ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/4013/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 06.03.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Калцекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 (повний текст складено 16.08.2018)

у справі №910/4013/18 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп"

до Акціонерного товариства "Калцекс"

про зобов'язання припинити дії, які порушують право та зобов'язання вчинити дії

В судовому засіданні 06.03.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Калцекс" про зобов'язання припинити дії, які порушують право та зобов'язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що 21.12.2015 між Акціонерним товариством «Калцекс» (Латвія) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» (покупець) укладено Контракт №01, згідно з яким АО «Калцекс» (виробник, продавець) продає, а ТОВ «Укрфармгруп» купляє товари - продукцію різного виду та асортименту, яка вироблена АО «Калцекс» (Латвія) під будь-якою торгівельною маркою впродовж строку дії Контракту - на умовах, передбачених Контрактом, а також Специфікаціях та Додаткових угодах до Контракту, які є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 1 додаткової угоди №1 до Контракту відповідач надав позивачу ексклюзивне право продажу товару (згідно цього Контракту) на території України.

Проте, 25.01.2018 відповідач направив на адресу позивача лист вих. №48, в якому повідомив, що згідно п. 5.3.2. Контракту, з 2018 року позивач не буде єдиним дистриб'ютором на території України, який має право на поширення продукції відповідача.

Оскільки такі дії з боку відповідача є порушенням передбаченого додатковою угодою №1 від 21.12.2015 до Контракту ексклюзивного права позивача, тому останній звернувся в суд з вимогами:

- зобов'язати Акціонерне товариство «Калцекс», юридичну особу за законодавством Латвійської Республіки припинити порушення ексклюзивного права Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» здійснювати продаж на території України наступних товарів виробництва акціонерного товариства «Калцекс»: Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 мл в ампулах №5, Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Діазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20, шляхом припинення реалізації на території України вказаних препаратів будь-кому, окрім Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп»;

- зобов'язати Акціонерне товариство «Калцекс», юридичну особу за законодавством Латвійської Республіки здійснювати продаж на території України наступних товарів виробництва Акціонерного товариства «Калцекс»: Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл , по 2 мл в ампулах №5, Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Діазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20 - тільки Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» на умовах, передбачених Контрактом №01 від 21.12.2015.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі №910/4013/18 позов задоволено.

Зобов'язано Акціонерне товариство "Калцекс", юридична особа за законодавством Латвійської Республіки припинити порушення ексклюзивного права Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп" здійснювати продаж на території України наступних товарів виробництва акціонерного товариства "Калцекс": Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл , по 2 мл в ампулах №5, Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Діазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20, шляхом припинення реалізації на території України вказаних препаратів будь-кому, окрім товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп".

Зобов'язано Акціонерне товариство "Калцекс", юридична особа за законодавством Латвійської Республіки здійснювати продаж на території України наступних товарів виробництва акціонерного товариства "Калцекс": Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл , по 2 мл в ампулах №5, Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5, Діазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг №20 - тільки товариству з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп" на умовах, передбачених Контрактом №01 від 21.12.2015.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Калцекс", юридична особа за законодавством Латвійської Республіки Республіки на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфармгруп" 3 524,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач - АТ «Калцекс» всупереч ст. ст. 13, 509, 525, 526, 629 ЦК України та ст. ст. 173, 193 ГК України вчиняє дії, що порушують ексклюзивні права позивача на продаж відповідних лікарських засобів на території України на підставі контракту №01 від 21.12.2015, які ним же і були надані позивачу. Такі дії відповідача є неправомірними, оскільки позивач не вчиняв дії, які відповідно до законодавства України чи умов укладеного між сторонами договору, дозволяли би відповідачу в односторонньому порядку відмовитись від взятих на себе зобов'язань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 10.09.2018 звернувся до місцевого господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, неповним та неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права:

- висновки суду про наявність у позивача «ексклюзивного» права є суб'єктивним та необґрунтовано розширювальним тлумаченням положень Додаткової угоди № 1, яка містить одне єдине положення щодо наявності у позивача «ексклюзивного» права;

- суд визнав встановленою відсутність у відповідача права на продаж своєї продукції і, відповідно, наявність у відповідача обов'язку утриматись від вчинення дій щодо продажу будь - яким іншим особам, крім позивача, на території України відповідних товарів АТ «Калцекс», що не було доведено позивачем належними та допустимим доказами;

- вирішуючи питання визначеності положення Контракту про «ексклюзивне» право в законодавстві суд мав досліджувати законодавство, яке діяло станом на момент укладання Додаткової угоди № 1, тобто станом на 21.12.2015;

- посилання суду за аналогією закону на начебто визначення «ексклюзивних» прав, яке міститься у Типових вимогах, є необґрунтованим, оскільки у Типових вимогах міститься визначення не «ексклюзивного» права, а визначення «виключного (ексклюзивного) постачання», як системи, за якої постачальник погоджується продавати контрактні товари тільки визначеному покупцеві в межах визначеної території;

- встановлення в судовому порядку відповідачеві обов'язку здійснювати продаж лікарських засобів на території України тільки позивачу та на визначених Контрактом умовах є обмеженням свободи підприємницької діяльності і вільному руху товарів на території України, а також незаконним втручанням органів державної влади у господарські відносини, що свідчить про незастосуванням судом, визначених ч. 1 ст. 6 ГК України принципів господарювання в Україні та про прийняття оскаржуваного рішення внаслідок незастосування закону, який підлягає застосуванню;

- суд недотримався розумного балансу між приватними та суспільними інтересами, чим грубо порушив ч. 1 ст. 15 ГПК України;

- суд фактично відмовив відповідачу в правоздатності - незастосуванням ч. 2 ст. 91 ЦК України.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом норм процесуального права зводяться до його незгоди з посиланнями суду на Висновок науково - правової експертизи, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ГПК України.

На думку апелянта, постачання відповідачем лікарських засобів іншим дистриб'юторам на території України до 18.11.2019 не може порушувати жодних прав позивача за контрактом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 13.11.2018 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у справі №910/4013/18 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з огляду на відсутність даних щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України у справі №910/4013/18 5286,00 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №529 від 05.09.2018.

03.12.2018 від представника відповідача надійшло повідомлення про вжиття заходів для усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано клопотання представника відповідача стосовно надання довідки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, яке адресовано Державній судовій адміністрації.

10.12.2018 від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої, зокрема, додано відповідь в.о. генерального директора Державного підприємства "Інформаційні судові системи" №4505/0/2-18вих від 07.12.2018, з якої вбачається, що реквізитами платіжного доручення №529 від 05.09.2018 зафіксовано одну платіжну операцію по сплаті судового збору.

10.12.2018 до суду надійшла копія відповіді в.о. генерального директора Державного підприємства "Інформаційні судові системи" №4505/0/2-18вих від 07.12.2018 з додатками.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №910/4013/18 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 14.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 оголошено перерву у справі до 06.03.2019, враховуючи необхідність додаткового з`ясування обставин справи.

27.02.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання залишено судом без задоволення у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, а також з врахуванням строків розгляду апеляційної скарги, визначених ч.2 ст.273 ГПК України.

06.03.2019 від представника відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат у справі.

Явка представників сторін

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 06.03.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 06.03.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

21.12.2015 між Акціонерним товариством «Калцекс» (Латвія) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» (покупець) укладено Контракт №01.

Відповідно до п. 2.1 контракту, продавець продає, а покупець купує товари, які іменуються в подальшому товар, на умовах викладених в даному контракті.

Покупець купляє товар в асортименті, кількості та по цінам, які містяться в специфікаціях та/або додаткових угодах, які є невід'ємною частиною даного контракту (п.2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 контракту, товари купуються покупцем з метою оптової та (або) роздрібної торгівлі на території України.

Згідно з п. 16.1 контракту, даний контракт вступає в силу з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами власних обов'язків.

Відповідно до додатку №2 від 21.12.2015 до контракту №01 від 21.12.2015 об'єм однієї виробничої серії для товару є наступним:

№ п/пНайменування (асортимент) ТоваруОдиниця виміруОб'єм серії
1.Діазепекс 5 мгТаблетка100 000
2.Діазепекс 5 мг/мл 2 млАмпула240 000
3.Фентаніл Калцекс 0,05 мг/мл 2 млАмпула160 000
4.Морфін Калцекс 10 мг/мл 1 млАмпула160 000 або 240 000
5.Промедол Калцекс 20 мг/мл 1 млАмпула160 000
Додаткові угоди до даного контракту є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу у випадку, якщо вони викладені в письмовій формі, підписані сторонами, скріплені їх печатками та вступають в силу з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до даного договору, якщо інше не передбачено в самій додатковій угоді (п.17.2 контракту).

21.12.2015 між сторонами підписано та скріплено їх печатками додаткова угода №1 до контракту №01 від 21.12.2015, відповідно до п.1 якої продавець надає покупцю ексклюзивне право продажу товару на території України.

В додатку №1 від 21.12.2015 до додаткової угоди №1 до контракту №01 від 21.12.2015 сторонами затверджено наступний річний мінімальний об'єм/ план закупок:

№ п/пНайменування (асортимент) товаруКількість товаруОдиниця вимірювання товаруЩомісячний мінімальний об'єм поставки, шт.
1Діазепекс 5 мг №201шт.15 000 шт. №20
2Діазепекс 5 мг/мл №101шт.95 000 шт. №10
3Фентаніл Калцекс 0,05 мг/щі 2 мд:№&а от! є. :1 Б ' 7 . У </І ОМ _ V ешт.125 000 шт. №10 або 250 000 шт. №5
4 1Фентаніл Калцекс 0,05 . мг/мл 2 мл №101 ;шт.
5Морфін Калцекс 10 мг/мл Г мл №51шт.70 000 шт. №10 або 140 000 шт. №5
6Морфін Калцекс 10 мг/мл 1 мл №101 і.шт.
7Промедол Калцекс 20 мг/мл 1 мл №51шт.35 000 шт. №10 або 70 000 шт. №5
8Промедол Калцекс 20 мг/мл 1 мл №101шт.
Листом №48 від 25.01.2018 АО «Калтекс» повідомило ТОВ «Укрфармгруп» про те, що згідно з п. 5.3.2 Контракту №01 від 21.12.2015, з 2018 року ТОВ «Укрфармгруп» не буде вважатися єдиним дистриб'ютором на території України, який має право на розповсюдження продукції заявника Калцекс. ТОВ «Укрфармгруп» при цьому залишається дистриб'ютором, який має право на розповсюдження продукції Калцекс на території України у відповідності з умовами контракту №01 від 21.12.2015.

Також, в листі зазначено, що необхідність даного листа викликана юридичним застереженням від дій, направлених на отримання неоправданих конкурентних переваг (шляхом усунення конкурентів, формування цін и таке інше) та встановлення контролю над ринком в частині препаратів (товарів) виробництва компанії «Калцекс», в результаті чого до останньої можуть бути застосовані штрафні санкції, передбачені Антимонопольним комітетом України, регламентовані стягненню штрафів та їх розмір у випадку встановлення факту недобросовісної конкуренції.

Відповідно до п.5.3.2 контракту виробник зобов'язаний: письмово інформувати дистриб'ютора про появу на території нових дистриб'юторів, дилерів, продавців товару випущеного (виробленого) виробником протягом дії даного контракту.

Листом №23/02-1 від 23.02.2018 позивач повідомив відповідача про те, що контрактом і додатковою угодою №1 передбачено ексклюзивне право ТОВ «Укрфармгруп» на реалізацію на території України всієї продукції АТ «Калцекс». Додатковою угодою передбачено лише дві підстави для втрати ТОВ «Укрфармгруп» права ексклюзивного дистриб'ютора. Оскільки зі сторони ТОВ «Укрфармгруп» не було допущено будь-яких порушень контракту, які б могли привести до скасування відповідного статусу та ТОВ «Укрфармгруп» зі свого боку не надано згоду на дострокове припинення додаткової угоди №1, тому ТОВ «Укрфармгруп» просив АТ «Калцекс» припинити дії, які порушують його ексклюзивне право.

Пунктом 3 додаткової угоди №1 сторони передбачили, що покупець втрачає статус ексклюзивного дистриб'ютора на кожне окреме найменування товару у випадку, якщо покупець не починає реалізацію товару впродовж 5 (п'яти) місяців після отримання реєстраційного посвідчення на відповідне найменування товару у відповідності з п. 2 цієї угоди, та/або якщо за кожен повний календарний рік впродовж всього строку дії контракту мінімальний об'єм продажу такого товару, який визначений в додатку №1 до даної угоди, виконаний менш ніж на 50 (п'ятдесят) відсотків. Продавець в такому випадку письмово інформує покупця про скасування статусу ексклюзивного дистриб'ютора на відповідне найменування товару.

Відповідно до п. 6 додаткової угоди №1 продавець вправі достроково відмовитись від даної угоди в односторонньому позасудовому порядку без виплати будь-яких компенсацій за таку відмову покупцю при істотному порушенні покупцем обов'язків по контракту та даній угоді. Під істотним порушенням обов'язків покупцем визначається наступне - у випадку, якщо за кожен повний календарний рік впродовж всього строку дії контракту мінімальний об'єм продажу товару, який визначений у додатку №1 до даної угоди, в грошах сумарно виконано менш ніж на 80 (вісімдесят) відсотків.

02.03.2018 відповідач направив на адресу позивача лист вих. № 135, в якому повідомив, що чинне законодавство України не містить терміну «ексклюзивність», та був вказаний в контракті №01 від 21.12.2015, як мотивація ТОВ «Укрфармгруп» виконувати прийняті за контрактом зобов'язання.

В подальшому, відповідач направив гарантійний лист на адресу ДП «Інститут нейрохірургії ім. Академіка А.П. Ромоданова НАМН України» про те, що ТОВ «Діатом» є представником АТ «Калцекс» на наступні лікарські засоби: Фентаніл Калцекс, 0,05 мг/мл, 2 мг №5, Діазепекс, таблетки по 5 мг/мл 2мл №10.

20.03.2018 ТОВ «Діатом» отримало від Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками дозвіл №НП13/1-03.2018 на ввезення на територію України виробництва АО «Калцекс» Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 - 31 190 уп., Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 ампулах №5 - 30 628 уп., Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах №5 - 29 800 уп., Діазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10 - 23 406 уп., Діазепекс, таблетки по 5 мг №20 - 5 000 уп.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач не маючи дійсного наміру виконувати взяті на себе зобов'язання щодо ексклюзивних прав позивача, умисно ввів позивача в оману з метою стимулювати продаж продукції відповідача.

Такі дії з боку АТ «Калцекс» є порушенням передбаченого додатковою угодою №1 від 21.12.2015 до контракту №01 від 21.12.2015 ексклюзивного права ТОВ «Укрфармгруп» продажу на території України товарів (лікарських засобів) виробництва АТ «Калцекс», і таке право, за твердженням позивача, підлягає захисту в судовому порядку шляхом зобов'язання припинити дії, які порушують право та зобов'язання вчинити дії, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Стаття 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 214 ЦК України встановлено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього.

Частинами 6, 7 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 611 ЦК України у разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Слід зазначити, що принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦK України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

При цьому, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі №6-230цс14.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Укрфармгруп» вказує, що відповідач всупереч, зокрема, ст. ст. 13, 509, 525, 526, 629 ЦК України та ст.ст. 173, 193 ГК України вчиняє дії, що порушують ексклюзивні права позивача на продаж відповідної групи товарів на території України на підставі контракту №01 від 21.12.2015, які ним же і були надані позивачу. Такі порушення є безпідставними, оскільки позивач не вчиняв дії, які відповідно до законодавства України чи умов укладеного між сторонами контракту №01 від 21.12.2015 дозволяли б відповідачу в односторонньому порядку відмовитись від взятих на себе зобов'язань.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та умовам договору про ексклюзивні права позивача на продаж відповідної групи товарів на території України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 9-11 ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини, в тому числі за участю іноземної особи, не врегульовані законодавством, суд застосовує звичаї, які є вживаними у діловому обороті.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Виходячи із аналізу положень чинного цивільного законодавства України вбачається, що ним не врегульовані спірні в даній справі правовідносини з приводу прийняття одним суб'єктом господарювання на себе обов'язку здійснювати певні дії лише конкретно визначеному іншому суб'єкту господарювання (або декільком з них), або надання одним суб'єктом виключних (ексклюзивних) прав іншому суб'єкту на поставку товарів або послуг такого постачальника будь-яким іншим особам на певній території.

Водночас, слід звернути увагу на п. 25 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі», яким передбачено, що спеціальні або ексклюзивні права - права, надані в межах повноважень органом державної влади або органом місцевого самоврядування на підставі будь-якого нормативно-правового акта та/або акта індивідуальної дії, що обмежують провадження діяльності у сферах, визначених цим Законом, однією чи кількома особами, що істотно впливає на здатність інших осіб провадити діяльність у зазначених сферах. Не вважаються спеціальними або ексклюзивними права, надані за результатами конкурсів (тендерів), інформація про проведення яких попередньо оприлюднювалася, якщо надання цих прав здійснювалося на основі об'єктивних критеріїв.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що для визначення характеру спірних правовідносин в частині тлумачення наявного у ТОВ «Укрфармгруп» ексклюзивного права по аналогії закону може бути застосовано положення п. 25 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі». Тобто, надання відповідачем позивачу ексклюзивних прав продажу на території України лікарських засобів на підставі контракту №01 від 21.12.2015 означає прийняття ним (відповідачем) на себе обов'язку не здійснювати продаж (поставку) відповідних товарів на території України будь-яким іншим особам, окрім позивача.

Водночас, невиконання відповідачем таких взятих на себе обов'язків суперечить умовам контракту №01 від 21.12.2015 та порушує надані позивачу згідно із вказаним договором ексклюзивні права.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на недоведеність факту порушення прав і законних інтересів позивача у даному випадку, що є підставою для відмови у задоволенні його позову у повному обсязі.

Відповідач зазначає, що позивач згідно умов контракту №01 від 21.12.2015 має придбавати товар у відповідача у визначених додатковою угодою №1 від 21.12.2015 до контракту мінімальних обсягах.

При цьому, відповідач вказує, що положення п. 1 додаткової угоди №1 від 21.12.2015 до контракту №01 від 21.12.2015 щодо ексклюзивних прав позивача було введено з метою стимулювання покупця за контрактом до збільшення обсягу закупівель товару, а не з метою надання позивачу виключного права на продаж товару на території України та обмеження АТ «Калцекс» і невизначеного кола третіх осіб немайнового права на продаж товару на території України.

За твердженням відповідача, умови контракту №01 від 21.12.2015 про ексклюзивність не надають жодних прав позивачу та не покладають жодних обов'язків на відповідача.

Відхиляючи вищезазначені твердження відповідача, судом першої інстанції вірно зазначено, що умови додаткової угоди №1 від 21.12.2015 до контракту №01 від 21.12.2015 щодо ексклюзивності чітко встановлюють для позивача право бути єдиним на території України продавцем відповідних товарів АТ «Калцекс» та зобов'язують його придбавати такий товар у АТ «Калцекс» у певних мінімальних обсягах.

Умови додаткової угоди №1 від 21.12.2015 контракту №01 від 21.12.2015 щодо ексклюзивності встановлюють для відповідача обов'язок утриматись від вчинення дій щодо продажу будь-яким іншим особам, крім ТОВ «Укрфармгруп», на території України відповідних товарів АТ «Калцекс», та водночас, встановлюють для нього право вимагати від Позивача придбавати такий товар саме у АТ «Калцекс» у певних мінімальних обсягах.

При цьому, суд зазначає, що вказані взаємні права та обов'язки сторін контракту №01 від 21.12.2015, зокрема і ті, що передбачені додатковою угодою №1 від 21.12.2015 узгоджуються із положеннями ст. ст. 13, 509, 526, 629 ЦК України, ст. ст. 173, 193 ГК України.

Водночас, в матеріалах справи наявні докази вчинення відповідачем дій щодо продажу на території України відповідних товарів третім особам, а не тільки ТОВ «Укрфармгруп».

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що АТ «Калцекс» зверталося до ТОВ «Укрфармгруп» із пропозицією переглянути умови контракту №01 від 21.12.2015 щодо ексклюзивності або збільшення обсягу закупівлі відповідних лікарських засобів для продажу їх на території України.

Також, відповідач посилається на рішення Адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №48-ріш від 18.11.2016 у справі №2-26.206/30-2016, яким вирішено визнати дії ТОВ «Укрфармгруп» та обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм», які полягли в узгодженні своєї поведінки при підготовці документів, наданих в складі пропозицій конкурсних торгів для участі у відкритих торгах, які проводились 04.01.2016 Миколаївською обласною лікарнею - закладом комунальної власності області - на закупівлю провітамінів, вітамінів та гормонів, глюкозоїдів та алкалоїдів рослинного походження та їхніх похідних, антибіотиків (глікозидів та алкалоїдів рослинного походження та їхніх солей, ефірів, естерів та їхніх похідних), внаслідок чого конкуренцію між ними під час участі у зазначених торгах було усунуто, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів).

Зазначене вище Рішення №48-ріш від 18.11.2016 було залишено в силі рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2017 у справі №915/1365/16.

Окрім цього, як вказує відповідач, інформація про притягнення Антимонопольним комітетом ТОВ «Укрфармгруп» до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», міститься у Зведених відомостях про рішення органів Комітету про визнання вчинення суб'єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченої п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) та накладення штрафу.

Таким чином, відповідач обґрунтовуючи прийняття власного рішення про те, що позивач більше не буде єдиним дистриб'ютором на території України, який має право на поширення продукції відповідача (лист вих.№48 від 25.01.2018), зазначає, що ТОВ «Укрфармгруп» до 18.11.2019 не має права брати участь у процедурі публічних закупівель, яка є єдиною можливою процедурою для продажу державним та комунальним закладам охорони здоров'я лікарських засобів, які є предметом контракту №01 від 21.12.2015, а тому постачання відповідачем таких лікарських засобів іншим дистриб'юторам на території України не може ні завдати жодної шкоди позивачу, ні порушити будь-які права чи законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищезазначені факти не впливають на можливість ТОВ «Укрфармгруп» продовжувати виконувати власні обов'язки щодо купівлі у АТ «Калцекс» відповідних лікарських засобів у встановлених контрактом №01 від 21.12.2015 обсягах, оскільки укладений між сторонами спору контракт не встановлює будь-яких умов щодо реалізації поставлених товарів. При цьому, до суду не надано доказів того, що ТОВ «Укрфармгруп» припустилося порушень мінімальних обсягів закупівлі відповідних лікарських засобів згідно умов укладеного контракту №01 від 21.12.2015.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, обставини наявності порушення у діях сторін контракту законодавства про захист економічної конкуренції, не входять до предмету доказування в даному спорі та не пов'язані із правовими підставами позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач також зазначає, що положення контракту №01 від 21.12.2015 щодо ексклюзивності є обмеженням правоздатності АТ «Калцекс» в позасудовому порядку.

За твердженнями відповідача, у зв'язку із укладеним контрактом (умовами контракту щодо ексклюзивності) його обмежено у праві на укладення договорів із відповідними умовами із невизначеним колом осіб на території України, а тому такий правочин (відповідні умови контракту) є нікчемними.

Суд першої інстанції критично поставився до таких тверджень відповідача та вірно зазначив, що останній своєю волею взяв на себе обов'язок утриматись від вчинення певних дій (негативне зобов'язання згідно зі ст. 509 ЦК України). Тобто такий обов'язок не є обмеженням особи у правоздатності в розумінні ст. 27 ЦК України, оскільки не обмежує АТ «Калцекс» у можливості мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, а лише встановлює для нього, зокрема, відповідний обов'язок (який він набув власною волею) утриматись від вчинення певних дій.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про безпідставність тверджень відповідача про нікчемність умов контракту №01 від 21.12.2015 щодо ексклюзивності у зв'язку з обмеженням його у правоздатності.

Також, суд першої інстанції правомірно не погодився з доводами відповідача про наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін контракту №01 від 21.12.2015 у зв'язку з його умовами про ексклюзивність.

Оскільки і позивач, і відповідач наділяються рівноцінними правами та обов'язками, які випливають із умов про ексклюзивність - позивач наділяється правом бути єдиним на території України продавцем відповідних лікарських засобів, які поставляються АТ «Калцекс» та зобов'язується придбавати їх у АТ «Калцекс» у певних мінімальних обсягах, а відповідач, в свою чергу, наділяється обов'язком утриматись від вчинення дій щодо продажу будь-яким іншим особам, окрім ТОВ «Укрфармгруп», на території України відповідних лікарських засобів, та наділяється правом вимагати від позивача придбавати такий товар саме у АТ «Калцекс» у певних мінімальних обсягах.

При цьому, відповідач посилається на те, що умови контракту щодо ексклюзивності завдають йому шкоди у вигляді недоотриманого прибутку, однак жодних належних та допустимих доказів цього факту матеріали справи не містять.

З приводу долученого позивачем до матеріалів справи Висновку науково-правової експертизи від 20.04.2018 №126/85-е, наданого старшим науковим співробітником Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України к.ю.н. М.В. Венецькою на запит ТОВ «Укрфармгруп» у відповідності до положень Закону України «Про наукову і науково-технічну експертизу», суд зазначає наступне.

За наслідком проведеної науково-правової експертизи зроблено висновок про те, що включення до договору дистрибуції умови про ексклюзивність не суперечить законодавству України та є загальноприйнятою господарською практикою. Така умова означає прийняття на себе стороною договору негативного (пасивного) зобов'язання, а саме - зобов'язання не вчиняти певних дій, як-то не укладати аналогічні договори та/або не співпрацювати на аналогічних умовах з третіми особами у певний період та певній території.

Водночас, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Отже, зазначений Висновок науково-правової експертизи, виконаної на запит ТОВ «Укрфармгруп», не є висновком судової експертизи в розумінні ст. 98 ГПК України, оскільки у такому висновку не вказується, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Водночас, статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про наукову і науково-технічну експертизу» висновки громадської та інших наукових і науково-технічних експертиз мають, як правило, рекомендаційний характер. Вони беруться до уваги державними органами поряд з висновками державної наукової і науково-технічної експертизи при прийнятті рішень про реалізацію науково-технічних програм, проектів, використання іншої науково-технічної продукції та розробок.

Висновок науково-правової експертизи від 20.04.2018 №126/85-е не є пріоритетним перед іншими доказами, та, з огляду на приписи ст. ст. 13, 73, 74, 86 ГПК України наведені у такому документі дані повинні бути оцінені судом на рівні з іншими доказами, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

У Висновку науково-правової експертизи від 20.04.2018 №126/85-е, зокрема, вказується, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 Угоди про асоціацію між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії та їх державами-членами, з іншого боку (далі - Угода про асоціацію), Україна наближає своє законодавство про конкуренцію і практику застосування до acquis ЄС так як це визначено нижче, а саме, Регламент Комісії (ЄС) №330/2010 від 20 квітня 2010 про застосування статті 101 (3) Договору про функціонування Європейського Союзу до категорій вертикальних угод та узгоджених дій. При цьому статті 1, 2, 3, 4, 6, 7 і 8 Регламенту повинні бути реалізовані протягом трьох років після вступу в силу.

Для реалізації вимог ст. 256 Угоди про асоціацію, 12 жовтня 2017 Антимонопольний комітет України прийняв розпорядження № 10-рп, яке було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2017 за № 1364/31232, яким були затверджені Типові вимоги до вертикальних узгоджених дій суб'єктів господарської діяльності щодо поставок і використання товарів (далі - Типові вимоги).

Відповідно до п.1 Розділу 1 Типових вимог, ці Типові вимоги, розроблені відповідно до положень частини другої статті 11 Закону України «Про захист економічної конкуренції», визначають вимоги до узгоджених дій суб'єктів господарювання щодо поставок і використання товарів у вигляді двосторонніх або багатосторонніх угод (договорів).

У Висновку науково-правової експертизи від 20.04.2018 №126/85-е вказується, що Типові вимоги поширюють свою дію на цивільно-правові угоди, що укладені між суб'єктами господарювання на території України.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Типових вимог, виключне (ексклюзивне) постачання - система, за якої постачальник погоджується продавати контрактні товари тільки визначеному покупцеві в межах визначеної території.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд першої інстанції погодився із наведеним у Висновку науково-правової експертизи від 20.04.2018 №126/85-е твердженнями, що визначення у Типових вимогах поняття «виключне (ексклюзивне) постачання», в повній мірі характеризує господарські правовідносини між ТОВ «Укрфармгруп», як постачальником, та АТ «Калцекс» як виробником лікарських засобів, з яким укладений відповідний договір - контракт №01 від 21.12.2015, в якому міститься термін «ексклюзивний дистриб'ютор», «ексклюзивне право продажу».

Також, місцевим господарським судом вірно прийнято до уваги правову позицію експерта про те, що умова «ексклюзивності» не може вважатись обмеженням правоздатності суб'єкта цивільних прав, оскільки, по-перше, зобов'язання сторони договору утриматись від певних дій не є порушенням його цивільних прав і порушенням закону, по-друге, особа добровільно взяла на себе це зобов'язання, в силу чого має місце відповідність волі волевиявленню і, по-третє, обмеження завжди має строковий, і, зазвичай, територіальний характер.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач - АТ «Калцекс» всупереч ст. ст. 13, 509, 525, 526, 629 ЦК України та ст. ст. 173, 193 ГК України вчиняє дії, що порушують ексклюзивні права позивача на продаж відповідних лікарських засобів на території України на підставі контракту №01 від 21.12.2015, які ним же і були надані позивачу. Такі дії відповідача є неправомірними, оскільки позивач не вчиняв дії, які відповідно до законодавства України чи умов укладеного між сторонами договору дозволяли би відповідачу в односторонньому порядку відмовитись від взятих на себе зобов'язань.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є ідентичними запереченням відповідача під час розгляду суду в суді першої інстанції, які були повно та всебічно розглянуті та правомірно відхилені місцевим господарським судом та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Калцекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі №910/4013/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заява представника відповідача про розподіл судових витрат, підлягає розгляду у разі подання заявником протягом п'яти днів після прийняття постанови, відповідних доказів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Калцекс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі №910/4013/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі №910/4013/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4013/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 29.03.2019 після виходу головуючого судді з відпустки за сімейними обставинами.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська