РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2019Справа № 910/12635/18
За позовом Приватного акціонерного товариства "Київстар"

до Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

третя особа-1 - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація

третя особа-2 - Приватне підприємство "Ескулап Ко"

про визнання договору про встановлення сервітуту продовженим

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Горбатюк У.С.;

від відповідача - Лялюк Л.В.;

від третьої особи-1 - Майданнік В.Ю.;

від третьої особи-2 - Манелюк Н.М.; ОСОБА_5 керівник.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Київстар" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про визнання договору про встановлення сервітуту №БМС-КІЕ 4104 від 01 липня 2015 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Київстар" () та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" () - продовженим.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає договір про встановлення сервітуту № БМС-КІЕ 4104 від 01 липня 2015 року є продовженим на той же строк та на тих же умовах, зокрема позивач виконує вчасну оплату у повному обсязі у розмірі визначеному договором про встановлення сервітуту № БМС-КІЕ 4104 від 01 липня 2015 року на користь Відповідача, а останній в свою чергу приймає ці платежі, що підтверджує на думку позивача, фактичне продовження правовідносин між сторонами за договором сервітуту на тих же умовах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 №910/12635/18 залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

10.10.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 17.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи №910/12635/18 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.11.2018.

13.11.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив повністю, з тих підстав, що відповідач у листі №062/15/19-2804 від 27.10.2017 заперечив проти продовження терміну дії договору про встановлення сервітуту. Будь-які зміни до п.9.2 Договору щодо продовження строку його дії після 31.05.2018, у формі укладення додаткових угод до договору, у порядку визначеному п. 10.3 Договору сторонами не вносились.

19.11.2018 позивачем подана відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечив проти викладених у відзиві тверджень, зазначив, що акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту не підписаний сторонами, що свідчить про продовження договірних відносин, які виникли на підставі договору про встановлення сервітуту. За твердженням позивача, зміст листів, на які посилається відповідач, не свідчить про закінчення правовідносин, а лише про можливі зміни правовідносин через прийняття Закону України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж». За твердженням позивача, враховуючи відсутність заперечень з боку Відповідача проти продовження строку дії Договору у встановлений строк даний договір є продовженим, проте оскільки відповідач, треті особи, цієї обставини не визнають, позивач просить визнати Договір продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені ним, керуючись ст.ст. 401,402, 403, 626, 627, 628 та 629 ЦК України, 179,180,181 ГК України.

В підготовчому засіданні 27.11.2018, суд розглянув:

- заяву ПП "Ескулап Ко" подану 16.11.2018 через загальний відділ діловодства суду про залучення підприємства до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки ПП "Ескулап Ко" є співвласником будівлі за адресою вул. Будівельників, 24-А, м. Київ, тому рішення у справі № 910/12635/18 може вплинути на їх права та обов'язки.

- заяву Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації подану 20.11.2018 через загальний відділ діловодства про залучення їх до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради є співвласником другого поверху будівлі за адресою вул. Будівельників, 24-А, м. Київ, а відповідно до рішень Київської міської ради від 28.10.2010 № 183/4995 і 02.12.2010 № 284/5096, а потім розпорядженням від 10.12.2010 № 112 Київської міської державної адміністрації об'єкти комунальної власності згідно рішення Київської міської ради № 208/1642 закріплялись на праві господарського відання, згідно певних переліків, за районними в місті Києві державними адміністраціями з правом направлення пропозицій по наданню нерухомого майна в оренду і контролю за надходження до бюджету відрахувань від орендної плати. Тому Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація вважає, що рішення по справі № 910/12635/18 може вплинути на її права та обов'язки.

Ухвалою суду від 27.11.2018 залучено до участі у справі № 910/12635/18 ПП "Ескулап Ко" (02100, м. Київ, вул. Будівельників, 24-А) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та залучено до участі у справі № 910/12635/18 Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію (02094, м. Київ, бульвар Праці, 1/1) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

10.12.2018 третьою особою-2 подані пояснення на позовну заяву, в яких третя особа-2 зазначила, що позов є необґрунтованим.

11.12.2018 третьою особою-1 подані пояснення на позовну заяву, в яких третя особа-1 зазначила, що позов є необґрунтованим, відповідач згоди на продовження строку дії договору про встановлення сервітуту не давав.

У судовому засіданні 20.12.2018 суд порадившись на місці ухвалив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 29.01.2019 також суд продовжив строк розгляду підготовчого провадження на 30 днів.

У судовому засіданні 29.01.2019 суд оголосив перерву до 12.02.2019.

12.02.2019 третьою особою-2 також подані пояснення.

