ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5506/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №4439-К-О від 12.10.2018 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 11.12.2018 р., адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2019 року про зупинення провадження у справі № 904/5506/18 (суддя Панна С.П.)

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ", м. Дніпро

про визнання недійсними додаткових угод від 16.12.2016 року до Договору №238217 від 11.01.2014 року та застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2019 року зупинено провадження у справі № 904/5506/18 до набрання законної сили рішенням у справі № 160/9651/18.

Ухвала суду мотивована тим, що зібрані докази у даній справі не дозволяють у повному обсязі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а саме факт законності рішення Комісії з питань визначення пов'язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 року № 105 в частині визнання ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" особою, пов'язаною з ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК".

Суд вважав, що вирішення судом адміністративного позову ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" до Національного банку України про визнання протиправним вказаного рішення у справі № 160/9651/18 є визначальним для вирішення заявленого господарського спору, дану справу об'єктивно неможливо розглянути до набрання законної сили рішенням у справі № 160/9651/18, у зв'язку з чим провадження у справі № 904/5506/18 підлягає зупиненню.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, яка покладає на національні суди обов'язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Скаржник, з посиланням на норми діючого законодавства, зазначає, що:

- оскарження рішення, акта або дії Національного банку України не зупиняє їх виконання, а тому оскарження в рамках адміністративної справи рішення Національного банку України № 105 від 13.12.2016 року не є підставою для зупинення провадження у даній справі;

- ухвала не містить аргументованих та переконливих мотивів доцільності зупинення провадження у справі, як щодо об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №160/9651/18, так і стосовно того, що зібрані по справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, що суперечить вимогам п. 5 ч.1 ст. 227 ГПК України.

Просить ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2019 року у справі № 904/5506/18 скасувати, направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача спростовує її доводи.

Зазначає, що:

- виходячи з предмету заявлених позовних вимог та положень ст.ст.236, 237 ГПК України суд, будучи обмеженим у своїй предметній юрисдикції, не може самостійно зясувати обставини щодо законності рішення Комісії з питань визначення пов'язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 року № 105 та не може самостійно перевірити його на предмет допустимості;

- такі обставини вказують на те, що зібрані у цій справі докази не дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду;

- з огляду на наявність у матеріалах справи доказів перебування у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративної справи № 160/9651/18 з предмету та підстав позову у якій вбачається, що у адміністративній справі зясовуються ті обставини, які підлягають зясуванню у даній господарській справі та які господарський суд, будучи обмеженим у своїй юрисдикції, не може самостійно встановити та оцінити, господарський суд відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України зобовязаний в даному випадку зупинити провадження у справі.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду по даній справі залишити без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, дослідивши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ", у якому просило:

- визнати недійсною з моменту її укладення додаткову угоду від 16.12.2016 року до Договору № 238217 від 11.01.2014 року "Про розміщення коштів на строковому депозиті", укладену між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" в особі ОСОБА_3;

- визнати недійсною з моменту її укладення додаткову угоду від 16.12.2016 року до Договору № 238217 від 11.01.2014 року "Про розміщення коштів на строковому депозиті", укладену між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" в особі ОСОБА_4;

- застосувати наслідки недійсності правочинів та стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 129 490 883,54 грн., отриманих на виконання недійсних правочинів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткові угоди від 16.12.2016 року до договору № 238217 від 11.01.2014 року "Про розміщення коштів на строковому депозиті" на підставі ч. 6 ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" підлягають визнанню недійсними як такі, що не відповідають вимогам, встановленим ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 5 ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки встановлені умови додатковими угодами не є поточними ринковими умовами, зокрема умови щодо сплати Банком Клієнту винагороди за користування коштами.

Позивач посилається в позовній заяві на рішення Комісії з питань визначення пов'язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 року № 105 як на доказ повязаності особи відповідача з Банком.

Статтею 227 ГПК України встановлено перелік випадків, за наявності яких у суду виникає обовязок зупинити провадження у справі.

Зокрема, п. 5 ч. 1 чт. 227 ГПК України встановлено, що суд зобовязаний зупинити провадження у справі у випадку обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у кожному випадку необхідно з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Згідно сталого правозастосування положень підпункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість розгляду певної справи до вирішення справи іншим судом, яка полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через:

- обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості;

- обмеженості предметом позову;

- неможливість розгляду тотожної справи;

- певної черговості розгляду вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, заперечуючи проти позову, серед іншого зазначає, що рішення № 105 від 13.12.2016 року (про існування якого відповідач дізнався лише з матеріалів даної справи) є незаконним, оскільки ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" включена до цього рішення за відсутності підстав, визначених ч. 1 ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Виходячи з положень ст. ст. 236, 237 ГПК України суд під час розгляду справи повинен зясувати обставини, на які посилається не лише позивач, а й відповідач, а також відповідно до положень ст. 86 ГПК України оцінити докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рішення Комісії з питань визначення пов'язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України від 13.12.2016 року № 105 в частині визнання ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" особою, пов'язаною з ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" прийнято субєктом владних повноважень в ході здійснення ним владно-управлінських функцій.

Господарський суд, будучи обмеженим у своїй предметній юрисдикції, не може самостійно зясувати обставини щодо законності рішення № 105 від 13.12.2016 року та не може самостійно перевірити його на предмет допустимості.

Такі обставини вказують на те, що зібрані у даній справі докази не дозволяють суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, з огляду на наявність у матеріалах справи доказів перебування у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративної справи № 160/9651/18 з предмету та підстав позову у якій вбачається, що у адміністративній справі зясовуються ті обставини, які підлягають зясуванню у даній господарській справі та які господарський суд, будучи обмеженим у своїй юрисдикції, не може самостійно встановити та оцінити - господарський суд відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, будучи зобовязаним в даному випадку зупинити провадження у справі, постановив законну та обґрунтовану ухвалу.

Крім того, неможливість розгляду даної господарської справи до вирішення адміністративної справи обумовлена також певною черговістю вимог.

Так, Верховним Судом у постанові від 26.04.2018 року у справі № 904/1724/15 вказано наступне: "Спір у справі №40/5005/7101/2011 за позовними вимогами у червні 2011 року "Промінвестбанк" до TOB "Aeimo" про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №216/08/1-10 від 30.08.2010 є первісним відносно спору у справі №904/1724/15, виходячи з предмету спору у порівнянні з поданим у березні 2015 року позовом TOB "Aeimo" до ПАТ "Промінвестбанк" про визнання припиненими іпотеки та договору іпотеки №216/08/1-10 від 30.08.2010, за яким спірне майно TOB "Aeimo" було обтяжено іпотекою ПАТ "Промінвестбанку" за кредитними зобов'язаннями TOB "Aeimo Дніпро". "

Аналізуючи даний спір та спір у адміністративній справі на предмет черговості розгляду вимог, заслуговує уваги той факт, що за своєю суттю у адміністративній справі встановлюються обставини щодо законності Рішення від 13.12.2016 року № 105, яке покладено в основу підстав позову АТ "КБ "Приватбанк", та яке за юридичними фактами, що мають значення для розгляду цієї справи, в порядку черговості їх виникнення є першим юридичним фактом. Отже, спір у адміністративній справі є первісним відносно спору у даній справі.

Таким чином, судом першої інстанції постановлено закону та обгрунтовану ухвалу, оскільки в даному випадку наявна обєктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Щодо доводів АТ КБ "Приватбанк", викладених в апеляційній скарзі, необхідно зазначити наступне:

- щодо відсутності обєктивної неможливості розгляду даної справи, то така обєктивна неможливість розгляду даної справи обумовлена обмеженістю господарського суду у юрисдикції для встановлення обставин та оцінки доказів у даній справі та певною черговістю вимог у адміністративній справі та господарській справі;

- щодо того, що учасник справи не позбавлений буде права й можливості звернутись до господарського суду із заявою про перегляд судового рішення в порядку глави 3 розділу 4 ГПК України, то виходячи з положень ст. 320 ГПК України у разі скасування адміністративним судом рішення № 105 від 13.12.2016 року після постановления рішення у господарській справі, то такі обставини не є підставою для перегляду судового рішення господарського суду за нововиявленими або виключними обставинами;

- щодо того, що адміністративна справа жодним чином не впливає на розгляд цієї справи, то адміністративна справа не лише впливає на розгляд даної господарської справи, а й унеможливлює розгляд господарської справи до вирішення адміністративної справи;

- щодо посилання на ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про банки і банківську діяльність", то рішення № 105 дійсно продовжує дію незважаючи на його оскарження у судовому порядку, однак ухвала суду першої інстанції обгрунтована іншими підставами - тим, що зібрані докази у даній справі не дозволяють у повному обсязі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, через обєктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення адміністративної справи;

- щодо порушення розумного строку розгляду справи, то огляду на практику ЄСПЛ, суд не вправі допустити юридичну помилку виключно з метою дотримання розумного строку розгляду справи, так як в такому разі не буде досягнуто завдання господарського судочинства, а рішення суду не буде відповідати критеріям законності.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи оскаржуваної ухвали апелянтом не спростовано, апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2019 року у справі № 904/5506/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Повний текст складено 24.03.2019 року.