номер провадження справи 18/7/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 справа № 908/186/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.,

при секретарі судового засідання: Чубар М.В.

розглянув матеріали справи № 908/186/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче підприємство Альфа Корм (03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4)

до відповідача державного підприємства Дослідне господарство Відродження Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (72331, Запорізька область, Мелітопольський район, селище Відродження, вул. Горького, буд. 34)

про стягнення 622136,02 грн.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче підприємство Альфа Корм звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з державного підприємства Дослідне господарство Відродження Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України 622136,02 грн. заборгованості за договором поставки № 14662 від 08.08.2018, які складаються з: 551400,00 грн. основного боргу за неоплачений товар, 36477,48 грн. пені, 30397,90 грн. 30% річних та 3860,64 грн. інфляційних втрат.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2019 справу № 908/186/19 передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою суду від 30.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/186/19, присвоєно справі номер провадження 18/7/19, розгляд справи по суті призначено на 27.02.2019; у судовому засіданні 27.02.2019 оголошувалась перерва до 19.03.2019.

Позивач 15.03.2019 на електронну адресу суду та 18.03.2019 через канцелярію господарського суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача; у судове засідання позивач або його представник не зявилися.

Клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника судом задоволено.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що на виконання умов договору поставки № 14662 від 08.08.2018 позивачем передано відповідачу товар на суму 551400,00 грн. згідно видаткових накладних № 387 від 02.10.2018, № 528 від 18.10.2018 та №580 від 01.11.2018. У звязку з простроченням виконання зобовязання по оплаті товару за зазначеними видатковими накладними, позивачем нараховані та заявлені до стягнення пеня, 30% річних та інфляційні втрати. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 15, 16, 509, 514, 516, 518, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 625 ЦК України та ст.ст. 181, 220 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач 18.03.2019 на електронну адресу суду направив клопотання про відкладення слухання справи на інший час, у звязку з перебуванням в.о. директора відповідача у відрядженні; клопотання надійшло без електронного цифрового підпису; у судове засідання відповідач або його представник не зявилися.

Згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.02.2013 № 28, п. 1.5.17 документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Враховуючи надходження до суду клопотання відповідача (засобами електронного звязку) без електронного цифрового підпису та відсутність в матеріалах справи, станом на час постановлення даного рішення, відповідного клопотання в оригіналі, клопотання відповідача залишено судом без розгляду.

Зазначене свідчить, що судом вжиті всі заходи щодо належного повідомлення позивача та відповідача про дату, місце і час розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У встановлений судом строк не пізніше 18.02.2019 відзив відповідачем не поданий, про причини неподання та їх поважність відповідач суд не повідомив.

Зважаючи на належне повідомлення позивача та відповідача про розгляд справи, суд вирішив за доцільне розглянути справу за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю в судовому засіданні представників позивача та відповідача.

Судом 19.03.2019 постановлено рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче підприємство Альфа Корм (постачальник, позивач у справі) та державне підприємство Дослідне господарство Відродження Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (покупець, відповідач у справі) 08.08.2018 уклали договір поставки № 14662 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставити (передати) у власність покупця товар, вказаний в рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невідємною частиною договору, передати у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти цей товар і своєчасно та в повній мірі здійснити його оплату.

Пунктом 1.2 договору обумовлено, що найменування, асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначаються в рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є його невідємною частиною цього договору.

Одночасно з товаром постачальник зобовязується передати покупцю документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, а саме: видаткова накладна, рахунок-фактура, якісне посвідчення. Цей перелік документів є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню (п. 2.2 договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.6, 3.7 договору поставка товару здійснюється партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, яка визначена у видатковій накладній. Датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній. Факт отримання партії товару покупцем, а також документів, передбачених п. 2.2 даного договору, засвідчується підписом та печаткою покупця на видатковій накладній. Покупець зобовязаний надати постачальнику довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, якою уповноважує певну особу на отримання товару.

У пункті 6.5 договору передбачено, що оплата поставленої партії товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту поставки партії товару.

Датою оплати за товар вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 6.7 договору).

Згідно пункту 9.1 договору поставки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору, жодна із сторін письмово не заявить про свій намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік на тих же умовах.

На виконання умов договору поставки ТОВ Торгово-виробниче підприємство Альфа Корм поставлявся відповідачу товар на загальну суму 551400,00 грн. Факт поставки підтверджується видатковими накладними:

№ 387 від 02.10.2018 на суму 270200,00 грн.,

№ 528 від 18.10.2018 на суму 212380,00 грн.,

№ 580 від 01.11.2018 на суму 68820,00 грн.

Зазначені видаткові накладні узгоджені сторонами та підтверджують прийняття відповідачем товару без жодних зауважень та претензій, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на видаткових накладних бригадира ОСОБА_1, повноваження якої підтверджуються кільцевою довіреністю № 1 від 08.08.2018.

Відповідач зобовязання щодо своєчасної та повної оплати отриманого за договором поставки № 14662 від 08.08.2018 товару не здійснив, чим порушив умови договору.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 551400,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати поставленого позивачем товару, у встановлений договором строк (протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки партії товару відповідно п. 6.5 договору), не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 551400,00 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання по оплаті за поставлений товар позивач, посилаючись на пункт 7.1 договору, просив стягнути 36477,48 грн. пені, що складається з: 20786,89 грн. за період з 02.11.2018 по 18.01.2019 за видатковою накладною №387 від 02.10.2018, 12568,24 грн. за період з 20.11.2018 по 18.01.2019 за видатковою накладною № 528 від 18.10.2018 та 3122,35 грн. за період з 04.12.2018 по 18.01.2019 за видатковою накладною № 580 від 01.11.2018.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторонами в пункті 7.1 договору узгоджено, що у разі прострочення грошового зобовязання за цим договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання за весь період прострочки. Положення ч. 6 ст. 232 ГК України у даному випадку не застосовуються.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 36477,48 грн. є вірним та виконаним з дотриманням вказаних норм права та умов договору, тому вимога позивача щодо стягнення 36477,48 грн. пені за загальний період з 02.11.2018 по 18.01.2019 судом задовольняється.

Також за порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач, посилаючись на п. 7.2 договору, просив стягнути з відповідача 30397,90 грн. 30% річних за загальний період з 02.11.2018 по 18.01.2019, що складається з: 17322,41 грн. за період з 02.11.2018 по 18.01.2019 за видатковою накладною №387 від 02.10.2018, 10473,53 грн. за період з 20.11.2018 по 18.01.2019 за видатковою накладною № 528 від 18.10.2018 та 2601,96 грн. за період з 04.12.2018 по 18.01.2019 за видатковою накладною № 580 від 01.11.2018; а також 3860,64 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 02.11.2018 по 18.01.2019, а саме: 2161,60 грн. за грудень 2018 року за видатковою накладною № 387 від 02.10.2018 та 1699,04 грн. за грудень 2018 року за видатковою накладною № 528 від 18.10.2018.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

У пункті 7.2 договору визначено, що у разі прострочки покупцем виконання грошового зобовязання, на вимогу постачальника, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також тридцять процентів річних від простроченої суми.

Надані позивачем розрахунки 30% річних та інфляційних втрат судом визнано вірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 30397,90 грн. 30% річних за загальний період з 02.11.2018 по 18.01.2019 та 3860,64 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 02.11.2018 по 18.01.2019 за порушення строків оплати за договором заявлені до стягнення правомірно та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач надав необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 30% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав. Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання зобовязань за договором щодо оплати за поставлений товар.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства Дослідне господарство Відродження Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (72331, Запорізька область, Мелітопольський район, селище Відродження, вул. Горького, буд. 34, ідентифікаційний код 00724838) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче підприємство Альфа Корм (03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, ідентифікаційний код 42094096) 551400,00 грн. (пятсот пятдесят одну тисячу чотириста грн. 00 коп.) основного боргу, 36477,48 грн. (тридцять шість тисяч чотириста сімдесят сім грн. 48 коп.) пені, 30397,90 грн. (тридцять тисяч триста девяносто сім грн. 90 коп.) 30% річних, 3860,64 грн. (три тисячі вісімсот шістдесят грн. 64 коп.) інфляційних втрат та 9332,04 грн. (девять тисяч триста тридцять дві грн. 04 коп.) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 25.03.2019.

Суддя В.В. Носівець