В підготовчому засіданні 12.02.2019 остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З'ясовані всі питання визначені ст. 182 Господарського процесуального кодекс України.

Ухвалою суду від 12.02.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/12635/18. Призначено розгляд справи №910/12635/18 по суті на 05.03.2019.

У судовому засіданні 05.03.2019 оголошено перерву до 14.03.2019.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово позивача, відповідача та третіх осіб, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засідання 14.03.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Київстар» (далі - Позивач, Підприємство) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - Відповідач, Сервітуарій) укладено договір про встановлення сервітуту №БМС-КІЕ 4104(далі - договір).

Предметом договору відповідно до пункту 1.1. є обмежене право користування Позивача частиною даху та частиною технічного приміщення даху будівель комунальної власності відповідно до п. 1.2. Договору, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Будівельників 24-а.

Пунктом 1.2. договору визначено, що об'єкт розміщення використовується виключно для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв'язку, антено-фідерних пристроїв, телекомунікаційного обладнання та мереж (надалі-Обладнання), у визначеному сторонами місці, відповідно до запланованої схеми розміщення обладнання Сервітуарія.

Відповідно до акту розміщення Обладнання на умовах сервітуту за договором про встановлення сервітуту, який є додатком № 3 до договору від 01 липня 2015 року № БМС-КІЕ4104, на виконання умов договору сторони встановили, що розміщення обладнання відповідає Запланованій схемі розміщення.

Згідно з п. 9.1 договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 30.06.2016.

Пунктом 9.2 договору визначено, що у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 ( один ) календарний рік на тих же самих умовах.

Пунктом 9.3 договору визначено, що припинення користування об'єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту.

01 вересня 2016 року було укладено додаткову угоду №1 до договору № БМС-КІЕ 4104 про встановлення сервітуту від 01 липня 2015 року, якою сторони дійшли згоди внести зміни в договір, а саме: п.9.2 Договору викласти в наступній редакції: « 9.2. у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов Договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах, але не більше ніж до 31 травня 2018 року».

Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що всі інші умови визначеного Договору не змінені в цій Угоді, залишаються чинними у попередній редакції, сторони підтверджують їх обов'язковість для себе.

Згідно з п. 3.5. Договору нарахування плати починається з дати укладення Договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку № 3 до даного Договору.

Відповідно до п. 4.1.9 Договору Сервітуарій зобов'язується демонтувати обладнання, яке йому належить, у разі закінчення строку дії Договору. Демонтаж проводиться зі збереженням об'єкту розміщення в стані не гіршому ніж передавався та здійснюється зі складанням відповідного акту в присутності уповноважених представників сторін цього договору та балансоутримувача будинку.

Листом від 10.10.2017 року за вих. №22517/05 позивач звернувся до Відповідача з пропозицію продовження строку дії договору шляхом підписання додаткових угод.

Відповідач листом від 27.10.2017 року за вих. №062/15/19-2804 повідомив про те, що 04.06.2017 року набув чинності Закон України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», детальна процедура взаємовідносин сторін щодо доступу до об'єктів інфраструктури ще не затверджена, у зв'язку з чим Відповідач не має змоги підписати відповідні додаткові угоди про продовження договору про встановлення сервітуту.

Позивач вважає договір про встановлення сервітуту № БМС-КІЕ 4104 від 01 липня 2015 року є продовженим автоматично на той же строк та на тих же умовах та продовжує виконувати оплату у повному обсязі у розмірі визначеному договором про встановлення сервітуту № БМС-КІЕ 4104 від 01 липня 2015 року на користь Відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Внаслідок укладення Договору про встановлення сервітуту №БМС-КІЕ4104 від 01.07.2015 між сторонами згідно з п.1) ч.2 ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ГК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до п. 10.3. Договору будь-які зміни та доповнення до даного договору дійсні, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками та засвідчені печатками сторін договору.

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; належними є докази, ні підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При цьому, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2017 Позивач звернувся до Відповідача з листом № 22517/05 щодо продовження договірних відносини за договорами про встановлення сервітуту, термін дії яких закінчується у листопаді - грудні 2017 рр. шляхом підписання відповідних додаткових угод.

27.10.2017 Відповідачем надана відповідь у листі №062/15/19-2804 про відмову в укладенні та підписанні додаткових угод про продовження строку дії договору про встановлення сервітуту (термін дії яких закінчується у листопаді-грудні 2017 років), зважаючи на те, що 04.06.2017 набув чинності Закон України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення доступу до інфраструктури об'єктів будівництва, транспорт, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв'язку, будинкової розподільне: мережі для розташування технічних засобів телекомунікацій, встановлює повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, визначає права та обов'язки осіб, які беруть участь у таких господарських відносинах. До цього часу Правила надання доступу Кабінетом Міністрів України не затверджені. До моменту затвердження відповідних Правил суб'єктам господарювання неможливо укласти договори з доступу у відповідності із нормами Закону України «Про доступ до об'єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж». Вказаний лист стосується в тому числі укладеного між сторонами договору від 01.07.2015 №БМС-КІЕ4104.

Тобто, зі змісту листа від 27.10.2017 № 062/15/19-2804 вбачається, що відповідач відмовився продовжувати строк дії договору про встановлення сервітуту та укладати додаткові угоди.

Посилання позивача на зворотне, що вказаний лист (від 27.10.2017 № 062/15/19-2804) є підтвердженням зі сторони відповідача про погодження продовження строку дії договору про встановлення сервітуту та укладення додаткової угоди є безпідставним та спростовується змістом самого листа від 27.10.2017 № 062/15/19-2804.

При цьому, посилання Позивача на приписи ст.ст. 640-642 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179-181 Господарського кодексу України у даному спорі є помилковим, оскільки вказані норми регулюють порядок та підстави укладення договору, а не внесення змін до нього (продовження строку його дії).

Також, судом встановлено, що листом від 11.07.2018р. № 062/15/19-1625/1 Відповідач звернувся до Позивача стосовно виконання умов Договору та зобов'язання демонтувати власне обладнання у зв'язку із закінченням строку дії Договору.

Як було зазначено раніше, п. 9.2 згідно додаткової угоди №1 від 01.09.2016 до договору від 01.07.2015 №БМС-КІЕ4104 сторони виклали в наступній редакції: у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу про припинення або зміну умов Договору за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же самих умовах, але не більше ніж до 31 травня 2018 року.

Будь-які зміни до п. 9.2. Договору щодо продовження строку дії договору після 31.05.2018 у формі укладення додаткових угод до Договору порядку визначеному п. 10.3. Договору сторонами не вносились.

Відповідно до п.3ч.1ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі спливу строку, на який було встановлено сервітут.

Слід зазначити, що укладений між сторонами Договір про встановлення строкового сервітуту не передбачає автоматичного продовження дії Договору після 31.05.2018 (п. 9.2 додаткової угоди №1), у разі належного виконання позивачем умов Договору, без відповідного погодження обох сторін, шляхом укладення додаткової угоди.

Посилання Позивача на виконання ним умов Договору в частині здійснення своєчасної оплати після закінчення строку дії Договору 31.05.2018 та прийняття цих платежів Відповідачем, відсутність акту закінчення розміщення обладнання, як на підставу підтвердження факту продовження строку дії Договору, є помилковим та необґрунтованим, виходячи з наступного.

В силу статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 631 Цивільного кодексу України та ч.7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з п.п. 3.5., 4.1.1., 4.1.9. Договору нарахування плати починається з моменту дії Договору та припиняється з дня підписання сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку № 4 до даного Договору; Відповідач зобов'язується своєчасно та повному обсязі вносити плату за цим Договором; сервітуарій зобов'язується демонтувати обладнання, яке йому належить, у разі закінчення строку дії Договору.

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що припинення користування об'єктом розміщення на умовах сервітуту оформлюється актом закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту (додаток № 4 до даного Договору).

Судом встановлено, що Позивачем обладнання не демонтовано, акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту не підписано та не направлено його Відповідачу, що є невиконанням Позивачем зобов'язань за Договором, визначених п.п. 4.1.9, 9.3. Договору, у разі закінчення строку дії Договору.

Оскільки Позивачем обладнання не демонтовано та не підписано акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту у зв'язку із закінченням строку дії Договору, здійснення Позивачем плати за Договором та її прийняття (неповернення) Відповідачем є виконанням зобов'язань за договором, визначених п.п. 3.1., 3.4., 3.5., 3.6., 4.1.1. Договору (плата припиняється з дня підписання акту закінчення розміщення обладнання).

Твердження Позивача про продовження строку дії Договору у зв'язку із не підписанням сторонами акту закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту з причин не направлення його Відповідачем на адресу Позивача не заслуговує на уваги, оскільки зобов'язання демонтувати обладнання і як наслідок підписати акт закінчення розміщення обладнання на умовах сервітуту за Договором покладене саме на Позивача, а не на Відповідача, а його невиконання не є підтвердженням факту продовження дії Договору.

Отже, на підставі викладеного вище, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Приватного акціонерного товариства "Київстар" до Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про визнання договору про встановлення сервітуту №БМС-КІЕ 4104 від 01 липня 2015 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" продовженим.

За встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237-238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Київстар" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.04.2019

Суддя І.І. Борисенко