ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 року м.Дніпро Справа № 912/2059/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Парусніков Ю.Б., Коваль Л.А.

секретар судового засідання: Логвіненко І.Г.

Представники сторін не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Торохтій Алли Борисівни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.11.2018р., повний текст судового рішення складено 07.12.2018, суддя Кабакова В.Г., у справі №912/2059/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE", м.Хмельницький

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Торохтій Алли Борисівни, м. Кропивницький

про стягнення 346 100,38 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (далі ТОВ "INTER CARS UKRAINE", позивач) до Фізичної особи-підприємця Торохтій Алли Борисівни (далі - ФОП Торохтій А.Б., відповідач) про стягнення 346 100,38 грн, з яких 227 219,80 грн основного боргу, 15 376,53 грн 3% річних, 65 163,80 грн збитків від інфляції, 38 340,25 грн пені, з покладенням на відповідача судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу №ІСО від 23.05.2016 в частині повної та своєчасної оплати товару.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 28.11.2018р. у справі №912/2059/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Торохтій Алли Борисівни (ідентифікаційний код НОМЕР_2, АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (, 29009, м. Хмельницький, вул. Толстого, будинок 1/1) суму основного боргу у розмірі 227219,80 грн, 3% річних в розмірі 12825,35 грн, пеню в розмірі 9826,39 грн, збитки від інфляції в розмірі 49112,88 грн, а також 4484,77 грн судового збору. У задоволені позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю (з урахуванням заяви про уточнення), стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Скаржником, зокрема зазначено, що службові особи Кіровоградської філії ТОВ "INTER CARS UKRAINE" зловживаючи своїми службовими повноваженнями підробили дані бухгалтерського обліку щодо фактично поставленого ФОП Торохтій А.Б. товару за результатом чого створено неіснуючий борг в загальній сумі 227219,80 грн, який позивач намагається стягнути в судовому порядку.

На підставі заяви відповідача 28.08.2018 Кропивницьким відділенням поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області до ЄРДР було внесено відомості щодо кримінального провадження № 0007361 з правовою кваліфікацією ч. 3. ст. 190 КК України - шахрайство, вчинене у великих розмірах.

Крім того, як зазначено скаржником, з поданої позивачем до матеріалів справи ухвали Кіровського районного суду від 05.02.2018 по справі № 404/664/18, відповідач дізнався, що проти посадових осіб Кіровоградської філії ТОВ "INTER CARS UKRAINE" порушено кримінальне провадження № 0004227 за ст. 191 КК України - розтрата ввіреного майна. Як зауважено скаржником, сума нестачі (227132,23 грн) співпадає із сумою основного боргу (227219,80 грн).

Таким чином, відповідач вважає, що зазначена сума нестачі, яка є предметом розслідування кримінального злочину, є сумою коштів сплаченими позивачу, а позивач, в свою чергу, намається в незаконному порядку стягнути сплачений відповідачем борг через суд.

Скаржник заперечує факт підписання договору № ІСО від 23.05.2016, стверджує, що між сторонами 31.03.2016 укладений договір № U 31698, відповідно до якого здійснювалась поставка товарів необхідних для роботи станції технічного обслуговування автомобілів; відповідач здійснювала розрахунки за поставлений товар безпосередньо передаючи кошти в руки керівника Кіровоградської філії ТОВ "INTER CARS UKRAINE" ОСОБА_3 та менеджера ОСОБА_9; в наданому позивачем акті звірки взаєморозрахунків відображено здійснення відповідачем оплат за товари, які йому фактично не поставлялися, тобто позивач здійснив зарахування коштів відповідача на оплату не поставленого товару, замість того, щоб спрямувати їх на погашення заборгованості.

Скаржник вважає підтвердженим матеріалами справи поставку позивачем відповідачу товару на 426472,37 грн, в той час як отримав від відповідача оплату на 441453,84 грн.

За твердженням скаржника, фактично на підставі банківської виписки cуд першої інстанції робить висновок про те, що Відповідач отримав товару більше ніж за 180 видатковими накладними. Стосовно податкової накладної від 31.05.2016р. №168823 скаржник вказує, що остання засвідчена електронним цифровим підписом ОСОБА_5 на загальну суму 309 750,33 грн. без зазначення договору, на підставі якого відбувалась господарська операція та без деталізації товару, який поставлявся. До зазначеної податкової накладної Позивач надає податкову накладну від 31.05.2016р. №165980, в якій вже йде посилання на потрібний Позивачу Договір (договір купівлі-продажу №ІСО від 23.05.2016р.) та наведена відповідна деталізація товару.

Проте, податкова накладна №168823 не засвідчена електронним цифровим підписом, та відсутня квитанція про її реєстрацію. Що стосується податкової накладної від 31.05.2016р. №165980, то остання не зареєстрована у встановленому законом порядку та не відповідає затвердженій формі.

Скаржником звернуто увагу, що відмінність позицій товару, які зазначені в додатку до договору купівлі-продажу №ІСО від 23.05.2016р. (т.1 а.с.11) та у видатковій накладній. Зокрема, в додатку до договору позиція «CCD обладнання» коштує 188 730,41 грн., а в видатковій накладній ця позиція вже коштує 177 130,67 грн.; у видатковій накладній зазначено наступну позицію товару «Аксес per кут устан коліс УКТ» загальною вартістю 11599,74 грн., в той же час у додатку до Договору зазначена позиція товару взагалі відсутня.

Крім того, Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що частина документів, які були вилучені правоохоронними органами з офісу Кіровоградської філії Позивача (докази здійснення оплат Відповідачем) Позивачем також не були надані до суду першої інстанції.

Тобто, кримінальна справа за фактом здійснення махінацій посадовими особами Позивача на Кіровоградській філії може стосуватися господарських взаємовідносин з Відповідачем в частині здійснення оплат до каси Позивача.

Той факт, що Позивач не бажає надавати ці документи на вимогу суду лише підтверджує необхідність їх дослідження в судовому засіданні.

До апеляційної скарги додано клопотання про витребування документів від позивача про результати здійснення інвентаризації (перевірки) Кіровоградської філії позивача, за наслідками якої було виявлено нестачу на зальну суму 227 132, 23 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін. Так, позивач зазначає, що оригінали документів наданих позивачем, зокрема договір від 31.03.2016 № U31698 та договір від 23.05.2016 № IСО з додатками, мають ідентичні підписи та печатки сторін.

Як зазначено позивачем, факт виконання договору № U31698 від 31.03.2016 року на постачання запасних частин до автомобілів, підтверджується копіями фіскальних чеків та банківських виписок, які Позивач надав до матеріалів справи. При проведенні розрахунків за отриманий від Позивача товар, Відповідач у фіскальних чеках та банківських виписках завжди вказувала як підставу для оплати за отриманий товар- номер видаткової накладної на підставі якої вона отримувала у Позивача запасні частини до автомобілів. Таким чином, за отримані запасні частини для автомобілів Відповідач з Позивачем розрахувався повністю.

У видатковій накладній № UAUK1 160007046 від 31.05.2016 року міститься той самий перелік обладнання, що і у додатку до Договору купівлі- продажу № ICO від 23.05.2016 року. Окрім того, у вищезазначеній видатковій накладній міститься посилання на замовлення № ICO .

Номер замовлення повністю дублює номер договору купівлі-продажу укладеного між сторонами. Сума видаткової накладної № UAUK1 160007046 від 31.05.2016 року повністю співпадає з сумою вказаною у додатку до договору купівлі- продажу № ІСО від 23.05.2016 року та практично повністю дублює перелік обладнання, яке поставлено Відповідачу, а отже твердження Відповідача про те, що він не усвідомлював за яким договором він отримав обладнання від Позивача є нічим іншим як намаганням ввести суд в оману.

За твердженням позивача, факт часткового виконання Відповідачем договору №ICO від 23.05.2016року підтверджується частковими оплатами здійсненими Відповідачем на адресу Позивача протягом 2016 -2018 року, що підтверджується наданими до суду копіями фіскальних чеків та банківських виписок.

Як зауважено позивачем, не існує жодного звернення Відповідача, щодо відсутності у нього первинних документів.

Крім того, у податковій накладній, виписаною бухгалтером позивача по факту відгрузки обладнання 31.05.2016р., та яка додана до матеріалів справи, зазначено підставу договір № ICO від 23.05.2016рок, у ній вказано перелік обладнання, який співпадає з вказаним договором, та у видатковій накладній. У вказаній видатковій накладній, додатку до договору № ICO від 23.05.2016року та видатковій накладній повністю співпадає сума поставки на адресу відповідача - 298 320, 85 грн.

Позивачем подано заперечення на клопотання про витребування доказів, в якому зокрема зазначено, що після січня 2017 відповідач ще 41 раз проводив оплати на рахунок позивача за отриманий товар через касовий апарат філії та через банківську установу, щоразу вказуючи підстави платежу. Судом першої інстанції всебічно були дослідженні ці обставини і їм надано відповідну правову оцінку.

У запереченнях на відзив скаржником зазначено, що заперечення викладені Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу фактично зводяться до намагання довести, що поставка товару (обладнання для СТО) на загальну суму 298 320,85 грн. відбулась за Договором купівлі-продажу №ІСО від 23.05.2016р., а не за Договором №U31698 від 31.03.2016р., як це вказано у видатковій накладній №UAUK1_160007046 від 31.05.2016р.

Посилання Позивача на особливості його бухгалтерської програми у вигляді реальних доказів (крім пояснень самого Позивача), судом першої інстанції не досліджувалися, під час поставки товару Позивач Скаржника про це не інформував, тому відповідні доводи не можуть спростувати самого факту прийняття Скаржником товару саме за договором №U31698 від 31.03.2016р. Крім того, на момент поставки товару (31.05.2016р.) Позивач не передав Скаржнику його екземпляру Договору купівлі-продажу №ІСО від 23.05.2016р., як він сам зазначає про це в своїх поясненнях по справі наданих до суду першої інстанції.

Посилання Позивача на те, що поставка товару підтверджується проведеними оплатами також не доводить факту отримання цього товару. Проведення оплат Скаржником підтверджує лише факт отримання Позивачем грошових коштів і не більше. Тобто, неможливо підтвердити отримання 180 поставок товару різної номенклатури та ціни, самими лише фіскальними чеками.

Крім того, Скаржник посилається на те, що здебільшого проводила оплати шляхом передачі грошових коштів в руки керівника Кіровоградської філії ТОВ «INTER CARS UKRAINE» - ОСОБА_7 та менеджера ОСОБА_9, які вже самостійно за участі касира здійснювали подальше зарахування на свій розсуд, в тому числі і в рахунок неіснуючих поставок товару.

Саме з метою довести вищевикладені факти та для захисту своїх законних прав та інтересів 27.08.2018р. Скаржник вимушена була звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення злочину.

Скаржником звернуто увагу, що останній жодного разу не був на філії Позивача в м.Кропивницькому для здійснення оплат за поставлений товар, оскільки в такому разі у Позивача залишилася б касова книга з підписами Скаржника за кожну оплату, такого доказу Позивачем надано не було.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між ТОВ "INTER CARS UKRAINE" (Постачальник), ФОП Торохтій А.Б. (Покупець) та ФОП ОСОБА_8 (Третя сторона) 31.03.2016 укладено договір № U31698, відповідно до розділу 1 якого, Постачальник зобов'язується, використовуючи послуги Третьої сторони (яка є комерційним посередником, тобто надає послуги та сприяє) в укладенні Постачальником угод поставки; просуває від імені Постачальника товар; узгоджує та оформлює партії поставки, комплектує та відповідає за їх доставку), передати на замовлення та у встановлений строк Покупцю запасні частини до автомобілів, автохімію, масла, супутні товари для автотранспорту тощо окремими партіями в асортименті (номенклатурі), за цінами та у кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є специфікаціями у розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають його невід'ємну частину, а Покупець зобов'язується прийняти товар для здійснення підприємницької діяльності та оплачувати його (т. 2 а.с. 148 ).

Між ТОВ "INTER CARS UKRAINE" (Постачальник) та ФОП Торохтій А.Б. (Покупець) 23.05.2016 укладено договір № IСО , за яким позивач зобов'язався продати відповідачу обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів. Перелік товару вказано в додатку до договору (т. 1 а.с. 9 - 11).

Згідно додатків до договору, укладеного між ТОВ "INTER CARS UKRAINE" та ФОП Торохтій А.Б., сторонами узгоджено: графік розрахунків за обладнання та перелік обладнання (а.с. 11), згідно якого відповідач мав сплатити:

27.05.2016 - 35000 аванс; кожного 27 числа з 27.06.2016 по 27.07.2017 по 21943,45 грн.

Позивач в позові зазначив, що заборгованість погашена частково на суму 71101,05 грн та на вимогу суду зазначив в акті звірки розрахунків (т. 1 а.с. 137) та надав такі докази погашення заборгованості:

- фісальні чеки від 03.06.2016 на суму 10000,00 грн; від 17.06.2016 на суму 1000,00 грн; від 05.07.2016 на суму 9723,93 грн; від 08.07.2016 на суму 1000,00 грн; від 13.09.2017 на суму 2377,12 грн; від 21.09.2017 на суму 5000,00 грн; від 03.10.2017 на суму 3000,00 грн; від 09.10.2017 на суму 3000,00 грн; від 20.10.2017 на суму 3000,00 грн; від 30.10.2017 на суму 3000,00 грн; від 06.11.2017 на суму 3000,00 грн; від 16.11.2017 на суму 3000,00 грн; від 27.11.2017 на суму 3000,00 грн; від 11.12.2017 на суму 3000,00 грн; від 29.12.2017 на суму 3000,00 грн; від 12.01.2018 на суму 3000,00 грн; від 21.02.2018 на суму 4000,00 грн; від 21.06.2018 на суму 5000,00 грн (т. 1 а.с. 61 - 74, 176, 178, 181, 183);

- виписки по особовому рахунку від 20.07.2018 на суму 1000,00 грн та від 23.07.2018 на суму 2000,00 грн (т. 1 а.с. 75, 76).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу №ІСО від 23.05.2016 в частині повної та своєчасної оплати товару ТОВ "INTER CARS UKRAINE" звернувся до суду з позовом про стягнення 346 100,38 грн, з яких 227 219,80 грн основного боргу, 15 376,53 грн 3% річних, 65 163,80 грн збитків від інфляції, 38 340,25 грн пені.

Як вбачається з матеріалів справи, підпис на договорі купівлі-продажу від 23.05.2016 №ІСО та додатках до нього скріплено печаткою відповідача, проти якої останній не заперечує. Доказів втрати відповідачем печатки та доказів наявності звернення до правоохоронних органів за фактом незаконного використання його печатки матеріали справи не містять.

Згідно ч. 7 ст. 179 та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як було зазначено вище, згідно додатку до договору від 23.05.206 № ICO , укладеного між ТОВ "INTER CARS UKRAINE" та ФОП Торохтій А.Б., сторонами погоджено графік розрахунку за обладнання.

В призначенні платежу в виписках по особовому рахунку міститься посилання на накладну від 31.05.2016 № UAUK1 160007046, згідно якої отримано товар на суму 298320,85грн.

Позивачем до господарського суду було надано банківські виписки по особовому рахунку та фіскальні чеки, акти звірки розрахунків, де відображено в сплату відповідачем коштів в розмірі 441453,84 грн по обох договорах. Відповідачем в свою чергу, не надано доказів сплати ним вказаних коштів, з яких би можливо було встановити дату сплати, призначення платежу та його розмір.

11.04.2016 через банк відповідач сплатив на адресу позивача 2200,00 грн, в призначенні платежу зазначивши за товар за накладними UAUK1 160003830; UAUK1 160003924 від 02.04.2016; UAUK1 160004079 від 06.04.2016.

14.04.2016 відповідач перерахував 2000,00 грн за товар отриманий на підставі видаткової накладної UAUK1 160003830; 29.04.2016 - 115,44 грн за отриманий товар на підставі накладної UAUK1 160005017; 04.05.2016 - 30000,00 грн на підставі накладної UAUK1 160003830. 12.05.2017 відповідач через відділення банку перерахував 7000,00 грн.

Враховуючи призначення платежів, вказаних відповідачем у зазначених оплатах, відповідачем отримувався інший товар, крім мастил (поставка 31.05.2016).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано зведені податкові накладні з відміткою про проставлення електронного цифрового підпису, по ТОВ "INTER CARS UKRAINE" з розшифровками по контрагенту ФОП Торохтій А.Б. за період з 31.03.2016 по 02.11.2016 (з дати першої поставки по дати останньої поставки товару на адресу відповідача).

Фіскальними чеками підтверджується оформлення останніх по-декілька в один день, чим спростовуються доводи відповідача щодо неможливості знаходження кожного дня на філії позивача і сплату відповідачем невеликі суми коштів, а також підтверджує потребу у отриманні нового товару від позивача, та оплату через банківську установу або через касовий апарат за раніше отриманий товар. Таким чином, програма, в якій працює позивач надавала технічну можливість оформлення відповідачем нових замовлень.

Відповідач заперечує підписання Договору від 23.05.2016 № IСО , посилається на зазначення в видатковій накладній від 31.05.2016 № UAUK1 160007046 за якою нібито було поставлено товар, саме на договір № U 31698 від 31.03.2016.

За твердженням відповідача поставки за договором № U31698 від 31.03.2016 здійснювалися зі складу Кіровоградської філії ТОВ "INTER CARS UKRAINE", яка знаходиться в м. Кропивницький або м. Києва або м. Хмельницький. Розрахунки за поставлений товар здійснювались безпосередньо передаючи кошти в руки керівника Кіровоградської філії ТОВ "INTER CARS UKRAINE" - ОСОБА_3 та менеджера ОСОБА_9. Відповідач зазначила, що підписавши зі своєї сторони договір № U31698 у м. Кропивницький передала свій екземпляр на підписання ТОВ "INTER CARS UKRAINE" в м. Хмельницький, до цього часу позивач не повернув відповідачу його екземпляр договору.

Відповідач посилається на те, що позивач реально здійснив поставку товару за 3 видатковими накладними: № UAUK 160003830 від 31.03.2016 на 113093,08 грн; № UAUK 160007046 від 31.05.2016 на 298320,85 грн; № UAUK 160007082 від 31.05.2016 на 38394,60 грн, при цьому відповідно до накладної на повернення товару № UAUK 1М 170001431 від 16.06.2017 відповідач повернула позивачу частину товару на загальну суму 23336,16 грн.

Всього позивач поставив відповідачу за договором № U 31698 від 31.03.2016 товару на загальну суму 426472,37 грн, в той час як оплат отримав від відповідача на 441453,84 грн, будь-яку заборгованість перед позивачем за поставлений товар заперечує.

За поясненнями позивача в ТОВ "INTER CARS UKRAINE" встановлено наступний порядок підписання договорів: клієнт прибуває на філію, де працівники позивача перевіряють його повноваження та надають йому для підпису договір. Підписані договори перенаправляються до місцезнаходження виконавчого органу ТОВ "INTER CARS UKRAINE" для підпису зі сторони постачальника. Після підписання договору директором, у програмі MicrosoftNavision, відповідальний працівник позивача створює картку клієнта, клієнту автоматично присвоюється код, який одночасно є номером первинного договору поставки. Після чого один примірник договору по пошті повертається клієнту, клієнту створюється особистий кабінет у програмі, через який він розміщає замовлення товару. Такий кабінет було створено і ФОП Торохтій А.Б.

Щодо обставин укладання договорів з ФОП Торохтій А.Б., позивач зазначив, що первинний договір поставки від 31.03.2016 № U31698 ФОП Торохтій А.Б. підписала у м.Кіровограді. Для підписання договору вона надала виписку з ЄДРПОУ ФОП Торохтій А.Б. від 26.05.2011, витяг з реєстру платників єдиного податку від 07.12.2015, фотокопію паспорту та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера. Вказані документи відповідач завірила оригінальною печаткою ФОП Торохтій А.Б. для документів № 1. Такий же порядок було дотримано, зазначає позивач, і при укладенні договору № IСО від 23.05.2016.

Програмне забезпечення позивача не дає можливості розділити відгрузки за різними договорами на адресу одного клієнта. Отже, у акті звірки, яких позивач подавав на початку розгляду справи, значились всі господарські операції між сторонами. На вимогу суду позивач вручну розділив відгрузки на адресу відповідача ФОП Торохтій А.Б. на два акти. Вказані акти виготовлювались в ручному режимі, шляхом перенесення даних бухгалтерського обліку з програми позивача у програму EXEL. Бухгалтер при розділенні відгрузок на адресу відповідача на два акти, окремо в один акт виділив поставку запасних частин та мастил, а в інший акт вніс поставку обладнання від 31.03.2016 та 31.05.2016, при цьому помилково у шапці акту зазначив номер договору № ІСО НОМЕР_3 від 23.05.2016.

Позивач також стосовно поставки на адресу відповідача обладнання 31.03.2016 на підставі видаткової накладної № UAUK1 160003830 на суму 113093,08 грн надав пояснення, що договір на поставку цього обладнання не укладався, за вказаний товар відповідач розрахувався частинами.

Стосовно реквізитів видаткової накладної № UAUK 160007046 від 31.05.2016 на суму 298320,85 грн, позивач зазначив, що у зв'язку з особливістю програми позивача, у програму можна внести лише один (той що укладений раніше) договір. Первинний договір завжди нумерується тим же номером що і код клієнта. Тобто з ФОП Торохтій А.Б. було укладено договір № U31698 від 31.03.2016. Коли в травні виникла необхідність у відгрузці на адресу відповідача обладнання на підставі договору купівлі-продажу обладнання, то інформація про цей договір була внесена у графу замовлення, оскільки інших строчок у програмному забезпеченні не існує.

Згідно пояснень позивача щодо порядку зарахування коштів, що сплачені ФОП Торохтій А.Б. через касовий апарат, у філіях позивача встановлено наступний порядок розрахунків: покупець підходить до касира, надає видаткові накладні на отриманий товар і касир у фіскальному чеку відображає суму та найменування товару, за який проводиться оплата. У випадку з ФОП Торохтій А.Б. у фіскальних чеках, які позивач надає разом з цією заявою, вказано найменування запасних частин, які придбав відповідач, та є посилання на видаткову накладну, на підставі якої він отриманий. Додатково з цього приводу позивачем надано пояснення, що у більшості фіскальних чеків, виданих по факту надходження грошових коштів від ФОП Торохтій А.Б. міститься посилання на часткову оплату по видатковим накладним, у відповідності до яких відповідач отримав товар.

Стосовно твердження відповідача, що він передавав грошові кошти за обладнання менеджерам позивача, позивач зазначив, що менеджер не є відповідальною особою, не має доступу до грошових коштів підприємства. До функціональних обов'язків менеджера входить продаж товару, спілкування з клієнтами, виписка видаткових накладних. На філіалі позивача єдиною уповноваженою особою для роботи з грошовими коштами є касир.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції, враховуючи письмові пояснення позивача щодо специфіки програмного забезпечення та те, що перелік товару у цій накладній майже повністю відповідає переліку товару, наведеного у додатку до цього договору, чим підтверджується отримання відповідачем товару по видатковій накладній №UAUK1 160007046 від 31.05.2016 по договору № ІСО від 23.05.2016. Доказів погашення заборгованості за вказаним договором відповідачем не надано.

Інші доводи відповідача, зокрема щодо привласнення позивачем сплачених ним коштів, не підтверджено матеріалами справи.

Згідно з частиною першою ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами частини першої ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини сьомої ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони іншим договором не було виконано належним чином.

Вказаним положенням кореспондують норми ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з положень частини першої ст. 692 Цивільного кодексу України, Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо умовами договори сторони встановили строк оплати товару, то такий товар має бути оплачений в установлений договором строк.

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем поставки товару. Відповідачем, в свою чергу, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконано, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 227219,8 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 15376,53 грн, пеню у розмірі 38340,25 грн, збитків від інфляції у розмірі 65163,80 грн.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що в разі порушення покупцем п. 5.1 договору, він сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення виплати встановленої суми.

Відповідно до п. 5.1. договору сторони домовились, що оплата товару буде проводитись поетапно. Продавець в долях ділить загальну ціну товару на 12 місяців згідно з графіком розрахунку, яку покупець зобов'язується оплатити у встановлений продавцем відповідно до даного пункту строк.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

У ч. 4 ст. 231 ГК України зазначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, місцевим судом здійснено перерахунок позовних вимог у вищевказаній частині, з яким погоджується апеляційний суд, та вважає правильним визначення у наступному розмірі: 3% річних - 12825,35 грн, збитків від інфляції - 49112,88 грн, пені - 9826,39 грн.

Заявлене скаржником клопотання про витребування документів від позивача про результати здійснення інвентаризації (перевірки) Кіровоградської філії позивача, за наслідками якої було виявлено нестачу на зальну суму 227 132, 23 грн., колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вказане клопотання було задоволено ухвалою господарського суду від 10.09.2018, позивачем надано відповідні пояснення, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Торохтій Алли Борисівни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.11.2018р. у справі №912/2059/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 02.04.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков