ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. Справа№ 910/3/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Платинум банк" Грошової С.В., м. Київ

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2019

у справі №910/3/19 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Платинум банк", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал страхування", м. Київ

про стягнення 1339307,97 грн,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 Публічне акціонерне товариство "Платинум банк" (далі - Банк, Апелянт, Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості, що виникла на підставі Договору доручення №20150608-Г від 08.06.2015, Договору доручення №140515-189/к від 14.05.2015 та Договору доручення №240516-218/к від 24.05.2016, що укладені між Банком та Відповідачем.

Позовні вимоги Банк обґрунтовував порушенням Відповідачем зобов'язань в частині оплати винагороди відповідно до Договору доручення №20150608-Г від 08.06.2015, Договору доручення №140515-189/к від 14.05.2015 та Договору доручення №240516-218/к від 24.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 вищезазначену позовну заяву повернуто Банку без розгляду.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що Позивачем при зверненні з позовною заявою було порушено приписи ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо об'єднання декількох вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основних та похідних вимог, що стало підставою для повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України. При цьому судом першої інстанції зазначено, що заявлена Позивачем вимога про стягнення суми складається із суми заборгованості, яка виникла за трьома договорами доручення: №20150608-Г від 08.06.2015, №140515-189/к від 14.05.2015, №240516-218/к від 24.05.2016.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Банк звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 та направити справу №910/3/19 до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

В обґрунтування неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права Апелянт посилається на те, що у позовній заяві Банку об'єднано позовні вимоги, що виникли на підставі трьох договорів доручення, які, за твердженням Апелянта є однорідними, укладались з одних і тих самих підстав, а тому пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту. Також, апелянтом зазначено, що позовні вимоги, які виникли з вказаних договорів подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача, таким чином, дані обставини виключають можливість повернення позовної заяви Банку без розгляду.

Інші учасники процесу не скористалися правом на подання до суду апеляційної інстанції відзивів на апеляційну скаргу в письмовій формі згідно зі ч. 1 ст. 263 ГПК України.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 271 ГПК України вказана апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши наявні в справі матеріали, надавши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення ухвали Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/3/19 без змін, а апеляційної скарги Банку без задоволення, з наступних підстав.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Таким чином, процесуальний закон допускає об'єднання декількох позовних вимог в одній позовній заяві, однак такі вимоги повинні відповідати певним умовам (альтернативно):

- пов'язаність між собою підставою виникнення, або

- пов'язаність між собою поданими доказами.

Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, первинні вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Місцевим господарським судом правильно встановлено, що поданий Банком позов обґрунтовується порушенням умов трьох договорів доручення (цивільно-правових зобов'язань), тобто трьох різних юридичних зобов'язань, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, в позовній заяві об'єднано вимоги, які виникли з трьох різних підстав, що не відповідає першій з наведених вище умов, визначених ч.1 ст. 173 ГПК України.

Згідно з ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), на яких ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи зміст позовних вимог (стягнення заборгованості по виплаті винагороди за договором доручення), до предмету доказування входить коло обставин, які підтверджують правову позицію Позивача. Такими обставинами у справі про стягнення заборгованості є, зокрема, виникнення обов'язку Відповідача сплатити кошти, а також порушення такого обов'язку останнім. Отже, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за порушення грошових зобов'язань, які виникли з трьох різних договорів доручення та обґрунтовує свої вимоги різними доказами, які не пов'язані між собою, а саме актом наданих послуг №1 від 11.01.2017 до Договору доручення №20150608-Г від 08.06.2015 за період з 01.01.2017 по 11.01.2017, актом наданих послуг №12 30.12.2016 до Договору доручення №20150608-Г від 08.06.2015 за період з 01.12.2016 по 31.12.2016, актом наданих послуг №12 від 30.12.2016 до Договору доручення №140515-189/к від 14.05.2015 за період з 01.12.2016 по 31.12.2016, актом наданих послуг №1 від 11.01.2017 до Договору доручення №140515-189/к від 14.05.2015 за період з 01.01.2017 по 11.01.2017, актом наданих послуг №8 від 31.12.2016 до Договору доручення № 240516-218/к від 24.05.2016 за період з 01.12.2016 по 31.12.2016, актом наданих послуг №9 від 11.01.2017 до Договору доручення № 240516-218/к від 24.05.2016 за період з 01.01.2017 по 11.01.2017.

За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що в поданій позовній заяві об'єднано вимоги (про стягнення заборгованості по виплаті винагороди), які виникли з обставин порушення умов трьох різних самостійних і не повязаних між собою договорів, та обґрунтовуються різними, не пов'язаними між собою доказами.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду відмічає, що оскільки зазначені вимоги не пов'язані між собою підставами виникнення та не пов'язані поданими доказами, то вони не можуть вважатися однорідними, а відтак норми ст. 173 ГПК України в даному випадку не можуть бути застосовані.

Аналогічна правова позиція про застосування норм процесуального права викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/3569/18.

За таких умов, суд першої інстанції правильно з'ясував характер спірних правовідносин, які склались між сторонами та дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, що не спростовано доводами апеляційної скарги, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються апеляційним господарським судом на Публічне акціонерне товариство "Платинум Банк".

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Платинум банк" залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/3/19 залишити без змін.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко