ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

25.03.2019

Справа № 910/3483/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши заяву Державного підприємства "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" про забезпечення позову та додані до неї матеріали

у справі № 910/3483/19

за позовом Державного підприємства "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Служба комунального сервісу"

про стягнення 1 212 210,89 грн,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Служба комунального сервісу" про:

- стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №8182 від 26.06.2018 в розмірі 1 042 968,11 грн, пені в розмірі 93 369,96 грн, 3% річних в сумі 8 061,56 грн, інфляційних втрат в сумі 22 480,80 грн та штрафу в розмірі 12 676,41 грн;

- стягнення заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг №8182/18-п від 17.08.2018 в сумі 32 411,63 грн, 3% річних в сумі 34,63 грн та пені в розмірі 207,79 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договорами оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №8182 від 26.06.2018 та про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг №8182/18-п від 17.08.2018 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Разом із позовною заявою Державним підприємством "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" була подана заява про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на витребуваних судом рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Служба комунального сервісу" в межах ціни позову.

Розглянувши подану Державним підприємством "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статті 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частинами 1, 3 статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред’явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред’явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред’являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 140 ГПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засідання з викликом сторін.

Проте, суд не вбачає необхідності розгляду поданої Державним підприємством "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" заяви про забезпечення позову у судовому засіданні з викликом сторін.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.03.2019 у відповідача відсутнє у власності нерухоме майно, при цьому відповідач не виконує договірні зобов’язання перед позивачем більш ніж півроку, а тому невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Крім того, за твердженнями позивача, відповідач може позбутись коштів, які знаходяться на його рахунках у банківських установах, що утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно приписів статті 73, 74, 77, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проте, заявником не було наведено достатніх належних та допустимих у розумінні вищенаведених положень Господарського процесуального кодексу України доказів наявності обставин, які б дійсно могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі.

При цьому, суд відхиляє посилання позивача в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову на те, відсутність на праві власності у відповідача нерухомого майна, тривале невиконання взятих на себе зобов’язань, а також на те, що відповідач зможе позбутись грошових коштів на рахунках у банківських установах, може призвести до ухилення від виконання відповідачем своїх зобов’язань та утруднення виконання рішення суду, оскільки вказані твердження є тільки припущенням заявника та не можуть бути достатнім свідченням можливості ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову, та не вказують на наявність достатніх підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи приписи статті 141 ГПК України, з огляду на доказову необґрунтованість заяви Державного підприємства "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва", суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що заява про забезпечення позову, яка раніше була відхилена повністю або частково, може бути подана вдруге, у випадку зміни відповідних обставин.

На підставі викладеного та керуючись статями 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного підприємства "Науково-дослідний інститут будівельного виробництва" про забезпечення позову – відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили 25.03.2019 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                                            В. В. ДЖАРТИ