ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2389/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "НОВААГРО" (61002, Харківська обл., м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 66)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 51)

про стягнення безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 2025300,25 грн. та 3% річних у розмірі 6747,00 грн.,

секретар судового засідання: Демідова А.А.

представники сторін:

від позивача: Крайз О.І. (свідоцтво адвоката № 1599 від 14.05.2014 р.; довіреність б/н від 04.06.2018 р.);

від відповідача: Лісовий О.О. (ордер № 113923 від 30.11.2018 р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "НОВААГРО" (далі - ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" (далі - ТОВ "АГРО-ВС", відповідач) про стягнення безпідставно перерахованих грошових коштів у розмірі 2025300,25 грн. та 3% річних у розмірі 6747,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без достатньої правової підстави набув грошові кошти в сумі 2025300,25 грн., які були помилково перераховані йому позивачем та які на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України мають бути повернутими останньому.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.11.2018 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 10.12.2018 р.

Підготовче засідання відкладалось.

30.11.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 28.11.2018 р. (вх. № 33335/18 від 30.11.2018 р.) про проведення судового засідання у режимі відеоконференції з огляду на неможливість прибуття позивача 10.12.2018 р. до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2018 р. заяву ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" б/н від 28.11.2018 р. (вх. № 33335/18 від 30.11.2018 р.) про проведення судового засідання у справі № 911/2389/18, призначеного ухвалою суду від 12.11.2018 р. на 10.12.2018 р. об 11:00, в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, з огляду на відсутність технічної можливості її проведення у зазначений вище час.

У судовому засіданні 10.12.2018 р. представник відповідача надав відзив б/н від 10.12.2018 р. (вх. № 34170/18 від 10.12.2018 р.) на позовну заяву, за змістом якого ТОВ "АГРО-ВС" просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що, на думку відповідача, представники ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" та Приватного підприємства "Джерело" за попередньою змовою ввели в оману та привласнили поставлений ТОВ "АГРО-ВС" товар (мінеральні добрива), за відсутності підписаного договору поставки, що, в свою чергу, завдало значної шкоди відповідачеві. Вказані обставини, за твердженням відповідача, підтверджуються копією листа ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" до ТОВ "АГРО-ВС" від 05.09.2018 р. вих. № 405/1 про потребу відвантаження та поставки добрив на ПП "Джерело", копіями залізничних накладних, проектом договору поставки № 2/9 від 04.09.2018 р. та специфікації № 1 до даного договору, проектом акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2018 р. по 16.11.2018 р., а також копією експрес-накладної "Нова пошта" № 4707 про відправку кореспонденції для ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО".

На переконання відповідача, представники ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" навмисне та свідомо склали у представників ТОВ "АГРО-ВС" враження, що вони мають намір належним чином укласти з відповідачем договір на поставку добрив на одержувача ПП «Джерело» та підписати всі документи для належного оформлення поставки товару, маючи на меті, натомість, і отримати від відповідача товар, і повернути, зокрема, через суд, попередньо сплачені за товар кошти.

Також відповідач зазначає, що на підставі вищевказаних фактів він звернувся із заявою про злочин до Великобурлуцького відділення поліції Вовчанського відділу поліції ГУ НП у Харківській області, про що 09.12.2018 р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження № 0000343 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні 10.12.2018 р. представник відповідача зазначив про отримання ТОВ "АГРО-ВС" позовної заяви 29.11.2018 р., у зв'язку з чим просив суд прийняти відзив на позовну заяву. Окрім того, представником відповідача було заявлено клопотання про надання часу для мирного врегулювання спору.

08.01.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 02.01.2019 р. (вх. № 257/19 від 08.01.2019 р.) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з огляду на неможливість прибуття позивача 17.01.2018 р. до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.01.2019 р. заяву ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" б/н від 02.01.2019 р. (вх. № 257/19 від 08.01.2019 р.) про проведення судового засідання у справі № 911/2389/18, призначеного ухвалою суду від 10.12.2018 р. на 17.01.2019 р. о 15:00, в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, з огляду на відсутність технічної можливості її проведення у зазначений вище час.

14.01.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь б/н, б/д (вх. № 548/19 від 14.01.2019 р.) на відзив, за змістом якої позивач зазначає, що твердження відповідача про введення його в оману та привласнення поставленого товару представниками ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" та Приватного підприємства "Джерело", на переконання позивача, є безпідставним, оскільки ТОВ "АГРО-ВС" не надало доказів, які б підтверджували зазначені обставини. Також позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 11 та ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, вказує, що намір ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" щодо укладення договору поставки з відповідачем, на переконання позивача, не може слугувати підставою для правомірного набуття останнім помилково перерахованих позивачем коштів. Водночас, позивач зазначає, що надані відповідачем копії накладних, проект договору поставки № 2/9 від 04.09.2018 та специфікація № 1 до даного договору, а також проект акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2018 р. по 16.11.2018 р., які не підписані та не скріплені печаткою ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО", не мають відношення, на думку позивача, до предмету даного позову, а отже не є належними доказами.

У судовому засіданні 07.02.2019 р. представник позивача надав суду заяву б/н, б/д (вх. № 2619/19 від 07.02.2019 р.), за змістом якої позивач, посилаючись на частину 3 статті 124 та ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, клопоче про надання ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" можливості подати докази фактично понесених позивачем витрат на правову допомогу у зв'язку з розглядом справи № 911/2389/18, а також долучити такі докази до матеріалів справи.

У судовому засіданні 07.02.2019 р. представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі та зазначав про надання позивачем у подальшому доказів понесення адвокатських витрат у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України; представник відповідача у судове засідання не з'явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Також у судовому засіданні 07.02.2019 р. представник позивача заявив про надання суду всіх наявних у ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.02.2019 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2019 р.

11.03.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 04.03.2019 р. (вх. № 4757/19 від 11.03.2019 р.) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якій ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" просить суд забезпечити проведення судового засідання у справі № 911/2389/18, призначеного на 14.03.2019 р., у режимі відеоконференції в приміщенні Східного апеляційного господарського суду (61058, Харківська обл., м. Харків, Шевченківський р-н, пр-т Незалежності, буд. 13).

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.03.2019 р. заяву ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" б/н від 04.03.2019 р. (вх. № 4757/19 від 11.03.2019 р.) про проведення судового засідання у справі № 911/2389/18, призначеного на 14.03.2019 р., в режимі відеоконференції було залишено без задоволення, з огляду на відсутність технічної можливості її проведення у зазначений вище час.

У судовому засіданні 14.03.2019 р. представником відповідача було заявлено клопотання про надання часу для мирного врегулювання спору у даній справі, з огляду на те, що наприкінці лютого 2019 року ТОВ "АГРО-ВС" отримало постанову від 21.12.2018 р. Великобурлуцького відділення поліції (с. Великий Бурлук) Вовчанського відділку поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про закриття кримінального провадження, відповідно до якої було встановлено, що допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він працює на посаді директора ТОВ «ТБ «НОВААГРО» з березня 2016 року, і з ТОВ "АГРО-ВС", що розташоване за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вул. Чорновола, 51, ТОВ «ТБ «НОВААГРО» співпрацює протягом останніх двох років. За цей час у товариств склалися партнерські відносини, що базувалися на взаємній довірі. У вересні 2018 року між товариствами виникла домовленість щодо поставки 204 тон мінеральних добрив. Мінеральні добрива були поставлені, натомість сторони не дійшли згоди щодо ціни товару, тобто виник цивільно-правовий спір, що повинен вирішуватись в суді. Як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження, аналізуючи зібрані в ході кримінального провадження матеріали, слідство прийшло до висновку, що за фактом шахрайських дій з боку ТОВ «ТБ «НОВААГРО» щодо ТОВ "АГРО-ВС" ознаки злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, відсутні, оскільки в даній події вбачаються цивільно-правові відносини.

Також представником відповідача у судовому засіданні 14.03.2019 р. було надано суду лист Чугуївської місцевої прокуратури № 03-02-4950-18 від 06.02.2019 р., копію постанови Великобурлуцького відділення поліції (с. Великий Бурлук) Вовчанського відділку поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про закриття кримінального провадження від 21.12.2018 р., а також конверт з відтиском поштового штемпеля 26.02.2019 р. на підтвердження отримання наведених документів відповідачем.

Представник позивача проти надання часу для примирення сторін заперечував, посилаючись на те, що дана справа розглядається тривалий час і у відповідача, відповідно, було достатньо часу для вжиття заходів щодо мирного врегулювання даного спору, однак до цього часу зі сторони ТОВ "АГРО-ВС", за наявною у представника позивача інформацією, не було зроблено жодних кроків до примирення.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні 14.03.2019 р. заперечував проти огляду та долучення судом до матеріалів справи документів, які були подані відповідачем у даному судовому засіданні з розгляду справи по суті.

Судом було залишено без задоволення клопотання представника відповідача про надання часу для мирного врегулювання даного спору з огляду на таке.

Положеннями ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При цьому розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи та предмет спору.

Дослідивши позиції представників сторін щодо клопотання представника відповідача про надання часу для примирення сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення.

Водночас, суд звертає увагу учасників справи на те, що сторони можуть укласти мирову угоду як на будь-якій стадії судового процесу згідно з ч. 7 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, так і на стадії примусового виконання судового рішення в порядку ст. 330 ГПК України.

Поряд з цим, судом було задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи зазначених вище листа Чугуївської місцевої прокуратури № 03-02-4950-18 від 06.02.2019 р. з копією постанови Великобурлуцького відділення поліції (с. Великий Бурлук) Вовчанського відділку поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про закриття кримінального провадження і конверта з відбитком поштового штемпеля від 26.02.2019 р., з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 ГПК України).

Як зазначалось вище, підготовче провадження у даній справі було закрите ухвалою господарського суду Київської області від 07.02.2019 р., в той час як лист Чугуївської місцевої прокуратури № 03-02-4950-18 від 06.02.2019 р. з копією постанови про закриття кримінального провадження, про долучення до справи яких клопотав представник відповідача, був направлений останньому 26.02.2019 р., що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, оригінал якого також наданий до справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною наявність поважних причин незаявлення відповідачем клопотання про долучення вказаних вище документів до матеріалів справи під час підготовчого провадження у даній справі.

У судовому засіданні 14.03.2019 р. представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував.

У судовому засіданні 14.03.2019 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як слідує з позову, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Будинок "НОВААГРО" було помилково перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" № 3263, відкритий в ПАТ "АБ "РАДАБАНК", МФО 306500, грошові кошти у сумі 2025300,25 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № від 13.09.2018 р. на суму 844100,25 грн., № від 07.09.2018 р. на суму 681200,00 грн., № від 18.09.2018 р. на суму 500000,00 грн.

Позивач вказує, що згідно з п. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» № 227/95 від 16.03.1995 р. та пунктом 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976, підприємства незалежно від форм власності мають повертати в п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Оскільки відповідачем не було повернуто спірних грошових коштів, позивач вирішив звернутись до суду, зазначаючи в позові про те, що оскільки грошові кошти в розмірі 2025300,25 грн. були перераховані позивачем на рахунок відповідача та отримані останнім без достатніх на те правових підстав, то вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6747,00 грн. 3% річних на підставі статті 625 ЦК України, нарахованих на вказану вище суму.

Слід зазначити, що згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Також положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Окрім того, як зазначалось вище, згідно з п. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» № 227/95 від 16.03.1995 р. підприємства незалежно від форм власності мають повертати в п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи на предмет належності, допустимості та достовірності подані позивачем докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також подані відповідачем докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, за наслідками безпосереднього дослідження в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Як встановлено судом, позивачем відповідачеві було перераховано загалом 2025300,25 грн. коштів згідно платіжних доручень № від 13.09.2018 р. на суму 844100,25 грн., № від 07.09.2018 р. на суму 681200,00 грн., № від 18.09.2018 р. на суму 500000,00 грн., оригінали яких надані позивачем до матеріалів справи.

Факт перерахування позивачем коштів у зазначеній сумі та їх отримання відповідачем сторонами не заперечується.

Поряд з цим, матеріали справи містять копію листа ТОВ «Торговий Будинок «НОВААГРО» до ТОВ "АГРО-ВС" № 405/1 від 05.09.2018 р., відповідно до якого позивач звертався до відповідача з проханням відвантажити добриво азотно-фосфатно-калійне комплексне NPK 16-16-16-6 (S), виробництва Білорусь, у кількості 204 біг-бег по 0,5 т з датою поставки до 10.09.2018 р. включно, із зазначенням отримувача вантажу - ПП «Джерело» та власника вантажу - ТОВ «Торговий Будинок «НОВААГРО».

Представник позивача у судових засіданнях заперечував надіслання позивачем даного листа ТОВ "АГРО-ВС" та наголошував на відсутності у відповідача оригіналу такого листа.

З наданих представником відповідача пояснень слідує, що зазначений лист був направлений позивачем відповідачеві, за їх домовленістю, електронною поштою, на підтвердження чого відповідачем до справи надано скріншот з екрану комп'ютера, з якого вбачаються реквізити відправника та одержувача вказаної кореспонденції.

Поряд з цим, у матеріалах справи наявні копії залізничних накладних на перевезення вантажів відправника ТОВ "АГРО-ВС", а саме - добрив хімічних та мінеральних з масою вантажу 63189 кг (дата відправки 05.09.2018 р.) та масою вантажу 128256 кг (дата відправки 07.09.2018 р.), із зазначенням власника вантажу - ТОВ «ТБ «НОВААГРО» та одержувача вантажу - ПП «Джерело».

Крім того, до матеріалів справи відповідачем було надано проект договору поставки № 2/9 від 04.09.2018 р. та Специфікації № 1 до даного договору, а також проект акту звірки взаємних розрахунків за період 01.09.2018 р. до 16.11.2018 р.

За твердженням відповідача, проект договору поставки № 2/9 від 04.09.2018 р. та Специфікації № 1 до даного договору сторонами неодноразово погоджувалися та мали бути підписані уповноваженими особами. При цьому, ТОВ «Торговий Будинок «НОВААГРО» здійснило перерахування коштів на рахунок ТОВ "АГРО-ВС", у зв'язку з чим останнє на суму здійсненої оплати відвантажило залізницею замовлені позивачем добрива на користь визначеного позивачем одержувача вантажу - ПП «Джерело».

Слід зазначити, що відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем у спрощений спосіб укладався договір поставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує з позову, позивач вважає, що ТОВ "Торговий Будинок "НОВААГРО" було помилково перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ "АГРО-ВС" № 3263, відкритий в ПАТ "АБ "РАДАБАНК", МФО 306500, грошові кошти у загальній сумі 2025300,25 грн.

Поряд з цим, матеріали справи не містять вимоги чи претензії, з якою звертався б позивач до відповідача із зазначенням про помилкове перерахування коштів та з вимогою про їх повернення.

При цьому, як вбачається із самих платіжних доручень про перерахування коштів № від 13.09.2018 р. на суму 844100,25 грн., № від 07.09.2018 р. на суму 681200,00 грн., № від 18.09.2018 р. на суму 500000,00 грн. ТОВ «ТБ «НОВААГРО» було перераховано ТОВ "АГРО-ВС" грошові кошти на вірні рахунки відповідача із зазначенням призначення платежу: «сплата за добриво зг дог 2/09 від 04.09.18».

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання позивача про помилкове перерахування коштів, з огляду на те, що сукупність дій, вчинених сторонами, свідчить про існування між сторонами взаємовідносин з поставки товару (добрив), а відсутність договору у вигляді єдиного документу в письмовій формі не свідчить про відсутність між сторонами відносин з поставки, які виникають внаслідок укладення між сторонами договору у спрощений спосіб.

Отже, як встановлено судом, сплачені позивачем грошові кошти не є помилково перерахованими, оскільки були перераховані позивачем в якості оплати за добриво, і не вважалися такими відповідачем, у зв'язку з чим посилання позивача на п. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» є безпідставним та необґрунтованим.

При цьому, наведена вище стаття 1212 Цивільного кодексу України, на яку також посилається позивач, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Натомість у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вказує відповідач, і матеріали справи не містять доказів зворотного, між сторонами існували взаємовідносини щодо поставки товару (добрива), попри відсутність підписаного сторонами у вигляді єдиного документу договору, яка не свідчить про відсутність відносин між сторонами. Натомість, встановлені судом обставини свідчать про існування між сторонами договірних зобов'язань, у зв'язку з чим перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 2025300,25 грн., не вважаються такими, що безпідставно набуті останнім.

Позивачем, у свою чергу, не надано суду доказів, які б спростовували доводи відповідача про наявність між сторонами відносин з поставки добрив та свідчили про безпідставність отримання спірних грошових коштів відповідачем.

Таким чином, фактичні обставини, які входять до предмета доказування у даній справі, свідчать про відсутність підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України, оскільки грошові кошти були одержані відповідачем як попередня оплата, а отже, кошти набуто за наявності правової підстави - відносин поставки між сторонами, і вони не можуть вважатися безпідставно набутим майном, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

У свою чергу, заявлена позивачем похідна вимога про стягнення 3% річних, враховуючи, що позов в частині стягнення основної суми, на яку позивачем здійснено нарахування 3% річних, задоволенню не підлягає, також підлягає залишенню судом без задоволення.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25.03.2019 р.

Суддя В.М. Бабкіна