РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019Справа № 910/2968/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Києва

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" м. Києва

третя особа Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" м. Києва

про визнання договору частково недійсним,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача: Поліщук Ю.В.,

від відповідача: Бавріна І.М., Проценко О.М.,

від третьої особи: Алексенко В.Ю.

СУТЬ СПОРУ :

у березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 29 грудня 2011 р. між відповідачем (далі-банк) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (далі-третя особа, позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 20-3763/2-1, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався відкрити третій особі відновлювальну кредитну лінію та в її межах надати кредит у розмірі 12500000 доларів США, а той, у свою чергу - повернути кредит та сплатити за його користування проценти згідно умов договору.

Згідно п. 2.2 договору дату остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту визначено 22 грудня 2014 р.

Згодом договорами про внесення змін та доповнень №№ 20-3780/2-1 від 29 грудня 2011 р., 20-3388/2-1 від 28 вересня 2012 р. сторони за вказаним кредитним договором вносили зміни до нього в частині строку повернення кредитних коштів, введення штрафних санкцій та комісійної винагороди.

Указаний договір в частині умов п. 2.2 кредитного договору, п. 3.9 кредитного договору в редакції договору про внесення змін № 20-3780/2-1 від 29 грудня 2011 р. до кредитного договору, п.п. 3.5, 3.8 кредитного договору в редакції договору про внесення змін та доповнень № 20-3388/2-1 від 28 вересня 2012 р. до кредитного договору суперечить вимогам Порядку погодження залучення державними підприємствами, в т.ч. господарськими товариствами (крім банків), у статному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 809 від 15 червня 2011 р. та Порядку погодження здійснення державними підприємствами, що входять до сфери управління Міністерства інфраструктури України, залучення кредитних ресурсів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 64 від 22 квітня 2011 р., оскільки спірні умови є неприйнятними для фінансових можливостей суб'єкта державного сектора економіки, адже скорочений строк повернення кредитних коштів, введення комісійної винагороди банку є додатковим навантаженням на фінансове становище позичальника.

За таких обставин позивач на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України просив задовольнити позов та визнати кредитний договір у цій частині недійсним.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, відповідність спірного договору вимогам чинного законодавства. Заявив про сплив строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

Відповідач подав заяву про залучення до участі у справі в якості належного відповідача "ВІЕР Глобал Партнерс, Л.П.". Враховуючи, що підстав для залучення останнього до участі у справі в якості відповідача немає, то у задоволенні зазначеного клопотання відповідно до вимог ст. 48 ГПК України судом відмовлено.

У судовому засіданні представник третьої особи підтримав заявлений позивачем позов.

Справа розглядається після скасування на підставі постанови Верховного Суду від 18 грудня 2018 р. рішення господарського суду міста Києва від 19 червня 2018 р., постанови Київського апеляційного господарського суду від 23 серпня 2018 р.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 2011 р. між відповідачем (банк) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 20-3763/2-1, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався відкрити третій особі відновлювальну кредитну лінію та в її межах надати кредит у розмірі 12500000 доларів США, а третя особа, у свою чергу - повернути кредит та сплатити за його користування проценти згідно умов договору.

Згідно п. 2.2 договору дату остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту визначено 22 грудня 2014 р.

Відповідно до абз. 2 п. 3.8. кредитного договору позичальник доручає банку за здійснення операції з купівлі, обміну та продажу валюти, списати кошти в еквіваленті суми комісійної винагороди банку за здійснення відповідної операції з поточного рахунку в національній валюті позичальника № 655/980, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито позичальником у банку, код банку 300012, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито позичальником у ПАТ "Промінвестбанк". У випадку відсутності коштів для оплати комісійної винагороди на зазначених рахунках, позичальник доручає банку здійснити списання коштів з рахунків в іноземній валюті, відкритих у банку, код банку 300012, або відкритих у ПАТ "Промінвестбанк" в еквіваленті суми комісійної винагороди банку по курсу банку на день списання та здійснити продаж/обмін іноземної валюти за курсом банку на день здійснення операції.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України, скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором (п. 6.1 кредитного договору).

29 грудня 2011 р. між відповідачем та третьою особою укладено договір № 20-3780/2-1 про внесення змін до кредитного договору, яким розділ 3 кредитного договору доповнено п. 3.9, за умовами якого позичальник зобов'язується забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у банку у розмірі не менше 300000000 грн. У разі порушення (невиконання) позичальником з будь-яких підстав зобов'язань, передбачених цим пунктом, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 20000 грн. за кожен випадок не виконання. Сплата штрафу не звільняє позичальника від належного виконання зобов'язань за цим договором.

28 вересня 2012 р. між тими ж сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 20-3388/2-1 до кредитного договору, внесено зміни в п. 2.2. кредитного договору та викладено його в новій редакції, зокрема, кінцевий термін повернення кредиту визначено - не пізніше 22 грудня 2014 року.

За умовами п. 3.5. кредитного договору, в редакції договору про внесення змін та доповнень № 20-3388/2-1 від 28 вересня 2012 р. сторони встановили наступну черговість погашення позичальником заборгованості (згідно встановленого пріоритету - зверху вниз): на погашення прострочених до сплати понад 31 день процентів за користування кредитом; на погашення простроченої до сплати понад 31 день суми комісійної винагороди; на погашення прострочених до сплати не більше ніж на 31 день процентів користування кредитом; на погашення простроченої до сплати не більше ніж 31 день суми комісійної винагород: на погашення простроченої до сплати суми кредиту; сплата нарахованих процентів за користування кредитом; сплата нарахованої комісійної винагороди; сплата суми кредиту; сплата неустойки (пені, штрафів). Погашення позичальником заборгованості кожної наступної черги повинно відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги.

За змістом п. 3.8. кредитного договору, в редакції договору про внесення змін та доповнень № 20-3388/2-1 від 28 вересня 2012 р. позичальник доручає банку за здійснення операції з купівлі, обміну та продажу валюти списати кошти в еквіваленті суми комісійної винагороди банку за здійснення відповідної операції з поточного рахунку в національній валюті позичальника № 2255, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито позичальником у банку, код банку 300012, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито позичальником у ПАТ "Промінвестбанк". У випадку відсутності коштів для оплати комісійної винагороди на зазначених рахунках, позичальник доручає банку здійснити списання коштів з рахунків в іноземній валюті, відкритих у банку, код банку 300012, або відкритих у ПАТ "Промінвестбанк" в еквіваленті суми комісійної винагороди банку по курсу банку на день списання та здійснити продаж/обмін іноземної валюти за курсом банку на день здійснення операції.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявними у матеріалах справи копіями вищевказаних договорів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Заявлені позивачем вимоги зводяться, зокрема, до того, що спірні умови кредитного договору всупереч вимог Порядку погодження залучення державними підприємствами, в т.ч. господарськими товариствами (крім банків), у статному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 809 від 15 червня 2011 р. (далі-Порядок) не погоджені Міністерством фінансів України та Міністерством інфраструктури України.

Відповідно до п.п. 2, 4 Порядку залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов'язанням погоджується: Міністерством фінансів України - щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик); органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю (далі - уповноважений орган) - щодо внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик).

Міністерство фінансів України або уповноважений орган протягом 30 робочих днів після надходження заяви приймає рішення щодо погодження залучення кредиту (позики), забезпечення підприємством виконання зобов'язань за кредитом (позикою) порукою або гарантією чи відмови у погодженні, про що письмово повідомляє підприємству.

З наявних у справі листів Міністерства фінансів України № 31-12110-103-10/33215 від 29 грудня 2011 р. та Міністерства інфраструктури України № 11494/11/10-11 від 27 грудня 2011 р. вбачається, що названими центральними органами виконавчої влади було погоджено укладення кредитного договору на умовах трирічного строку користування кредитом та без комісійних платежів.

Отже, згоди на внесення до умов договору положень про комісійну винагороду з боку уповноважених органів не було.

З умов п. 2.2 кредитного договору від 29 грудня 2011 р. слідує, що датою остаточного повернення усіх отриманих у межах кредитної лінії сум кредиту визначено 22 грудня 2014 р., що є меншим за трирічний строк, погоджений уповноваженими органами.

Таким чином, кредитний договір в частині спірних умов п.п. 2.2, 3.5, 3.8, 3.9 укладений з порушенням вищевказаних вимог чинного законодавства.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25 червня 2014 р. було утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком № 1 до вказаної постанови.

Відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25 червня 2014 р. до переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", входить також Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця".

Постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 2 вересня 2015 р. було затверджено статут позивача.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 21 жовтня 2015 р. проведено державну реєстрацію позивача, останній визначений правонаступником Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця".

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача саме як правонаступника третьої особи. Той факт, що на час розгляду справи третя особа не припинена як юридична особа, не спростовує обставин переходу до позивача прав та обов'язків останньої як сторони спірного кредитного договору.

При цьому, до позивача як правонаступника перейшов обсяг прав та обов'язків, тотожний тому, який мала третя особа щодо спірного договору, його права є похідними від прав третьої особи.

Згідно ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Отже, позивач як правонаступник прав та обов'язків Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" був обізнаний щодо наявності вказаного договору й договорів про внесення змін і доповнень до нього з моменту їх укладення.

З урахуванням наведеного про порушення свого права позивач міг та повинен був дізнатися з дня вчинення правочинів, тобто 29 грудня 2011 р. (день укладення кредитного договору та договору про внесення змін №20-3780/2-1) та 28 вересня 2012 р. (день укладення договору про внесення змін та доповнень №20-3388/2-1).

З матеріалів справи слідує, що в суд з указаним позовом про визнання спірних договорів частково недійсними позивач звернувся 15 березня 2018 р., тобто з пропуском встановленого строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доказів поважності причин попуску цього строку суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач заявив про застосування строку позовної давності, у позові відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України слід відмовити з цих підстав.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 1 квітня 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар