ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.2019 р. Справа№ 914/535/19

За позовною заявою: Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Сидяк Галини Петрівни, Львівська область, Яворівський район, с. Старичі

про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку

Суддя Ділай У.І.

Без участі представників

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області до відповідача: Фізичної особи - підприємця Сидяк Галини Петрівни, про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності площею 0,0365 га, яка знаходиться в с. Старичі по вул. Шептицького на території Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області, привівши її за власний рахунок у попередній стан.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд зазначає про наявність підстав для її повернення у зв'язку з наступним.

При зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав, що Старичівська сільська рада є розпорядником земель комунальної власності, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому місцева прокуратура звертається з позовом до суду саме в інтересах сільської ради, оскільки порушені безпосередньо інтереси територіальної громади села Старичі.

Зокрема, в позовній заяві зазначено, що земельна ділянка площею 0,0365 га загороджена капітальною огорожею та замощена бруківкою. На земельній ділянці розташована капітальна нежитлова споруда (допоміжне приміщення) та частина будівлі торгового павільйону.

04.11.2016 земельною комісією Старичівської сільської ради було встановлено факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, про що складено відповідний акт обстеження. В подальшому, сільською радою 21.12.2016 винесено припис №1, яким відповідачу надано термін до 30.01.2017 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку та привести у стан, який передував початку будівництва, інакше рада звертатиметься до суду.

16.02.2017 сесією Старичівської сільської ради прийнято рішення №11-12/УІІ, яким Відповідача зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в термін до 31.03.2017.

З метою усунення вищевказаного порушення, органом контролю відповідачу внесено припис №194-ДК/0183Пр/03/01/-17 від 17.08.2017 про усунення порушення вимог земельного законодавства. Також 16.08.2017 органом контролю на відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення ст.53-1 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, який відповідач добровільно сплатила, що підтверджуються квитанцією №0.0.829664778.2 від 17.08.2017. Окрім цього, органом контролю нарахована шкода в розмірі 1747 грн 96 коп., завдану самовільним зайняттям земельної ділянки, яку відповідач також добровільно сплатила (підтверджується квитанцією №0.0.829666728.2 від 17.08.2017).

В подальшому, органом контролю 08.11.2017 повторно проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в с. Старичі, за результатами якої встановлено, що земельна ділянка відповідачем не звільнена, про що складено відповідний акт перевірки та винесено припис про усунення порушень земельного законодавства.

Крім того, на відповідача, складено протокол про адміністративне правопорушення №637-ДК/0275П/07/01/-17 від 08.11.2017 та згідно постанови про накладення адміністративного стягнення №637-ДК/0238По/08/01/-17 від 08.11.2017 за порушення ст. 188-5 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді 255 грн штрафу, який вона добровільно сплатила, що підтверджується квитанцією від 14.11.2017.

Натомість, на даний час описана самовільно зайнята земельна ділянка Відповідачем не звільнена, що підтверджується листом Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області за №56 від 12.02.2019.

При цьому прокуратура звертає увагу, що факт самовільного зайняття земельної ділянки органом місцевого самоврядування виявлено ще в листопаді 2016 року, що підтверджується актом обстеження від 04.11.2016 та приписом сільської ради №1 від 21.12.2016, на даний час Старичівською сільською радою так і не вжито жодних заходів щодо звернення до суду з позовом про звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки комунальної власності, розпорядником якої є рада.

У постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18 Верховний Суд наголосив, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

У даній справі Господарським судом Львівської області судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Старичівською сільською радою Яворівського району Львівської області, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем необхідних заходів з метою дотримання вимог земельного законодавства відповідачем. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Одночасно Верховний Суд наголосив, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

Виходячи із вищенаведеного, Господарський суд Львівської області доходить висновку про відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для повернення позову відповідно до пункту 1 частини 5 статті 174 ГПК України, відповідно до якого суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Керуючись п. 1 ч.5 ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Повернути Городоцькій місцевій прокуратурі Львівської області позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до розділу 4 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Ділай У.І.