ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
УХВАЛА

25 березня 2019 року Справа № 915/232/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

за позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Гідро Україна» (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Балківська, 120/2)

про: стягнення 9960,10 грн,

Без виклику представників учасників справи.

Суть спору:

12.02.2019 державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 32/1509 від 28.01.2019 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Гідро Україна» штрафних санкцій в сумі 9960,10 грн за договором на постачання товару № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018.

Крім того, в позовній заяві позивач просив суд справу розглянути у спрощеному провадженні без виклику та повідомлення сторін.

Позовні вимоги гуртуються на підставі Договору на постачання товару № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018 з додатком до нього; видаткової накладної № ГУ-0777 від 08.11.2018; претензії № 32/21200 від 17.12.2018 з доказами направлення відповідачу; застосування норм статей 231, 526, 530, 546, 611 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Гідро Україна» грошових зобов’язань за укладеним договором № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018, а саме зобов’язань щодо своєчасної та у повному обсязі поставки товару, передбаченого договором.

Ухвалою суду від 01.03.2019, після виправлення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/232/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

14.03.2019 до суду від позивача надійшла заява № 32/4082 від 13.03.2019 про закриття провадження у справі № 915/232/19 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з оплатою відповідачем заборгованості в повному обсязі та повернення позивачу сплаченого судового збору в сумі 1921,00 грн. відповідно до платіжного доручення № АЭС/993 від 30.01.2019.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву не виконав, про причини невиконання вимог суду не повідомив, хоча про факт відкриття провадження у справі № 915/232/19 був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання відповідачем 08.03.2019 копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019 у справі № 915/232/19 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 246.

Отже, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд –

В С Т А Н О В И В:

24.10.2018 між державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» та товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Гідро Україна» укладений договір № 53-123-04-18-04789, відповідно до предмету якого відповідач, як постачальник, зобов’язався передати позивачу, як покупцю, а покупець прийняв на себе зобов’язання прийняти і сплатити товар код CPV - 19510000-4 по ДК 021:2015 - Гумові вироби (гумові вироби), (далі – товар), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (Додаток до договору № 1), що є невід’ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару – не раніше 2017 року, за умови гарантійного терміну зберігання не менше трьох років. Місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ

За умовами наведеного договору:

- загальна вартість товару складає: разом: 67273,70 грн без ПДВ; крім того ПДВ 20 %: 13454,74 грн; всього з ПДВ: 80 728,44 грн (п. 2.1 Договору);

- постачання здійснюється на протязі 30 календарних днів з моменту вступу в силу договору, але не пізніше 30.11.2018 з правом дострокового постачання, транспортом ПОСТАЧАЛЬНИКА, з обов’язковою присутністю представника, на умовах: DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» відповідно до Правил Інкотермс-2010 (п. 3.1 Договору);

- датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3 Договору);

- у разі порушення зобов’язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, «ПОСТАЧАЛЬНИК» зобов’язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожен день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів ПОСТАЧАЛЬНИК зобов’язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару (п. 4.1 Договору).

Як слідує з видаткової накладної № ГУ-0777 від 08.11.2018, відповідачем було частково поставлено позивачу товар на суму 1680,00 грн.

За твердженням позивача, постачання товару на суму 79048,44 грн не відбулося.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як покупця, до відповідача, як постачальника, про стягнення з останнього пені, внаслідок порушення відповідачем строків здійснення постачання товару.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов’язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов’язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов’язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов’язок продавця доставити товар.

За даними позивача, у зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018 щодо постачання товару у встановлений строк, 20.12.2018 року на адресу відповідача позивачем було скеровано претензію №32/21200 від 17.12.2018 року про сплату пені в сумі 1106,68 грн та про поставку товару на суму 79048,44 грн.

При цьому, наявні в матеріалах докази свідчать про таке:

На виконання умов вищенаведеного договору № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018, відповідач передав, а позивач прийняв товар за видатковою накладною № ГУ-0777 від 08.11.2018 лише на суму 1680 грн.

Отже, позивачем заявлена до стягнення з відповідача заборгованість зі сплати пені та штрафу за договором № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018 в загальному розмірі 9960,10 грн., яких: 4426,71 грн пені та 5533,39 грн штрафу.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача та наявність підстав для закриття провадження у даній справі, виходячи з такого:

Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до змісту ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум відповідачем не спростовано.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства, в зв’язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Водночас, в період розгляду даної справи, згідно наданої позивачем банківської виписки Філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 12.03.2019 (за дату 11.03.2019) вбачається, що відповідач здійснив сплату претензійних вимог згідно позовної заяви № 32/1509 від 28.01.2019, за договором № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018 в сумі 9960,10 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем повністю погашено заявлені позивачем за даним позовом до стягнення суми, між сторонами не залишилось спірних питань по суті спору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даній справі відсутній предмет спору у зв’язку з тим, що відповідачем у повному обсязі погашено заявлену позивачем до стягнення з відповідача суму заборгованості за договором № 53-123-04-18-04789 від 24.10.2018.

Таким чином, беручи до уваги наведені норми та обставини, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з приписами ч. ч. 3-5 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв’язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору, в тому числі визначено підстави такого повернення, яке здійснюється за ухвалою суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв’язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Беручи до уваги: заяву позивача № 32/4082 від 13.03.2019 про закриття провадження у справі № 915/232/19, в якій останній просив повернути сплачений судовий збір в сумі 1921,00 грн відповідно до платіжного доручення № АЭС/993 від 30.01.2019, з урахуванням вищенаведених процесуальних норм, суд дійшов висновку про повернення позивачу з Державного бюджету України судового збору в загальній сумі 1921,00 грн.

При цьому, оригінал платіжного доручення № АЭС/993 від 30.01.2019 залишається в матеріалах судової справи № 915/232/19.

Керуючись ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 73, 74, 86, 123, 130, 231, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 915/232/19.

2. Повернути Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1921,00 грн, перерахований згідно з платіжним дорученням № АЭС/993 від 30.01.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                О.Г. Смородінова