ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5857/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1В,, довіреність №2 від 03.01.2019 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 27.07.2018 р., адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року (повний текст складено 28.01.2019 року) у справі № 904/5857/18 (суддя Петренко І.В.)

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС"

про стягнення 102 437 001,81грн., з яких 69 245 226,40 грн. заборгованості по тілу кредиту; 33 191 775,41грн. заборгованості по процентах за користування кредитними коштами (Кредитний договір № 08/107/К від 17.12.2008),-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року провадження у справі № 904/5857/18 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/5710/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" про визнання одностороннього правочину у формі заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" за вих. №14/11-18 від 14.11.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсним.

Зобов'язано сторін надати інформацію про дату набрання законної сили кінцевим процесуальним документом, винесеним за результатами розгляду у справі №904/5710/18.

Ухвала суду мотивована тим, що:

- у даній справі предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, за яким відповідач провів зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до заяви від 14.11.2018 року №14/11-18;

-Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" про визнання одностороннього правочину у формі зазначеної заяви недійсним, що розглядається у справі №904/5710/18;

-обставини, що встановлюються у справі №904/5710/18 щодо дійсності правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, мають значення для даної справи, оскільки вони впливають на оцінку доказів, що надаються відповідачем на спростування заявлених позовних вимог, зокрема, заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (припинення зобов'язання зарахуванням) відповідача №14/11-18 від 14.11.2018 року.

Суд вважав, що за даних обставин обєктивно неможливо розглянути дану справу до вирішення повязаної з нею справи №904/5710/18.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає ухвалу суду першої інстанції безпідставною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що згідно п. 5 ч.1 ст.227 ГПК України суд не може посилатися на обєктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості самостійно дослідити питання недійсності одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №14/11-18 від 14.11.2018 року, який впливає на розрахунок кінцевої суми заборгованості відповідача.

Посилаючись на висновки, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №910/21652/17 та №910/21648/17), скаржник зазначає, що листом Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за вих. №20.1.0.0.0/7-689710 від 11.12.2018 року висловлено незгоду позивача із одностороннім правочином, здійсненим відповідачем, тому очевидним є висновок про недійсність одностороннього правочину у формі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФІС" за вих. №14/11-18 від 14.11.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Просить суд скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року у справі №904/5857/18 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги та просить суд залишити оскаржувану ухвалу без змін як законну та обґрунтовану.

Зазначає, що:

- з огляду на положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд у даній справі № 904/5857/18 не має повноважень для встановлення обставини дійсності чи недійсності одностороннього правочину;

-на відміну від попередньої редакції процесуального закону (ст. 83 ГПК України в редакції до 15.12.2017 року), який надавав право суду за власною ініціативою визнати недійсним договір, пов'язаний з предметом спору, чинний ГПК України обмежує таке право суду, суд не має права досліджувати та оцінювати договір, пов'язаний з предметом спору, на предмет відповідності його вимогам закону.

Наведені обставини, на думку відповідача, вказують на наявність обєктивної неможливості розгляду даної господарської справи з предметом про стягнення заборгованості за кредитним договором, до вирішення справи № 904/5710/18 з предметом про визнання недійсним одностороннього правочину у формі заяви ТОВ "ПРИВАТОФІС" за вих. № 14/11-18 від 14.11.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки у справі № 904/5710/18 встановлюються обставини, що впливають на оцінку доказів у даній справі, зокрема, впливають на оцінку доказів про розмір заборгованості за кредитним договором.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" про стягнення 102 437 001,81грн., з яких 69 245 226,40 грн. заборгованості по тілу кредиту; 33 191 775,41грн. заборгованості по процентах за користування кредитними коштами (Кредитний договір № 08/107/К від 17.12.2008 року).

22.01.2019 року відповідач надав господарському суду заяву про долучення до матеріалів справи документів, зокрема, копії заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог (припинення зобов'язання зарахуванням) (вих.№14/11-18 від 14.11.2018 року (а.с.114).

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 року у справі № 904/5710/18 прийнято позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 120-126).

З предмету позовних вимог у справах № 904/5857/18 та №904/5710/18 вбачається, що вони є взаємоповязаними, оскільки вирішення судом спору щодо дійсності одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог має значення для вирішення спору щодо стягнення заборгованості ( в частині визначення розміру заборгованості).

Статтею 227 ГПК України встановлено перелік випадків, за наявності яких у суду виникає обовязок зупинити провадження у справі.

Зокрема, п. 5 ч. 1 чт. 227 ГПК України встановлено, що суд зобовязаний зупинити провадження у справі у випадку обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у кожному випадку необхідно з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Згідно сталого правозастосування положень підпункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість розгляду певної справи до вирішення справи іншим судом, яка полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через:

-обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості;

- обмеженості предметом позову;

- неможливість розгляду тотожної справи;

- певної черговості розгляду вимог.

Виходячи з положень ст. ст. 236, 237 ГПК України суд під час розгляду справи повинен зясувати обставини, на які посилається не лише позивач, а й відповідач.

Відповідно до положень ст. 86 ГПК України суд має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, судом першої інстанції постановлено закону та обґрунтовану ухвалу, оскільки в даному випадку наявна обєктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення іншої справи, що є взаємоповязаною з предметом спору у справі № 904/5857/18.

Щодо доводів АТ КБ "ПРИВАТБАНК", викладених в апеляційній скарзі, необхідно зазначити наступне:

Посилання Банку на те, що суд першої інстанції не позбавлений можливості самостійно дослідити питання недійсності одностороннього правочину, суперечать нормам процесуального права.

Так, згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за звер ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Згідно висновків ОСОБА_3 Верховного Суду щодо застосування норм ч.ч. З, 5 ст. 202, ст. 601 ЦК України, викладеної у постанові від 30.10.2018 року по справі 914/3217/16, заява особи про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином.

Таким чином, господарський суд, що розглядає позовну заяву з вимогою про стягнення заборгованості, за нормами ст. ст. 14, 237 ГПК України обмежений предметом позову і не має право вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним односторонній правочин. Наявність у провадженні суду іншої справи з предметом - визнати недійсним односторонній правочин, викликає обєктивну неможливість розгляду справи про стягнення заборгованості до вирішення справи про визнання недійсним одностороннього правочину, оскільки зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі про стягнення заборгованості, зокрема, не дозволяють встановити обставини щодо дійсності/недійсності одностороннього правочину (через обмеженість предметом позову) виключно за наслідком встановлення чого можна визначити дійсний розмір заборгованості, що підлягає стягненню.

Довод Банку щодо того, що листом Банку "висловлено незгоду... з одностороннім правочином, здійсненим Відповідачем, тому очевидним є висновок про недійсність одностороннього правочину... ", також не приймається колегією суддів як обгрунтований.

За ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закон, у тому числі ЦК України, не містить норми, яка б встановлювала нікчемність одностороннього правочину у разі висловлення заперечень будь-якими особами щодо такого одностороннього правочину.

Тобто, прямо законом не встановлена недійсність (нікчемність) одностороннього правочину у разі висловлення заперечень іншими особами, що вказує на те, що факт наявності заперечень Банку не тягне за собою нікчемності одностороннього правочину.

Односторонній правочин є вчиненим (укладеним) в момент вчинення заяви, та вчинення такого правочину не повязано з волевиявленням іншої особи, відповідно факт наявності заперечень Банку не змінює факту вчинення ТОВ "Приватофис" одностороннього правочину та не змінює моменту вчинення такого одностороннього правочину.

Більш того, законодавство України, у тому числі ЦК України, не визначає наявність заперечень проти одностороннього правочину як підставу для недійсності такого правочину.

Таким чином, доводи Банку про "очевидність" недійсності одностороннього правочину не ґрунтуються на нормах права, не змінюють факту, що суд який розглядає справу про стягнення заборгованості будучи обмежений предметом позову не може самостійно надати оцінку дійсності чи недійсності одностороннього правочину, особливо за наявності окремого судового спору з цього питання.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи оскаржуваної ухвали апелянтом не спростовано, апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року у справі № 904/5857/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 04.04.2019 року.