ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа№ 910/14916/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019

у справі № 910/14916/18 (суддя Босий В.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 31 303, 56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі -позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство "Українська залізниця") (далі - відповідач) про стягнення 31 303,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №00068/ЦТЛ-2018 про надання послуг, а саме незабезпечення залізницею збереження вантажу в процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 31 303,56 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі № 910/14916/18 позовні вимоги задоволено повністю.

На підставі рішення суду з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає стягненню на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" сума збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 31 303 грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що розрахунок позивача є правильним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 31 303,56 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також апелянт зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства, позивач надав довідку від 02.08.2018 № 1/555, що засвідчує кількість та вартість відправленого вантажу, яка не підписана головним бухгалтером.

Крім того, апелянт вказує, що, оскільки в накладній №46092177 від 16.05.2018 вказано, що наданий до перевезення вантаж має вологість до 16%, то у даному випадку слід застосовувати відсоток норми природної втрати вантажу у розмірі 2%.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14916/18, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство "Українська залізниця") (далі - перевізник) та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - вантажовідправник, вантажоодержувач, платник; замовник) укладено договір №00068/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - договір) (т. 1; а.с. 53-60).

Відповідно до п. 1.1 договору предметом договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно із п. 2.1 договору замовник зобов'язався надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через АС "Месплан".

Пунктом 2.3.2 договору передбачено, що перевізник зобов'язався приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатках до цього договору.

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або в АС "Клієнт УЗ" або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору та діє з 19.02.2018 до 31.12.2018 (п. 12.1 договору).

ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" здійснило відправку вугілля на адресу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Селідовська ЦЗФ" залізничним транспортом на станції призначення Добропілля та Новогродовка Донецької залізниці, що підтверджується залізничними накладними №№46881678, 45818242, 45508793 та 46092177.

На станції одержувача залізницею проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину товару у вагонах №№54040662, 65881179, 53650271, 53650735 та 55475602 втрачено, про що складено комерційні акти №493102/23 від 13.06.2018, №493102/16 від 14.05.2018, №493102/43 від 31.07.2018, №493102/44 від 31.07.2018 та №482004/226/8 від 19.05.2018.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач вказує, що втрата вантажу під час його перевезення виникла з вини відповідача, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 31 303,56 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, договір №00068/ЦТЛ-2018 від 16.12.2018, укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", за своєю правовою природою відноситься до договорів перевезення.

Частинами 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Частинами 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць України).

Приписами статті 37 Статуту залізниць України визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Як вбачається з накладних №№46881678, 45818242, 45508793 та 46092177 АТ "Українська залізниця" прийняла вантаж до перевезення від ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та здійснила його перевезення зі станції відправлення до станцій призначення - Добропілля та Новогродовка Донецької залізниці.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України)

Статтею 105 Статуту залізниць України визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ст. 113 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно із ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За приписами ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за результатами зважування вантажу, який перевезено згідно з накладних №№46881678, 45818242, 45508793 та 46092177, виявлено його часткову втрату у вагонах №№54040662, 65881179, 53650271, 53650735 та 55475602, на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти (т. 1; а.с. 61-73).

Зокрема, зі змісту комерційного акту №493102/23 від 13.06.2018 вбачається, що згідно акту форми ГУ - 23 №806 від 13.06.2018 станції Добропілля, Донецької залізниці, здійснювалось комісійне зважування вагону №54040662. По накладній значиться: нетто 69 500 кг., тара 23 700 кг., навантаження на рівні бортів, вантаж марковано повздовжніми бороздами. В дійсності встановлено: нетто 64 450 кг., тара з накладної 23 700 кг., недостача 5 050 кг. В комерційному відношенні встановлено: розміщення вантажу рівномірне, на рівні бортів, поверхня вантажу маркована повздовжніми бороздами, над 7-м люком по напрямку руху поїзда заглиблення в довжину 1,8 м в ширину 2,8 м глибину 1,0 м. В місцях заглиблення маркування відсутнє. Вивантажувальні люки щільно закриті, течі вантажу не було. Начальник вантажного району по штату відсутній.

Зі змісту комерційного акту №493102/16 від 14.05.2018 вбачається, що згідно акту форми ГУ - 23 №715 від 12.05.2018 станції Добропілля, Донецької залізниці, здійснювалось комісійне зважування вагону №65881179. По накладній значиться: нетто 70 600 кг., тара 22 000 кг., навантаження на рівні бортів, вантаж марковано повздовжніми бороздами по всій довжині вагона. В дійсності встановлено: нетто 60 350 кг., тара з накладної 22 000 кг., недостача 10 250 кг. В комерційному відношенні встановлено: навантаження нижче рівня бортів на 100 мм, маркування нанесене повздовжніми бороздами по всій довжині вагона, на 6,7-ми люками по напрямку руху поїзда заглиблення в довжину 2,5 м на ширину вагона в глибину 0,8 м, в місцях заглиблення маркування відсутнє. Вивантажувальні люка щільно закриті, течі вантажу не було. Завідуючий вантажним двором по штату відсутній.

Зі змісту комерційного акту №493102/43 від 31.07.2018 вбачається, що згідно акту форми ГУ - 23 від 30.07.2018 станції Добропілля, Донецької залізниці, здійснювалось комісійне зважування вагону №53650271. По накладній значиться: нетто 68 850 кг., тара 20 500 кг., розміщення вантажу по відношенню до висоти стін вагону не вказано, вантаж марковано повздовжніми бороздами по всій довжині вагона. В дійсності встановлено: нетто 64 900 кг., тара з накладної 20 500 кг., недостача 3 950 кг. Розміщення вантажу нижче висоти стін вагону на 200 мм, поверхня вантажу маркована повздовжніми бороздами, на 7-м люком за напрямом руху заглиблення в довжину 1,7 м, ширину 2,6 м, глибину 1,2 м з відсутністю маркування в місті заглиблення. Течі вантажу не було. Начальник вантажного району за штатом відсутній.

Зі змісту комерційного акту №493102/44 від 31.07.2018 вбачається, що згідно акту форми ГУ - 23 №937 від 30.07.2018 станції Добропілля, Донецької залізниці, здійснювалось комісійне зважування вагону №53650735. По накладній значиться: нетто 70 750 кг., тара 20 900 кг., розміщення вантажу по відношенню до висоти стін вагону не вказано. Вантаж марковано повздовжніми бороздами по всій довжині вагона. В дійсності встановлено: нетто 68 900 кг., тара з накладної 20 900 кг., недостача 1 850 кг. Розміщення вантажу нижче висоти стін вагону на 200 мм, поверхня вантажу маркована повздовжніми бороздами, на 7-м люком за напрямком руху поїзда заглиблення в довжину 1,0 м, в ширину 2,6 м, в глибину 1,0 м., з відсутністю маркування в місцях заглиблення. Течі вантажу не було. Начальник вантажного району за штатом відсутній.

Зі змісту комерційного акту №482004/226/8 від 19.05.2018 вбачається, що згідно акту загальної форми №706 в/ст від 19.05.2018 станції Покровськ, Донецької залізниці, була проведена перевірка маси вантажу у вагоні №55475602. В документі зазначено: брутто відсутнє, нетто 69 900 кг., тара вагона 23 000 кг. При подаванні вагону на 150-т статичні ваги станції, повірені 24.01.18 виявлено: фактична маса брутто вагона склала 91 900 кг, тара вагона з податкової накладної 23 600, маса вантажу нетто 68 300 кг., що менше документу на 1 600 кг. Поверхня вантажу нижче бортів 30 см, не розрівнена, маркування відсутнє, потоптано. Над 2-4 люками зліва виїмка 450см х 120 см х 130 см, над 5,6 люками справа 300см х 100см х 120 см. Люка закриті, течі вантажу немає. Вагон прибув в технічному стані справний. Зав. вантажним двором по штату немає.

Так, суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначених у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах: №№54040662, 65881179, 53650271, 53650735 та 55475602.

Крім того, докази заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту опротестування його з боку сторін відсутні.

Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, до ст.ст. 130, 133 Статуту залізниць України одержувач вантажу має право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред'явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так, пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред'явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред'явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі положень статті 133 Статуту залізниць України вантажоодержувачі - ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" та ТОВ "Селідовська ЦЗФ" передали право пред'явлення позову за недостачу вантажу, відправленого залізничними накладними: №№46881678, 45818242, 45508793 та 46092177, вантажовідправнику - ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", що підтверджується належним чином оформленими та засвідченими переуступними підписами вантажоодержувачів на відповідних залізничних накладних.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно із ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту залізниць України).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту залізниць України).

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано наступні довідки: №1/500 від 23.07.2018, №1/361 від 30.05.2018, №1/4485 від 15.08.2018 та №1/3021 від 24.05.2018 про вартість вугільної продукції, які складені Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", підписані директором філії ПТП "Павлоградвантажтранс", головним бухгалтером ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", скріплені печаткою підприємства та узгоджується зі статтею 115 Статуту залізниць України.

Посилання апелянта, що в порушення вимог чинного законодавства, позивач надав до суду довідку від 02.08.2018 №1/555, яка не підписана головним бухгалтером, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка від 02.08.2018 №1/555.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у даному випадку документами, які підтверджують вартість відправлених вантажів є довідки позивача про вартість однієї тонни вугілля.

Аналогічна правова позиція, щодо можливості прийняття довідки вантажовідправника, як належного доказу на підтвердження вартості відправленого вантажу викладена у постановах Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №910/22325/16, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 10.08.2018 у справі №910/22324/16.

Частиною 2 ст. 114 Статуту залізниць України встановлено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси ( п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України).

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Відповідно до ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам'яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0 % (п. 4.3).

Так, з урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам'яне, а за даними накладної №46092177 у вугіллі марки Г(Г1)Р (0-200) показник волога не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

З огляду на викладене, Господарський суд міста Києва дійшов правильного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, завданої шкоди - нестачі товару та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем в свою чергу не доведено суду жодними належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вказаних вагонах сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок позивача є правильним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 31 303,56 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно вказав, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 31 303, 56 грн. підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі № 910/14916/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі № 910/14916/18 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі № 910/14916/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі № 910/14916/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14916/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 03.04.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б.Михальська

І.М. Скрипка