УХВАЛА

27.03.2019 Справа № 5020-418/2011

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., за участі секретаря судового засідання Хмельовського В.О., розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення

Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України -

Кудрановського Ю.В.

у справі №5020-418/2011

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради

про стягнення коштів,-

Представники учасників судового процесу:

від заявника: не з'явився;

від ДВС: Кудрановський Ю.В, посвідчення №495 від 27.04.18;

від боржника: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Севастополя №5020-418/-2011 від 27.04.2011 року стягнуто з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України": 44 410 824,57 грн - основного боргу, 2 000 000,00 грн - пені, 3 748 568,48 грн - інфляційних втрат, 1 368 391,61 грн - 3% річних, 25 500,00 грн - судового збору. Надано розстрочку виконання рішення суду строком на 2 роки.

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Севастополя №5020-418/-2011 від 27.04.2011 року було видано наказ від 03.08.2011 року.

21.11.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 10.11.2016 №31/13-4208 на рішення державного виконавця, в якій викладено такі вимоги:

1) визнати незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.10.2016 № 20.1/522/3;

2) визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.10.2016 № 20.1/522/3;

3) зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську А.Л. прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Севастополь від 03.08.2011 № 5020-418/2011 та відкрити виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено, визнано незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.10.2016 №20.1/522/3, визнано недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.10.2016 №20.1/522/3, зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанську А.Л. прийняти до виконання наказ господарського суду міста Севастополя від 03.08.2011 № 5020-418/2011 та відкрити виконавче провадження.

25.09.2017 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії (бездіяльність) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій викладено такі вимоги:

1) визнати незаконними дії (бездіяльність) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 06.09.2017 року з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополь від 03.08.2011 року у справі №5020-418/2011;

2) визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 06.09.2017 року з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополь від 03.08.2011 року у справі №5020-418/2011;

3) зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2017 скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено повністю, визнано незаконними дії (бездіяльність) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови ВП №52638268 про повернення виконавчого документа стягувачу від 06.09.2017 року з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополь від 03.08.2011 року у справі №5020-418/2011; визнано недійсною постанову ВП №52638268 про повернення виконавчого документу стягувачу від 06.09.2017 року з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополь від 03.08.2011 року у справі № 5020-418/2011; зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного, повного виконання рішення Господарського суду міста Севастополя №5020-418/-2011 від 27.04.2011 року.

04.03.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій викладено такі вимоги:

1) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.01.2019 року з виконання наказу Господарського суду міста Севастополь від 03.08.2011 року у справі №5020-418/2011;

2) визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.01.2019 року з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополь від 03.08.2011 року у справі №5020-418/2011;

3) зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. усунути порушення та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 року справу №5020-418/2011 передано головуючому судді О.Є.Блажівській.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст.341 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи те, що суддя Господарського суду міста Києва Блажівська О.Є. в період з 05.03.2019-15.03.2019 перебувала у відпустці, питання про прийняття до розгляду справи №5020-418/2011 для розгляду скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кудрановського Ю.В., вирішувалось 18.03.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 прийнято справу №5020-418/2011 для розгляду скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кудрановського Ю.В. Розгляд скарги призначено на 27.03.19.

Разом з тим, вказаною ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 викликано в судове засідання уповноважених осіб стягувача, боржника та державної виконавчої служби; запропоновано виконавчій службі надати пояснення (заперечення) щодо скарги на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кудрановського Ю.В.; державну виконавчу службу зобов'язано надати у строк до 26.03.2019 інформацію про хід виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Господарського суду міста Севастополя від 03.08.2011 у справі №5020-418/2011.

27.03.2019 представником ДВС через відділ діловодства Господарського суду міста Києва був поданий письмовий відзив на позов. Крім того, до суду надійшли матеріали виконавчого провадження.

27.03.2019 представником ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз» були подані письмові пояснення по суті скарги.

У судове засідання 27.03.2019 представники заявника та боржника не з'явились. Представник ДВС у судове засідання 27.03.2019 з'явився, проти задоволення скарги заперечував в повному обсязі.

Розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кудрановського Ю.В. у справі №5020-418/2011 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради про стягнення коштів, суд встановив наступне.

Як вже зазначалось судом вище, вішенням Господарського суду міста Севастополя №5020-418/-2011 від 27.04.2011 року стягнуто з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України": 44 410 824,57 грн - основного боргу, 2 000 000,00 грн - пені, 3 748 568,48 грн - інфляційних втрат, 1 368 391,61 грн - 3% річних, 25 500,00 грн - судового збору. Надано розстрочку виконання рішення суду строком на 2 роки.

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Севастополя №5020-418/-2011 від 27.04.2011 року було видано наказ від 03.08.2011 року.

06.03.2017 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Думанською А.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №52638268) з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя №5020-418/2011 від 03.08.2011 року.

30.01.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В. винесено постанову (ВП №52638268) про повернення виконавчого документу стягувачу.

19.02.2019 скаржником було отримано вказану постанову ДВС разом з оригіналом судового наказу.

Підставою для винесення 30.01.19 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» стало те, що «постановою державного виконавця від 06.03.2017 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документа, копію постанови направлено сторонам. Виконавчий документ боржником у самостійному порядку не виконано. З метою забезпечення виконання виконавчого документа державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та Реєстраційний номер виконавчого провадження: 52638076 оголошення заборони на його відчуження. Також арешт накладено на всі рахунки боржника виявлені під час примусового виконання рішення.

Вході вжиття заходів було встановлено, що за боржником не зареєстровано будь- яке нерухоме майно. Кошти на виявлених рахунках боржника у банках чи фінансових установах відсутні. За боржником зареєстровано транспортні засоби в кількості 25 одиниць та зареєстровано техніка в кількості 11 одиниць на які накладено арешт та оголошено в розшук.

Всі здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку боржника або його майна виявилися безрезультатними.

Пунктом 2 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

На момент звернення скаржником до Господарського суду міста Києва із скаргою на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Кудрановського Ю.В. у справі №5020-418/2011, рішення суду у даній справі залишається не виконаним.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (ч. ч. 2, 3 та 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.01.19 зазначив, що в ході вжиття заходів було встановлено, що за боржником не зареєстровано будь-яке нерухоме майно, кошти на виявлених рахунках боржника у банках чи фінансових установах відсутні.

При цьому, державним виконавцем взагалі не зазначено відповідно до яких документів він дійшов такого висновку.

Відповідно до інформації про виконавче провадження № 52638268 роздрукованої з сайту http://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors не вбачається про проведення державним виконавцем жодних примусових дій направлених на виконання наказу суду, що підтверджується матеріалами, доданими скаржником до матеріалів скарги на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В.

Таким чином, в порушення вищезазначених статей державним виконавцем не проведено виконавчих дій, щодо перевірки майнового стану боржника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність обставин, зазначених у п. п. 2-6 ч. 1 статті ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець складає акт, який відсутній в матеріалах виконавчого провадження.

Крім того, державним виконавцем в оскаржуваній постанові не зазначено про результати розшуку майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким, чином державним виконавцем не вжито усіх необхідних (можливих) заходів, які визначені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення Господарського суду міста Севастополя №5020-418/-2011 від 27.04.2011 року.

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів.

Органи доходів і зборів зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

В матеріалах скарги відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення державним виконавцем дій по зверненню до органів доходів і зборів.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно зі статтею 115 Кодексу рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії „Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України „Про виконавче провадження" 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 визначено, що відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. У Законі визначено загальний порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), до якого, зокрема, віднесено пошук майна боржника, арешт коштів на рахунках в банківських установах, оцінка майна та його реалізація на прилюдних торгах (статті 40, 57, 58, 62).

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами є виконавчі листи, що видаються судами; накази господарських судів; ухвали, постанови судів у випадках, передбачених законом; інші документи, визначені у частині другій статті 17 Закону.

Згідно з ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України)

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судом та чинним процесуальним законодавством України було надано право надати вмотивовані заперечення проти доводів скаржника із доказами, які підтверджують обставини, викладені у запереченнях, проте з відзиву ДВС не вбачається, що державним виконавцем було вжито саме всіх необхідних дій для розшуку рухомого майна боржника, оскільки сама лише довідка про наявність такого майна не дає підстав вважати, що ДВС було повністю та належно дотримано національного законодавства з метою реального виконання рішення суду.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, вимога скаржника щодо визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 232-235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. у справі №5020-418/2011 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради про стягнення коштів, задовольнити.

2. Визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В., щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувану від 30.01.19 з виконання наказу господарського суду міста Севастополя від 03.08.11 № 5020-418/2011.

3. Визнати недійсною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. повернення виконавчого документу стягувачу від 30.01.19 з виконання наказу господарського суду міста Севастополя від 03.08.11 № 5020-418/2011.

4. Зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. усунути порушення та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у справі №5020-418/-2011 від 27.04.2011.

5. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Є. Блажівська