.2012).

З огляду на встановлені обставини, Суд приходить до висновку про те, що державною виконавчою службою не спростовано, а матеріали справи не містять доказів, що державний виконавець вжив достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчого документу№5020-1923/2011, виданого 06.02.2012 року господарським судом міста Севастополя, проявив бездіяльність всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", які регламентують здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених у статті 48 цього Закону, а саме не здійснив розшук майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не провів належним чином перевірку майнового стану боржника, не наклав арешти на майно та грошові кошти боржника.

За таких підстав, дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.01.2019 року суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно зі ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про задоволення скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №5020-1923/2011 у повному обсязі.

Відповідно до статті 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Суд звертає увагу про необхідність відповідного органу державної виконавчої служби повідомити суд і заявника про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 234, 235, 339, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ

1. Скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі №5020-1923/2011 - задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.01.2019 року з виконання наказу господарського суду міста Севастополя №5020-1923/2011 від 06.02.2012 року.

3. Визнати неправомірною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.01.2019 року з виконання наказу господарського суду міста Севастополя №5020-1923/2011 від 06.02.2012 року.

4. Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України усунути порушення та вжити всі необхідні заходи для фактичного повного виконання рішення суду.

5. Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, повідомити Суд і Заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

6. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Дата підписання та складання повного тексту ухвали:22 березня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин