ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.03.2019 м. Ужгород Справа № 907/659/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Штундер Д.Л.

розглянувши позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево Міністерства оборони України, м. Мукачево до ТОВ АВЕ Мукачево, м. Мукачево про визнання дій ТОВ АВЕ Мукачево протиправними та стягнення суми 16509,60грн. збитків, 2166,60грн. пені, 494,13грн. штрафних санкцій та 2261,82грн. інфляційних втрат

за участю представників :

від позивача ОСОБА_1 довіреність № 46 від 16.01.18

від відповідача - ОСОБА_2 довіреність № 1013 від 18.12.18

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про визнання дій ТОВ АВЕ Мукачево протиправними та стягнення суми 16509,60грн. збитків, 2166,60грн. пені, 494,13грн. штрафних санкцій та 2261,82грн. інфляційних втрат, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 22, 610, 611, 614, 623, 901, 903 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 224-226, 225, 284 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 14.11.18 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків. 26.11.2018 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.11.2018 судом відкрито загальне позовне провадження у справі та підготовче засідання призначено на 19.12.2018.

Ухвалою суду від 19.12.2018 відкладено підготовче засідання на 21.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.01.2019 було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 12.02.2019 року.

Ухвалою суду від 12.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2019.

У судовому засіданні 11.03.2019 розпочато розгляд справи по суті.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ТОВ «ABE Мукачево», після повідомлення КЕВ м. Мукачеве про зміну вартості оренди наданих у користування контейнерів для збору ТПВ, яка згідно з договором оренди №40 від 27.01.2016 року буде становити 23040,00 грн. уклади додаткову угоду від 13.08.2017 до Договору №40/98. Вказаною угодою сторони погодили, що договір укладено на 12 місяців. В частині ж термінів надання послуг він діє з 01 січня 2017 року до 31 грудня 32017 року. Зважаючи на наведене, на виконання зазначених Договорів у 2016-2017 роках КЕВ м.Мукачеве взяло на себе зобовязання на загальну суму 29570,40 грн., що на 17,4 % перевищує вартість майна, взятого для тимчасового використання. Збільшення вартості орендної плати за контейнери в 2017 році призвела до перевищення вартості орендної плати у 2016 році на суму 16509, 60 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що під час аудиторських досліджень було виявлено, що після закінчення строку договору оренди має переважне право поновлення його на новий строк (п.3.3 Договору №40 від 27.01.2016 року). В цьому разі якщо жодна із сторін в термін до одного місяця до закінчення договору письмово не повідомить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується строком на 1 рік. Враховуючи те, що документально не підтверджено факт звернення будь-якої зі сторін про зміну умов договору у строк, визначений п.3.3 Договору №40 від 27.01.2016 року, підстав для укладання договору №40/98 від 06.03.2017 р. у 2017 році не було.

Так, позивач вважає, що враховуючи вимоги п.3 ст.632 ЦК України, якою визначено, що зміна ціни договору після його виконання не допускається, відповідно до п.1 ст.215 та п.1 ст.203 ЦК України, договір №40/98 від 06.03.2017 року є нікчемним (недійсним).

Таким чином, на думку позивача, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З урахуванням підписання договору №40/98 від 06.03.2017 року, різниця між ціною договорів за 2017 та 2016 років у сумі 16509,60 грн. розцінюється позивачем як кошти, набуті Відповідачем без достатньої правової підстави.

Крім того, на вказану суму позивачем нараховано 2166,60грн. пені, 494,13грн. штрафних санкцій та 2261,82грн. інфляційних втрат.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у поданому суду 26.12.2018 письмовому відзиві на позов. Зокрема вказує, що ним не вчинено жодних неправомірних дій по відношенню до позивача, а також не порушено договірних зобовязань. Зазначає, що відносини між позивачем та відповідачем щодо оренди 8 контейнерів існували не у зв'язку із пролонгацією договору оренди № 40 від 27.01.2016 р., а відповідно до нового договору оренди № 40/98 від 06.03.2017 р., за умовами якого сторонами було узгоджено розмір орендної плати, яка згідно з п. 3.1.1 договору склала 23040 грн. з ПДВ у рік. Даний договір згідно п. 7.1 було укладено на строк з 06.03.2017 р. до 31.12.2017 р.

Твердження позивача про те, що було порушено законодавство при укладенні договору № 40/98 від 06.03.2017 р. вважає безпідставними.

Поряд з цим, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не доведено наявність збитків у розумінні ст. 22 ЦК України, що є безумовною підставою для відмови у позові.

Також звертає увагу суду на те, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, тому положення ст.1212 ЦК України не застосовуються у даному випадку, що знову ж є безумовною підставою відмови у позові.

Окрім того, нарахування пені, 3 % річних та інфляційних витрат на суму збитків вважає безпідставними з огляду на відсутність правових підстав.

У встановлений законом та судом строк позивач подав відповідь на відзив, яким не погоджується з викладеними відповідачем у ньому запереченням з підстав, наведених у позовній заяві.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Позивач в судовому засіданні 11.03.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.03.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕ Мукачево» (далі орендодавець) та КЕВ м.Мукачеве (орендар) 27.01.2016 року укладено договір №40 від про оренду контейнерів для збору та вивозу побутових відходів для військового містечка №35 та військового містечка №79, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування контейнери металеві для ТПВ, ємкістю 1,1 м. куб в кількості 6 шт., м.куб., вартістю 3200 грн. на одиницю, та 2 контейнери пластикові для ТПВ ємкістю 1,1 м. куб, вартістю - 3000 грн., в т.ч. з ПДВ.

Відповідно до розділу 4 Договору розмір орендної плати за один металевий контейнер на місяць становив 72,00 грн., в т.ч. з ПДВ; розмір орендної плати за один контейнер з полімерного матеріалу - 56,10 грн., в т.ч. з ПДВ. загальна вартість обєкта оренди за Договором на місяць за металеві контейнери становила 432,00 грн, в т.ч. з ПДВ; загальна вартість обєкта Оренди за Договором на місяць за контейнери з полімерного матеріалу становила 112, 20 грн, в т.ч. з ПДВ. Загальна вартість обєкта Оренди за Договором становила 6530, 40 грн, в т.ч. з ПДВ.

Пунктом 3.1 Договору сторони визначили, що термін оренди складає 12 місяців з моменту прийняття обєкта, що орендується. При цьому, після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення ого на новий строк. У цьому разі, якщо жодна сторона в термін до 1 місяця до закінчення договору письмово не повідомить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується на 1 рік (п. 3.3 Договору).

Сторони також погодили, що орендна плата є договірною і може змінюватися орендодавцем протягом строку дії Договору з обовязковим попередженням орендаря не пізніше, ніж за 15 календарних днів до запланованої зміни(пункт 4.7).

23 листопада 2016 року листом за вих.№644 ТОВ «ABE Мукачево» звернулось до КЕВ м.Мукачеве з повідомленням про зміну з 01.01.2017 року вартості оренди наданих у користування контейнерів для збору ТПВ. Вартість орендованих контейнерів згідно з договором оренди №40 від 27.01.2016 року становитиме 23040,00 грн. з ПДВ, у звязку з зміною вартості оренди одного контейнера для ТПВ.

В подальшому, 06.03.2017 року між ТОВ «АВЕ Мукачево» та КЕВ м.Мукачеве було укладено договір №40/98 про оренду контейнерів для збору та вивозу побутових відходів для військового містечка №35 та військового містечка №79, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування контейнери металеві для ТПВ, ємкістю 1,1 м. куб в кількості 6 шт., м.куб., вартістю 3200 грн. на одиницю, та 2 контейнери пластикові для ТПВ ємкістю 1,1 м. куб, вартістю - 3000 грн., в т.ч. з ПДВ.

Додатковою угодою від 13.08.2017 року до Договору №40/98 внесено зміни у п.7.1 про наступне: «цей Договір укладено строком на 12 місяців та діє в частині термінів надання послуг оренди з 1 січня 2017 року по 31 січня 2017 року», в решті умови Договору залишаються незмінними.

Посилаючись на аудиторський звіт, складений за результатами внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево за період з 01.10.2015 по 31.12.2017 року, яким внаслідок дослідження виконання договорів оренди контейнерів для збору побутових відходів у військовому містечку №35 НСБ ЗВС «Тисовець» встановлено факт здійснення незаконних витрат у сумі 16509,60 грн, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути вказану суму з відповідача на підставі ст. 22, 1212 Цивільного кодексу України.

Крім заявленої суми збитків позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2166,60грн. пені за період з 01.01.2017 до 31.12.2017, 494,13грн. трьох відсотків річних та 2261,82грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у спорі, протягом 2016-2017 років між ними існували договірні відносини щодо оренди контейнерів для ТПВ.

Зокрема, у 2016 році орендні відносини врегульовувались договором оренди №40 від 27.01.2016 року, який містив положення про автоматичну пролонгацію у випадку відсутності повідомлення однієї із сторін про його розірвання.

Водночас вказаним договором сторони обумовили, що орендна плата є договірною і може змінюватися орендодавцем протягом строку дії Договору з обовязковим попередженням орендаря не пізніше, ніж за 15 календарних днів до запланованої зміни, в звязку з чим є цілком правомірним попередження орендодавця від 23.11.2016 №644 про збільшення вартості його послуг з 01.01.2017.

Доказів заперечення позивачем - орендарем щодо майбутньої зміни розміру орендної плати чи виявлення бажання розірвати договір сторонами суду не подано.

Поряд з цим, пунктом 9.2 Договору оренди визначено, що його умови можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обовязковим складання письмового документу.

Порядок внесення змін до договору визначено ст. 188 Господарського кодексу України. Доказів його застосування для врегулювання відносин щодо нового розміру орендної плати матеріали справи не містять.

Поряд з цим, судом встановлено, що 06 березня 2017 року сторони у спорі уклали Договір оренди № 40/98 контейнерів для збору побутових відходів з тотожним Договору оренди №40 предметом, однак, з встановленням нової ставки орендної плати, розмір якої відповідає заявленому раніше збільшеному розміру, який повинен був застосовуватися сторонами з 01.01.2017 року.

За таких обставин, беручи до уваги тотожність предмету договору, та відсутність актів приймання-передачі повернення контейнерів за договором №40 та приймання таких за Договором 40/98 , суд розцінює Договір оренди №40/98, як Договір оренди №40, укладений сторонами в новій редакції, тобто з врахуванням внесених змін.

При цьому, суд зважає, що однією з загальних засад цивільного законодавства, згідно зі ст. 6 та ст. 627 Цивільного кодексу України, є свобода договору. Сторони в договорі можуть врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За таких обставин, оскільки додаткова угода від 13.08.2017 року була укладена сторонами в добровільному порядку, та з огляду на обовязковість виконання сторонами договору, суд вважає правомірним застосування сторонами у 2017 році нового розміру орендної плати. Саме тому, твердження позивача про нікчемність договору №40/98, в т. ч. і з підстави ст. 632 ЦК України, є помилковим.

Відтак, сплачені на виконання Договору оренди №40/98 з внесеними Додатковою угодою змінами до нього, орендні платежі, є такими, що внесені на виконання та у відповідності до його умов.

За таких обставин, твердження позивача про незаконність витрат позивача у розмірі 16509,60грн, що складають різницю(переплату) за орендну контейнерів у 2016 та 2017 роках, та отримання вказаних коштів відповідачем без достатніх правових підстав, не знаходять свого підтвердження поданими суду доказами та спростовуються наведеними висновками суду.

Крім того, позивачем не доведено підстав для застосування такого виду відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобовязань, заявлених ним на підставі ст. 22, 623, 1212 Цивільного кодексу України.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди.

Право на відшкодування збитків виникає, по-перше, тільки у разі наявності всіх складових правопорушення, по-друге, тільки у разі реального понесення збитків, або наявністю упущеної вигоди, що повинно підтверджуватись належними та допустимими доказами.

У даному випадку, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, наявності причинного зв'язку між діями ТОВ «АВЕ Мукачево» - та завданою позивачеві шкодою (витратами у сумі 16509,60 грн.), тягар доказування якого, як необхідного елементу складу правопорушення, покладається на позивача. Тому відсутні підстави для застосування за змістом ст.22 ЦК України відповідальності до відповідача, а відтак відсутні підстави стягнення з останнього заявленої суми збитків.

Далі, при звернення з позовом КЕВ м. Мукачево покликається на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Вказана стаття визначає обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини та з огляду на те, що заявлена до стягнення сума 16509,60 була сплачена позивачем саме на виконання договірних зобовязань, положення ст. 1212 ЦК України не підлягають до застосування у даному випадку, що є також самостійною підставою для відмови у позові.

Нараховані позивачем на суму заявлених ним до стягнення збитків 2166,60грн. пені за період з 01.01.2017 до 31.12.2017, 494,13грн. трьох відсотків річних та 2261,82грн. інфляційних втрат не підлягає до задоволення, оскільки відсутні правові підстави для здійснення нарахування таких штрафних та господарських санкцій на суму збитків. Не зазначено про такі і позивачем у позовній заяві. Відтак, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Аргументи позивача щодо того, що TOB «АВЕ Мукачево» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку з надання послуг з збирання, вивозу та захоронения побутових відходів в межах м. Мукачева та Мукачівського району і за його межами протягом 2016-2017років, судом відхиляються, оскільки контейнери для твердих побутових відходів надавались не в межах послуг з вивезення побутових відходів, а на підставі цивільної угоди, як обєкт оренди, для використання їх у власних цілях позивача,.

Зазначений позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог доказ - Аудиторський звіт, що проводився у період з 28.12.2017 року до 16.02.2018 року Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту м. Львів, до матеріалів позовної заяви доданий не був. Натомість, витяг з Аудиторського звіту від 16.02.2018 за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 року, суд не приймає як доказ, оскільки такий не є належним та допустим доказом встановлення неправомірності дій відповідача.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на підставі поданих сторонами доказів судом встановлено, що доводи позивача не знаходять свого підтвердження та спростовуються наявними у справі доказами та висновками суду, відтак, позивачем не доведено порушення його права, яке б підлягало захисту судом.

Отже, в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.232, 233, 237, 238, 239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.03.2019.

Суддя О.Ф. Ремецькі