ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Справа№ 910/5253/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Шевченко Т.М. - адвокат

від відповідача 1: Кириченко І.А. - адвокат

від відповідача 2: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 13.12.2018, повний текст якого складений 04.01.2019,

у справі № 910/5253/18 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп»

до 1. Акціонерного товариства «Калцекс», юридичної особи за законодавством Латвійської Республіки

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Діатом»

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним укладеного між відповідачами контракту № 01 від 01.02.2018, а саме наступних товарів виробництва відповідача 1: Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах № 5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 мл в ампулах № 5, Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах № 5, Дазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Диазепекс, таблетки по 5 мг № 20.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний правочин порушує ексклюзивне право позивача на продаж на території України відповідної групи товарів, суперечить вимогам 203, 215, 228 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2018, повний текст якого складений 04.01.2019, у справі № 910/5253/18 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, факту порушення відповідачами прав позивача та охоронюваних законом інтересів, матеріалами справи спростовуються посилання позивача на те, що оскаржуваний правочин суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки останнім не доведено наявності обставин, за якими положення ст. 228 ЦК України відносять відповідний правочини до таких, що порушує публічний порядок.

Не погоджуючись з рішенням, 10.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/5253/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й при зверненні до суду з цим позовом.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 справа № 910/5253/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 24.01.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/5253/18;

- справу № 910/5253/18 призначено до розгляду на 13.02.2019 о 15:20;

- встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань та письмових пояснень - до 06.02.2019;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

06.02.2019 від відповідача 1 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з посиланням на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що спірний договір не порушує прав позивача та положень чинного законодавства.

У судовому засіданні 13.02.2019 представники позивача та відповідача 1 надали пояснення по суті спору.

07.03.2019 до суду від відповідача 1 надійшли додаткові письмові пояснення.

13.03.2019 до суду від відповідача 1 надійшла заява про розподіл судових витрат, в якому відповідач 1 просив здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач 2 поніс та має понести у зв'язку з розглядом справи № 910/5253/18 в Північному апеляційному господарському суді.

У судовому засіданні 13.03.2019 представник відповідача 2 надав пояснення по суті спору.

Станом на 20.03.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

21.12.2015 позивач як Покупець та відповідач 1 як Продавець уклали Контракт № 01 (далі Контракт № 01) (а.с. 89-96 т. 3), відповідно до якого відповідач 1 продає, а позивач купує товари (продукцію різного виду та асортименту, яка вироблена відповідачем 1 під будь-якою торгівельною маркою впродовж строку дії контракту) (далі Товар) на умовах, передбачених контрактом.

Згідно з п. 16.1 Контракту № 01 даний контракт вступає в силу з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами власних обов'язків.

У п. 17.11 Контракту № 01 сторони передбачили, що взаємовідносини сторін, які не врегульовані цим контрактом, регулюються діючим законодавством України.

Додатком № 1 до Контракту № 01 сторонами узгоджено асортимент та ціни Товару, щодо якого позивач має право оптового продажу.

Додатком № 2 від 21.12.2015 до Контракту № 01 (а.с.98 т.3) встановлено об'єм однієї виробничої серії для Товару:

Найменування (асортимент) товаруОдиниця виміруОб'єм серії
Діазепекс 5 мгТаблетка100 000
Діазепекс 5 мг/мл 2 млАмпула240 000
Фентаніл Калцекс 0,05 мг/мл 2 млАмпула160 000
Морфін Калцекс 10 мг/мл 1 млАмпула160 000 або 240 000
Промедол Калцекс 20 мг/мл 1 млАмпула160 000
21.12.2015 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Контракту № 01 (далі Додаткова угода № 1 (а.с.99 т.3), відповідно до п. 1 якої, відповідач 1 надає позивачу ексклюзивне право продажу Товару на території України.

Додатком № 1 від 21.12.2015 до Додаткової угоди № 1 сторонами затверджено річний мінімальний об'єм/план закупок.

Додаткова угода № 1 є невід'ємною частиною Контракту № 01 (п. 4 Додаткової угоди № 1).

Згідно з визначеннями, наведеними в Розділі 1 Контракту № 01:

- «Виробник» (Виготовлювач, Продавець) - ОА «Калцекс», компанія (підприємство), зареєстроване відповідно до законодавства Латвійської Республіки, яка виготовлює (виробляє) Товар різного виду і асортименту, яке має всі права для продажу Товару і передачі таких прав Покупцю (Дистриб'ютору);

- «Дистриб'ютор» (Покупець) - ТОВ «Укрфармгруп», компанія (підприємство), зареєстроване відповідно до законодавства України, яке має право оптового продажу Товару, випущеного Виробником, на певній території, з правом ведення діяльності, яка виходить за рамки цього Контракту № 01, а також залучення субдистриб'юторів без погодження з Виробником;

- «Територія» - територія України, в межах якої позивачу надано право реалізовувати Товар (вся територія України згідно з п. 1 Додаткової угоди № 1 - примітка суду).

01.02.2018 відповідач 1 як Продавець та відповідач 2 як Покупець уклали контракт № 01 (далі Контакт від 01.02.2018) (а.с.42-49 т. 2), відповідно до якого відповідач 1 продає, а відповідач 2 купує товари на умовах, викладених в даному контракті.

Додатком № 1 до Контракту від 01.02.2018 (а.с.50-51 т.2) відповідач 1 та відповідач 2 узгодили перелік товарів, право продажу яких має відповідач 2 як покупець (дистриб'ютор), до якого входять товари, що є предметом продажу за Контрактом № 01, укладеним між відповідачем 1 та позивачем.

Листом № 48 від 25.01.2018 (а.с. 125-126 т. 3) відповідач 1 повідомив позивача про те, що згідно з умовами п. 5.3.2 Контракту № 01, з 2018 року позивач не буде єдиним дистриб'ютором на території України, що має право на розповсюдження продукції Калцекс, при цьому позивач залишається дистриб'ютором, який має право на розповсюдження продукції Калцекс на території України відповідно до умов Контракту № 01.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить визнати Контракт від 01.02.2018 недійсним на підставі статей 203, 215, 228 ЦК України оскільки відповідач 1 в порушення ст.ст. 13, 509, 526, 629 ЦК України, ст.ст. 173,193 ГК України вчинив правочин (уклав Контракт від 01.02.2018), який порушує ексклюзивне право позивача на продаж на території України відповідної групи товарів на умовах Контракту № 01, що призведе до негативних наслідків для позивача у вигляді завдання йому збитків у вигляді неотриманого прибутку (упущеної вигоди).

Позивач вважає, що відповідач 1 своїми діями безпідставно порушив умови укладеного з позивачем Контракту № 01 та припустився порушення ексклюзивних прав позивача на продаж на території України відповідної групи товарів, які сам же надав позивачу.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5.3.2 Контракту № 01 відповідач 1 зобов'язаний письмово інформувати позивача про появу на Території нових Дистриб'юторів, дилерів, продавців Товару, випущеного (виготовленого) відповідачем 1 протягом строку дії Контракту № 01.

Отже, відповідно до п. 5.3.2 Контракту № 01 відповідач 1 має право на правовідносини відносно спірного Товару з іншими учасниками ринку - дистриб'юторами, дилерами, продавцями і, водночас, зобов'язання письмово інформувати позивача про появу на території України таких нових учасників.

Однак, пунктом 17.13 Контракту № 01 сторони домовились, що жодна із сторін не може передавати свої права та зобов'язання по Контракту № 01 третім особам без письмової згоди другої сторони, а як слідує з матеріалів справи, відповідач 1 як продавець та відповідач 2 як покупець Контракт відносно спірного Товару уклали 01.02.2018, сповістивши про це позивача лише 25.01.2018 листом № 48.

Тобто відповідач 1 не отримував письмової згоди позивача на передачу своїх прав продажу Товару іншим окрім позивача особам.

Крім того, слід зазначити про те, що підписанням Додаткової угоди № 1 сторони обмежили встановлене пунктом 5.3.2 Контракту № 01 право позивача на правовідносини з іншими учасниками ринку відносно спірного Товару, встановивши ексклюзивне право позивача на продаж Товару на території України протягом дії Контракту № 01.

За домовленістю сторін у п. 17.2 Контракту № 01, Додаткова угода № 1 є невід'ємною частиною Контракту № 01 і має юридичну силу, оскільки вона викладена в письмовій формі, підписана сторонами і скріплена їх печатками.

Як слідує з матеріалів справи, вищезгаданим листом № 48 від 25.01.2018 відповідач 1 фактично достроково припинив дію Додаткової угоди № 1 в односторонньому порядку.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 1 ця угода може бути достроково припинена (розірвана) при згоді сторін шляхом підписання сторонами додаткової угоди до неї.

Докази того, що Додаткова угода № 1 змінена або розірвана за згодою сторін Контракту № 01 матеріали справи не містять.

Крім того, слід зазначити про таке.

Необхідність звернення до позивача з листом № 48 від 25.01.2018 відповідач 1 у вказаному листі пояснив юридичним застереженням від дій, спрямованих на отримання невиправданих конкурентних переваг (шляхом усунення конкурентів, формування цін та ін.) та встановлення контролю над ринком в частині препаратів виробництва відповідача 1, в результаті чого до відповідача 1 можуть бути застосовані штрафні санкції, передбачені Антимонопольним комітетом України, що регламентують стягнення штрафів та їх розмір у разі встановлення факту недобросовісної конкуренції.

Однак матеріали справи не містять доказів існування будь-яких рішень контролюючих органів щодо порушень антимонопольного законодавства України сторонами Контракту № 01.

Крім того, згідно з п. 3 Додаткової угоди № 1 позивач втрачає статус ексклюзивного дистриб'ютора на кожне окреме найменування Товару в випадку, якщо покупець не починає реалізацію Товару протягом 5 місяців після отримання реєстраційного посвідчення на відповідне найменування Товару відповідно до п. 2 цієї Додаткової угоди № 1, та/або якщо кожний повний календарний рік протягом всього строку дії Контракту № 01 мінімальний об'єм продаж такого Товару, який визначний в Додатку № 1 цієї Додаткової угоди № 1, виконаний менше ніж на 50 відсотків. Відповідач у такому випадку письмово інформує позивача про відміну статусу ексклюзивного дистриб'ютора на відповідне найменування Товару.

Жодного доказу виникнення обумовлених пунктом 3 Додаткової угоди № 1 обставин, через які позивач втрачає статус ексклюзивного дистриб'ютора, а відповідач 1 набуває право письмово проінформувати його про відміну статусу ексклюзивного дистриб'ютора на відповідне найменування Товару, матеріали справи не містять.

Згідно з п. 6 Додаткової угоди № 1 відповідач 1 вправі достроково відмовитись від Додаткової угоди № 1 в односторонньому порядку без виплати будь-яких компенсацій за таку відмову позивачу при істотному порушенні останнім зобов'язань за Контрактом № 01 і цією Додатковою угодою № 1. Істотним порушення зобов'язань позивачем визнається в випадку, якщо за кожний повний календарний рік протягом всього строку дії Контракту № 01 мінімальний об'єм продаж Товару, визначений Додатком № 1 до Додаткової угоди № 1, в грошах сумарно виконаний менше, ніж на 80 відсотків.

Жодного доказу істотного порушення зобов'язань позивачем, внаслідок чого у відповідача 1 виникає право відмовитись від Додаткової угоди № 1 в односторонньому порядку без виплати будь-яких компенсацій за таку відмову позивачу, матеріали справи також не містять.

Отже, умовами Додаткової угоди № 1 сторони не домовлялися про втрату позивачем статусу єдиного дистриб'ютора на території України з причин, викладених відповідачем 1 в листі № 48 від 25.01.2018.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами існує спір з приводу наявності чи відсутності у позивача ексклюзивного права на продаж Товарів на території України, яке встановлено п. 1 Додаткової угоди № 1 до Контракту № 01.

При цьому щодо поняття «Ексклюзивне право» позивач та відповідач 1 мають різні правові позиції, що, однак, не має значення для справи з огляду на таке.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі № 910/4013/18 за позовом ТОВ «Укрфармгруп» до АТ «Калцекс», юридична особа за законодавством Латвійської Республіки про зобов'язання припинити дії, які порушують право, та зобов'язання вчинити дії АТ «Калцекс» зобов'язано припинити порушення ексклюзивного права ТОВ «Укрфармгруп» здійснювати продаж на території України спірних Товарів та зобов'язано здійснювати продаж на території України вказаних Товарів тільки ТОВ «Укрфармгруп» на умовах, передбачених Контрактом № 01 від 21.12.2015.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2018 Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі № 910/4013/18 залишено без змін.

При розгляді справи № 910/4013/18 суди фактично встановили, що Контрактом № 01 ТОВ «Укрфармгруп» наділяється правом бути єдиним на території України продавцем відповідних лікарських засобів, які поставляються АТ «Калцекс» та зобов'язується придбавати їх у АТ «Калцекс» у певних мінімальних обсягах, а АТ «Калцекс», в свою чергу, наділяється обов'язком утриматись від вчинення дій щодо продажу будь-яким іншим особам, окрім ТОВ «Укрфармгруп», на території України відповідних лікарських засобів, та наділяється правом вимагати від позивача придбавати такий товар саме у АТ «Калцекс» у певних мінімальних обсягах.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Таким чином, судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення у справі № 910/4013/18 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у цій справі, № 910/5253/18, не можуть їм суперечити та є преюдиційними і не потребують доведення у даній справі.

Отже, факт наявності у позивача права бути єдиним продавцем на території України спірних Товарів протягом дії Контракту № 01 вставлена судовими рішеннями, які не можуть бути поставлені під сумнів, а рішення суду у цій справі, № 910/5253/18, не може їм суперечити.

З огляду на досліджені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що вищевикладені дії відповідача 1, які призвели до позбавлення позивача права ексклюзивного дистриб'ютора з продажу Товару на території України протягом дії Контракту № 01, не відповідають вимогам закону і є порушенням договірних зобов'язань перед позивачем.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч. 1 ст.3 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1). При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4).

Зі змісту ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії осіб, які полягають у реалізації особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЦК України, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені, в тому числі частиною 3 цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливлення реалізації іншою особою законних прав щодо вказаного майна може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам такої іншої особи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Колегія суддів вважає, що Контракт від 01.02.2018, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, у оспорюваній частині порушує права позивача як особи, яка за погодженими з відповідачем 1 у Контракті № 01 умовами, які в силу приписів ст. 629 ЦК України є обов'язковими для виконання, в тому числі і відповідачем 1, має ексклюзивне право на продаж на території України спірних лікарських засобів, не відповідає вимогам статей 3, 11, 13, 15, 16 ЦК України, суперечить загальним засадам цивільного законодавства та, відповідно, підлягає визнанню недійсним.

При цьому посилання позивача як на підставу для визнання Контракту від 01.02.2018 в оспорюваній частині недійсним на підставі ч. 1 ст. 228 ЦК України, згідно з якою правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, колегія суддів вважає помилковими з огляду на таке.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним;

- такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо;

- усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок;

- при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності встановлених цивільним законодавством умов для визнання укладеного між відповідачами Контракту від 01.02.2018 недійсним на підставі ст. 228 ЦК України.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва 13.12.2018 у справі № 910/5253/18 підлягає скасуванню, позов задовольняється, визнається недійсним укладений між відповідачами контракт № 01 від 01.02.2018 в частині поставки на територію України наступних товарів виробництва Акціонерного товариства «Калцекс», юридичної особи за законодавством Латвійської Республіки: Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах № 5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 мл в ампулах № 5, Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах № 5, Дазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Диазепекс, таблетки по 5 мг № 20.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави скасування судового рішення, апеляційна скарга ТОВ «Укрфармгруп» задовольняється повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, а саме, витрати позивача за подачу позову (1762 грн. (а.с.12 т.1)), апеляційної та касаційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 (1762+1762 грн. (а.с.39, 75 т.1)) та за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва 13.12.2018 (2 643 грн. (а.с.251 т.3)) покладаються на відповідачів порівну.

З огляду на задоволення апеляційної скарги витрати відповідача 1 на правову допомогу покладаються на відповідача 1.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі № 910/5253/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 13.12.2018 у справі № 910/5253/18 скасувати.

3. Позов задовольнити.

4. Визнати недійсним укладений між Акціонерним товариством «Калцекс», юридична особа за законодавством Латвійської Республіки (вул. Крустпилс 71а, м. Рига, LV - 1057, Латвійська Республіка (71а Krustpils street, Riga, LV - 1057, Latvia), реєстраційний номер (reg.no.: 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діатом» (04215, м. Київ, пр.-т Гонгадзе Георгія, 20-В, ідентифікаційний код 38737616) контракт № 01 від 01.02.2018 в частині поставки на територію України наступних товарів виробництва Акціонерного товариства «Калцекс», юридичної особи за законодавством Латвійської Республіки: Морфін Калцекс, розчин для ін'єкцій, 10 мг/мл, по 1 мл в ампулах № 5, Фентаніл Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 0,05 мг/мл, по 2 мл в ампулах № 5, Промедол Калцекс, розчин для ін'єкцій, по 20 мг/мл, по 1 мл в ампулах № 5, Діазепекс, розчин для ін'єкцій, по 5 мг/мл, по 2 мл в ампулах №10, Діазепекс, таблетки по 5 мг № 20.

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Калцекс», юридичної особи за законодавством Латвійської Республіки (вул. Крустпилс 71а, м. Рига, LV - 1057, Латвійська Республіка (71а Krustpils street, Riga, LV - 1057, Latvia), реєстраційний номер (reg.no.: 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, офіс 9, ідентифікаційний код 39580810) витрати по сплаті судового збору в сумі 3 964 (три тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) грн. 50 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діатом» (04215, м. Київ, пр.-т Гонгадзе Георгія, 20-В, ідентифікаційний код 38737616) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфармгруп» (03065, м. Київ, вул. Козелецька, 24, офіс 9, ідентифікаційний код 39580810) витрати по сплаті судового збору в сумі 3 964 (три тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) грн. 50 коп.

7. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

10. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5253/18.

Повний текст постанови складено: 01.04.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець