РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 м. Київ Справа № 910/16288/18

За позовом: державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЮЖНИЙ";

до: акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ";

про: спонукання до виконання мирової угоди.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Коновалова Н.О.;

відповідача: Лях К.М.

С У Т Ь С П О Р У:

Державне підприємство "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЮЖНИЙ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до державного підприємства "РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР МІНІСТЕРСТВА ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ" про спонукання до виконання мирової угоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не здійснено виконання укладеної між сторонами спору мирової угоди, затвердженої господарським судом м. Києва ухвалою від 08.07.2013 № 61/243, що призвело до звернення позивача до господарського суду із вимогами про спонукання виконання мирової угоди шляхом стягнення з відповідача 3.101.332,06 грн., з яких: 2.125.736,00 - заборгованість за невиконання умов мирової угоди, 185.375,83 грн. - 3 % річних та 790.220,23 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16288/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 14.01.2019.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням того, що оскільки надані позивачем до позовної заяви письмові докази не містять факту того, що в період з 01.11.2015 по 01.11.2018 позивач пред'являв позовні вимоги до відповідача, згідно з ч. 2 ст. 164 Цивільного кодексу України або відповідач вчиняв такі дії, які б свідчили про визнання боргу, згідно з ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України, слідує, що трирічний строк в межах якого відповідач міг звернутися до відповідача з вимогою про захист порушеного права сплив до 02.11.2018.

В підготовчому засіданні 14.01.2019 оголошено перерву до 11.02.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2019, на підставі викладеного в позові клопотання здійснено заміну відповідача - державне підприємство "РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР МІНІСТЕРСТВА ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ" на правонаступника - акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - відповідач).

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що відлік строку позовної давності має починатись з дати обізнаності позивача про факт відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали від 08.07.2013 № 61/243 про затвердження мирової угоди.

В підготовчому судовому засіданні 11.02.2019 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.03.2019.

В судовому засіданні 04.03.2019 оголошено перерву до 18.03.2019.

В судовому засіданні 18.03.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 08.06.2011 у справі № 61/243 за позовом позивача до державного підприємства "РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР МІНІСТЕРСТВА ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ" про стягнення 5.838.013,70 грн. позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.07.2013 затверджено мирову угоду, укладену між сторонами спору в процесі виконання рішення господарського суду м. Києва від 08.06.2011 у справі № 61/243 (далі - Мирова угода).

Умовами Мирової угоди визначено виконання боржником грошового зобов'язання в сумі 5.025.736 грн., з яких: 5.000.000,00 грн. - основна заборгованість та 25.736,00 грн. - судові витрати.

Позивач вказує, що після укладення між сторонами Мирової угоди боржником виконано зобов'язання частково. Решта несплачених коштів за Мировою угодою складає 2.125.736,00 грн.

Враховуючи викладені обставини позивач звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою (№ 1079/02/102/18 від 27.02.2018) про примусове виконання ухвали про затвердження Мирової угоди.

Проте, на адресу позивача надійшла відповідь, якою ухвалу про затвердження Мирової угоди повернуто без прийняття до виконання, відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 з посиланням на невідповідність останньої вимогам виконавчого документа.

Водночас, дата прийняття господарським судом м. Києва ухвали про затвердження Мирової угоди (08.07.2013) свідчить про те, що при її оформленні до виконавчого документа застосовувались положення ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV (в редакції, чинній станом на день затвердження мирової угоди).

Так відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV, у виконавчому документі повинні бути зазначений, зокрема, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, не зазначення в ухвалі від 08.07.2013 про затвердження Мирової угоди строку пред'явлення її до виконання свідчить про невідповідність виконавчого документа вимогам Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини позивач звернувся до суду із вимогами про спонукання відповідача до виконання Мирової угоди шляхом стягнення несплаченої боржником суми в розмірі 2.125.736,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Мировою угодою, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 185.375,83 грн. та інфляційних втрат в сумі 790.220,23 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання (постанова Верховного суду України від 11.11.2015 № 6-342цс15).

Положеннями пункту 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема, визначено, що якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону (Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV) то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Враховуючи те, що відповідачем не здійснено добровільне виконання укладеної між сторонами спору Мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 08.07.2013 у справі № 61/243 суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача залишку суми заборгованості за Мировою угодою в сумі 2.125.736,00 грн.

Таким чином позовна вимога про спонукання відповідача виконати умови Мирової угоди в частині стягнення з останнього несплаченої суми заборгованості в розмірі 2.125.736,00 грн. підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 185.375,83 грн. та інфляційних втрат в сумі 790.220,23 грн. суд вказує наступне.

Умовами Мирової угоди визначено виконання боржником грошового зобов'язання в сумі 5.025.736 грн., з яких: 5.000.000,00 грн. - основна заборгованість та 25.736,00 грн. - судові витрати, яке в свою чергу, відповідачем виконано частково.

Водночас, п. 4 Мирової угоди вказано, що сторони домовились, що інфляційні втрати в сумі 635.000,00 грн. та 3 % річних в сумі 203.013,70 грн. боржником сплаті не підлягають.

Крім того, п. 9 Мирової угоди визначено, що сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї Мирової угоди вони дійшли згоди, щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій, не мають і не матимуть ніяких інших вимог, включаючи вимоги про відшкодування збитків.

Приймаючи до уваги предмет спору (спонукання до виконання мирової угоди) та враховуючи те, що положеннями Мирової угоди сторонами досягнута згода про те, що 3 % річних та інфляційні втрати боржником сплаті не підлягають, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не можуть бути задоволені.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами частини 3 статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Заперечення відповідача, щодо порушення відповідачем строку позовної давності судом відхилені, оскільки лист відповідача від 18.11.2015 № 54/290-15 (в якому підтверджено факт часткової оплати боргу та визнано факт наявності грошового зобов'язання та який отриманий позивачем 30.11.2015) свідчить про визнання відповідачем частини несплаченого боргу за Мировою угодою, а відтак слугує підставою для переривання строку позовної давності в розумінні частини 3 статті 264 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що позивач отримав вказаний вище лист відповідача 30.11.2015, а даним позовом звернувся до суду 30.11.2018, строк позовної давності позивачем пропущений не був.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Спонукати акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, М.КИЇВ, ПЕЧЕРСЬКИЙ РАЙОН, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, БУДИНОК 5, ідентифікаційний код: 40075815) до виконання мирової угоди від 03.06.2013, затвердженої ухвалою господарського суду м. Києва від 08.07.2013 у справі № 61/243 шляхом стягнення на користь державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЮