УХВАЛА

28 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/2878/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Заступника прокурора Одеської області на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 (головуючий суддя Таран С.В., судді Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.) та ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.12.2018 (суддя Літвінов С.В.) про повернення позовної заяви у справі № 916/2878/18

за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгродім ХК"

про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2019 Заступник прокурора Одеської області подав безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.12.2018 у справі № 916/2878/18.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

За приписами абзацу 4 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений в абзаці 4 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, предметом касаційного оскарження є постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 у справі № 916/2878/18, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.12.2018 про повернення позовної заяви Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Підставою для повернення позовної заяви у даній справі стало те, що прокурор, подаючи її до суду, не обґрунтував, наявність підстав для представництва, а також не навів обставин нездійснення можливості Одеської міської ради самостійно звернутися до суду з підстав наявності порушення прав та охоронюваних інтересів держави у сфері, яка відноситься до повноважень міської ради. При цьому, повідомлення Одеської міської ради про звернення до суду також не визнано судами попередніх інстанцій таким, що відповідає вимогам статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У касаційній скарзі Заступник прокурора Одеської області обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Одеської міської ради, які, на його думку, не було взято до уваги судами попередніх інстанцій.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень прокурор у поданій касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме статті 1311 Конституції України, статей 53, 174, 236 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", підпунктів 1, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частини 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.

Пунктом 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи наведене, а також те, що касаційна скарга Заступника прокурора Одеської області не містить належних доводів, зважаючи на які суд міг би визнати, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 916/2878/18.

Аналогічна правова позицію викладена в ухвалах Верховного суду від 03.08.2018 у справі № 910/5112/18 та від 25.02.2019 у справі № 909/889/18.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 у справі № 916/2878/18 на підставі абзацу 4 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається з матеріалів касаційної скарги, прокурором до не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Керуючись статтями, 234, 235, абзацом 4 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/2878/18 за касаційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.12.2018.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.