ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 911/1892/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: Шуляк А.І.;

відповідача-1: не з'явився;

відповідача-2: Божинський В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еко-Старт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 (повний

текст складено 12.12.2018)

у справі №911/1892/18 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного підприємства "Еко-Старт"

до 1) Броварської районної державної адміністрації

2) Київської обласної державної адміністрації

про визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Еко-Старт" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Броварської районної державної адміністрації (далі за текстом - відповідач-1) та Київської обласної державної адміністрації (далі за текстом - відповідач-2) про визнання права власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:009:0001 (що перебуває в архівному шарі) загальною площею 11,0 га та розташована в адмінмежах Богданівської сільради, за межами населеного пункту Броварського району Київської області для обслуговування виробничої споруди "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 12 (далі за текстом - спірна земельна ділянка).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору комісії, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Володар-Роз", позивач отримав право власності на споруду "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 12. Вказана споруда розташована на спірній земельній ділянці, цільове призначення якої - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, а тому згідно з ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України позивач вважає, що він є власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Оскільки відповідач-1 відмовив у виділенні позивачеві спірної земельної ділянки, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Відповідачі заперечували проти позову, зазначаючи про те, що позивач не звертався до відповідачів для оформлення власності на спірну земельну ділянку, а тому жодні права позивача не були порушені. Відомості щодо спірної земельної ділянки відсутні в Державному земельному кадастрі та не знаходяться у вільному цивільному обороті, оскільки земельна ділянка перебуває з архівному шарі. Окрім того, під час розгляду судової справи №810/1960/17 були встановлені факти, з яких випливає неможливість визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №911/1892/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вказане рішення мотивоване недоведеністю позивачем того факту, що на момент набуття ним у власність споруди, розміщеної на спірній земельній ділянці, було наявне у встановленому законодавством порядку зареєстроване право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташована вищевказана споруда, а тому в розумінні приписів ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України перехід права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташовану на ній споруду не відбувся. За висновком суду, у позивача не існує належним чином оформленого права користування спірною земельною ділянкою, а відтак у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовом про захист такого неіснуючого права.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №911/1892/18 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- в матеріалах справи відсутні докази надіслання відзивів відповідачів на адресу позивача, а також відзиви були подані з пропуском встановленого судом строку;

- висновок суду про відсутність права користування земельною ділянкою на момент набуття позивачем у власність споруди, розміщеної на ній, не відповідає дійсним обставинам справи;

- суд не надав оцінки постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-253цс16, на яку міститься посилання у позові;

- судом невірно застосовано до спірних правовідносин ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України.

Відповідач-2 у відзиві заперечував проти апеляційної скарги, зазначаючи про те, що позивачем не спростовано висновків місцевого господарського суду та не надано доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог. Також відповідач-2 наголосив на безпідставності доводів позивача про не надіслання йому відзиву на апеляційну скаргу та зазначив, що відповідачем-2 було подано суду клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов і вказане клопотання було задоволено.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №911/1892/18 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача-2 заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника відповідача-1 за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

У 1983 році Київському виробничому об'єднанню "Хімволокно" видано Державний акт на право користування землею серії Б №085130, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за №70, в якому зазначено про те, що рішенням Броварської районної ради народних депутатів за Київським виробничим об'єднанням "Хімволокно" закріплено у безстрокове та безоплатне користування 19,8 га землі в межах згідно з планом землекористування, для будівництва баз відпочинку, поля фільтрації, шламовідвалу.

На вказаній земельній ділянці було побудовано споруду шламонакопичувача і наказом по Союзхімволокну Міністерства хімічної промисловості СРСР №233 від 13.12.1986 затверджено Акт державної приймальної комісії по прийому в експлуатацію закінченого будівництвом шламонакопичувача для захоронення твердих відходів потужністю 215 тис. метрів кубічних в Київському виробничому об'єднанні "Хімволокно", яке в подальшому перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Київхімволокно".

Споруда "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" (інвентарний №0315003) загальною площею 45600 кв. м. розміщена на земельній ділянці загальною площею 11,0 га забудованих земель для видалення відходів в адмінмежах Богданівської сільської ради за межами населеного пункту за адресою: 1.5 км на північ від с. Рожівка Броварського району Київської області.

Відповідно до наказу Міністерства промисловості України №402 від 20.12.1994 названа споруда передана у власність Відкритого акціонерного товариства "Київхімволокно".

19.02.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз", як покупцем, та Відкритим акціонерним товариством "Київхімволокно", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу №153, за умовами якого продавець передає у власність покупцю належну продавцю на праві власності споруду "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" (інв. №0315003), який розташований на території Богданівської сільради в Броварському районі Київської області.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.05.2011 у справі №10/067-11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" до Відкритого акціонерного товариства "Київхімволокно" та Комунального підприємства Київської обласної ради «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» визнано дійсними договір купівлі-продажу споруди №153 від 19.02.2010 та додаткову угоду до нього, а також визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" право власності на споруду "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" (інв.№0315003), розташовану в адмінмежах Богданівської сільради, за межами населеного пункту, в Броварському районі Київської області (розміщений 1,5 км. на північ с. Рожевка Броварського району, Київської області).

В подальшому рішенням Господарського суду Київської області від 16.09.2011 у справі №10/067-11 вищевказане судове рішення в частині визнання права власності змінено та визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" право власності на споруду "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" (інв. №0315003), загальною площею 45600 кв.м., місцезнаходження якої є: 1,5 км. на північ с. Рожевка Броварського району Київської області, згідно з Актом державної приймальної комісії по прийому в експлуатацію закінченого будівництвом шламонакопичувача для захоронення твердих відходів потужністю 215 тис. метрів кубічних в Київському виробничому об'єднанні "Хімволокно", затвердженого наказом по Союзхімволокну Міністерства хімічної промисловості СРСР №233 від 13.12.1986.

На підставі рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2011 у справі №10/067-11 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" звернулося до відповідача-1 з листом про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для захоронення твердих відходів загальною площею 11,0 га в адмінмежах Богданівської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району Київської області, у зв'язку з переходом права власності на споруду "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів".

Розпорядженням відповідача-1 від 29.05.2012 №855 звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" було задоволено та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Розпорядженням відповідача-1 від 03.09.2012 №1302 внесено доповнення до п.1 розпорядження від 29.05.2012 №855 і викладено його в наступній редакції: "Надати дозвіл ТОВ "Фірма "Володар-Роз" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для захоронення твердих відходів загальною площею 11,0 га забудованих земель для видалення відходів за рахунок земель державної власності (запас) в адмінмежах Богданівської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району Київської області".

05.01.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз", як комісіонером, та позивачем, як комітентом, укладено договір комісії №05-01/10, за умовами якого (розділ 1) комісіонер зобов'язується за дорученням комітента від свого імені укласти в інтересах комітента з третіми особами (далі - продавець) договір купівлі продажу об'єкту для захоронення твердих відходів, який повинен бути розташований на території Київської області (далі - об'єкт). Виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає договір купівлі-продажу з продавцем.

22.03.2010 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Володар-Роз» та позивачем складено акти приймання-передачі споруди «Шламонакопичувач» для розміщення твердих відходів згідно з договором комісії №05-01/10 від 05.01.2010.

22.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" та позивач підписали акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно з яким у зв'язку з набуттям 22.07.2016 позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна "Виробнича споруда шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12) та його складову частину - адміністративно-побутове приміщення, б/н, Б, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :08:009:0001, на підставі ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" передало, а позивач прийняв в користування земельну ділянку з кадастровим номером :08:009:0001 площею 11,0000 га, з яких: 9,9735 га - для видалення відходів, 1,0266 га - під проїздами, проходами та площадками на умовах, встановлених для попереднього землекористувача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз").

25.04.2017 позивач звернувся до відповідача-1 з листом №10/17-Ю про передачу у власність земельної ділянки кадастровий номер :08:009:0001, розташованої в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, загальною площею 11,00 га для обслуговування виробничої споруди "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів" (реєстраційний номер об'єкта нерухомості 12).

Відповідач-1 листом №1266/01-10 від 15.05.2017 відмовив позивачеві у виділенні у власність спірної земельної ділянки та повідомив про відсутність у Державному земельному кадастрі будь-якої інформації про земельну ділянку площею 11,0000 га. з кадастровим номером :08:009:0001.

Спір між сторонами у даній справі стосується з'ясування питання про наявність чи відсутність у позивача підстав для визнання за ним права власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:009:0001 (що перебуває в архівному шарі) загальною площею 11,0 га, яка розташована в адмінмежах Богданівської сільради, за межами населеного пункту Броварського району Київської області для обслуговування виробничої споруди "Шламонакопичувач для захоронення твердих відходів".

Норми ст. 328 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України виникнення права власності на нерухоме майно, підлягає державній реєстрації, з дня такої реєстрації відповідно до закону, тому до правовідносин щодо переходу речових прав на земельну ділянку у зв'язку із переходом права власності на об'єкт нерухомості, розташований на ній, застосовуються приписи ст. 120 Земельного кодексу України (далі за текстом- ЗК України) та ст. 377 ЦК України у редакції, чинній станом на момент державної реєстрації переходу права власності на майно за договором, тобто станом на 22.07.2016.

Верховний Суд у своїй постанові від 15.03.2018 у справі №911/2285/16 навів правову позицію, згідно з якою при застосуванні ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст. 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому користувачу.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, виходячи зі змісту ст. ст. 122, 123 ЗК України, визначення органу, уповноваженого здійснювати розпорядження відповідною земельною ділянкою, здійснюється виходячи з місця розташування земельної ділянки (у межах або за межами населеного пункту), цільового призначення земельної ділянки (наміру використання), та залежно від того, у чиїй власності знаходиться обрана земельна ділянка.

В ст. 19 ЗК України визначені категорії земель, відповідно до якої землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За твердженням відповідача-2, спірна земельна ділянка не знаходиться у вільному цивільному оборі, оскільки перебуває в архівному шарі, у зв'язку із чим розпорядженням відповідача-2 від 13.03.2017 №96 скасовано розпорядження відповідача-1 від 29.05.2012 №855 та від 03.09.2012 №1302, що стало підставою для прийняття рішення Державним кадастровим реєстратором Долгошей Т.В. щодо формування повідомлення по видаленню земельної ділянки за кадастровим номером :08:009:0001 в архівний шар, а відтак - відомості щодо спірної земельної ділянки за кадастровим номером відсутні в Державному земельному кадастрі та в публічній кадастровій карті України.

Однак позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації та Головного Управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 13.03.2017 №96 "Про скасування розпоряджень голови Броварської РДА Київської області від 29.05.2012 №855 та від 03.09.2012 №1302", а також про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області скасувати відомості щодо видалення земельної ділянки за кадастровим номером :08:009:0001 в архівний шар та поновлення у Державному земельному кадастрі всіх відомостей щодо вказаної земельної ділянки.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 у справі №810/1960/17 відмовлено в задоволенні вищезгаданого позову. При цьому адміністративний суд встановив наступне:

- земельна ділянка з кадастровим номером :08:009:0001 відноситься до категорії землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення;

- розпорядженням Броварської райдержадміністрації Київської області від 29.05.2012 №855 надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для захоронення твердих відходів загальною площею 11,0 га в адмінмежах Богданівської сільської ради за межами населеного пункту Броварського району Київської області;

- земельна ділянка, на яку Броварською РДА було надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" на розроблення документації із землеустрою, належить до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення;

- розпорядження Броварської РДА від 29.05.2012 №855 та від 03.09.2012 №1302 постановлені з перевищенням власних повноважень;

- судом підтверджено правомірність розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації №96 від 13.03.2017.

Вказана постанова у справі №810/1960/17 набрала законної сили і докази її зміни або скасування відсутні, а тому обставини, встановлені адміністративним судом, є преюдиційними у розумінні ч.5 ст. 75 ГПК України та не потребують повторного доказування під час розгляду справи №911/1892/18.

Наведені вище обставини свідчать про те, що позивач не набув права користування спірною земельною ділянкою у момент державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення, оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз" було відсутнє право користування земельною ділянкою, та спростовують заперечення з цього приводу, викладені в апеляційній скарзі.

Оскільки у справі відсутні докази, які б свідчили про те, що на момент набуття позивачем у власність споруди, розміщеної на спірній земельній ділянці, було наявне у встановленому законодавством порядку зареєстроване право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташована споруда, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в розумінні приписів ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України перехід права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташовану на ній споруду не відбувся.

В апеляційній скарзі позивач зазначав про те, що місцевим господарським судом не було враховано правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-253цс16, згідно з якою аналіз ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виходячи з положень вищезгаданих статей діє принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Тобто, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу. Однак, як уже зазначалося вище, у особи, яку позивач вважає попереднім користувачем спірної земельної ділянки (Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар-Роз") було відсутнє право користування, що встановлено у судовому рішенні у справі №810/1960/17, а відтак правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-253цс16, не підлягає застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

Посилання в апеляційній скарзі про невірне застосування місцевим господарським судом ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України спростовуються вищенаведеним.

Враховуючи, що у позивача не існує належним чином оформленого права користування спірною земельною ділянкою, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність порушеного права позивача, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовує висновків місцевого господарського суду. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Еко-Старт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.12.2018 у справі №911/1892/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1892/18 повернути Господарському суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в порядку і строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 27.03.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук