ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 березня 2019 р. Справа № 903/957/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О. за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №903/957/18

за позовом Національного банку України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Талфорт, м. Луцьк

про стягнення 2 971,71 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 18-0014/21662 від 17.04.2018),

від відповідача: н/з

в с т а н о в и в:

26.12.2018 Національний банк України звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою № 18-0016/37100 від 17.12.2018 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Талфорт 2 971,71 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 8.3. договору №100301 від 12.06.2018, за порушення строку поставки товару.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань за договором №100301 від 12.06.2018 щодо поставки товару.

Ухвалою суду від 29.12.2018 було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.01.2019.

14.01.2019 до господарського суду надійшло клопотання представника позивача - Національного банку України № 18-0015/1119 від 09.01.2019 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій представник Національного банку України просить суд забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції та визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового засідання: Господарський суд м. Києва.

Ухвалою суду від 15.01.2019 у задоволенні клопотання представника позивача - Національного банку України № 18-0015/1119 від 09.01.2019 про участь у судовому засіданні 24.01.2019 о 15:20 хв. в режимі відеоконференції відмовлено.

Відкриваючи 29.12.2018 провадження у справі, суд встановлював відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України до 22.01.2019.

Повідомленням про вручення поштового відправлення № 116 підтверджується, що відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 02.01.2019.

Проте, відповідач вимог ухвали суду від 29.12.2018 не виконав, відзиву на позов не подав, поважних причин, які перешкоджали йому подати відзив не навів.

Ухвалою суду від 24.01.2019 підготовче провадження було закрито; справу призначено до судового розгляду по суті на 27.02.2019.

31.01.2019 до господарського суду Волинської області надійшло клопотання представника позивача - Національного банку України № 18-0015/4914 від 28.01.2019 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій представник Національного банку України просив суд забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції та визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового засідання: Подільський районний суд м. Києва.

Ухвалою суду від 01.02.2019 клопотання представника позивача - Національного банку України № 18-0015/4914 від 28.01.2019 про участь у судовому засіданні 27.02.2019 по справі № 903/957/18 в режимі відеоконференції було задоволено; доручено Подільському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання 27.02.2019 о 14 год. 30 хв. в режимі відеоконфенції.

В судовому засіданні 27.02.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 27.02.2019 не зявився. Факт належного повідомлення відповідача про судовий розгляд підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 538.

В судовому засіданні 27.02.2019 було оголошено перерву до 27.03.2019; ухвалою суду від 27.02.2019 повідомлено відповідача ТзОВ Талфорт про оголошення перерви в судовому засіданні до 27.03.2019.

В судове засідання 27.03.2019 представник відповідача не зявився.

Ухвала суду, яка була надіслана на адресу відповідача, повернулася з поштовою відміткою: За закінченням терміну зберігання, хоча була надіслана на адресу: Волинська область, м. Луцьк, вул. Задворецька, 25, яка зазначена в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як адреса місцезнаходження відповідача.

Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, надісланий судом за місцем державної реєстрації і повернутий органом звязку з позначкою «За закінченням терміну зберігання» з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обовязку щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд справи.

Як передбачено пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження, місця проживання особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила іншої адреси, вважається днем вручення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Випадків, встановлених ст.202 ГПК України, коли розгляд справи по суті відкладається, судом не встановлено.

За таких обставин, коли відповідач неодноразово повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, справу по суті розглянуто за відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами на підставі ч.9 ст.165 ГПК України.

Розглядаючи справу за відсутності представника відповідача, судом враховано, що у відповідності до частини другої статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на викладене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися з ухвалою господарського суду Волинської області в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

12.06.2018 між Національним банком України як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю Талфорт як постачальником було укладено договір поставки № 100301, згідно з п. 1.1. якого постачальник зобовязався у 2018 році здійснити постачання автомобільних шин гумових зимових, код ДК 021:2015 «Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності» в асортименті та кількості згідно з додатком 1 до цього договору, який є невідємною частиною цього договору, а замовник прийняти і оплатити цей товар.

Згідно з п. 3.1. договору загальна вартість за договором становить 38 628 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата здійснюється за фактично отриманий товар на підставі документа, що підтверджує факт поставки (видаткової накладної), протягом 10 робочих днів з дня її підписання сторонами.

У відповідності до п. 5.1. договору поставка товару в повному обсязі здійснюється протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання цього договору уповноваженими особами сторін.

Пунктами 14.1., 14.2. договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін і діє до 31.12.2018 (включно). В частині гарантійних зобовязань договір діє до закінчення строку дії гарантії на товар, який відраховується від дати приймання замовником товару згідно з видатковою накладною.

У разі невиконання сторонами умов цього договору у встановлений термін він діє до повного виконання ними своїх зобовязань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи договір поставки № 100301 від 12.06.2018 підписаний уповноваженими представниками сторін 12.06.2018 та скріплений печатками сторін.

Беручи до уваги умову п. 5.1. договору щодо строків поставки, відповідач повинен був поставити позивачу товар до 15.06.2018 (включно).

Порушуючи умови договору поставки № 100301 від 12.06.2018, відповідач не поставив товар у встановлений договором строк.

Листом № 21/06-1 від 26.06.2018 відповідач повідомив позивача про те, що у звязку з обєктивними обставинами (затримка поставки товарів від виробників та офіційних дистрибюторів, необхідність додаткового часу для поставки товару до місцезнаходження замовника) товариство не в змозі поставити товар у встановлений договором термін.

Листом № 07/07-1 від 27.07.2018 відповідач повідомив позивача про те, що не може виконати всі умови договору та просив на підставі ст. 188 Господарського кодексу України розірвати договір поставки № 100301 від 12.06.2018.

Відповідно до п. 8.3. договору поставки № 100301 від 12.06.2018 у разі порушення строків постачання товару або заміни неякісного товару на якісний в гарантійний період постачальник на вимогу замовника виплачує штрафні санкції протягом 10 робочих днів після отримання цієї вимоги в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла у період, за який сплачуються штрафні санкції, від вартості несвоєчасно поставленого товару або від вартості неякісного товару за кожний день прострочення до дня фактичного виконання зобовязань.

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 1 від 13.09.2018 про сплату штрафних санкцій за договором поставки № 100301 від 12.06.2018 в розмірі 2 971,71 грн., нарахованих за період з 16.06.2018 по 04.09.2018, протягом 10-ти робочих днів з дня отримання цієї вимоги. Також повідомив відповідача, що після оплати штрафних санкцій за договором, Національний банк України готовий розірвати договір за письмовою згодою сторін (а.с. 23-24).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вимогу позивача відповідач отримав 20.09.2018 (а.с. 25).

Проте, відповідач штрафних санкцій за договором поставки № 100301 від 12.06.2018 у розмірі 2 971,71 грн. добровільно не сплатив, що спричинило звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018р. у справі № 912/2483/17.

Учасник господарських відносин відповідач у справі порушив правила здійснення господарської діяльності, оскільки не передав товар у встановлений договором строк, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 2 971,71 грн. штрафних санкцій за порушення строків постачання товару є законною та обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

У звязку із задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 546, 549, 599, 610, 611, 612, 627, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230 Господарського кодексу України, ст.ст. 129, 236-242, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Талфорт (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Задворецька, буд. 25, ) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ) 2 971 грн. 71 коп. штрафних санкцій, 1762 грн. витрат, повязаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 29.03.2019.

Суддя І. О. Якушева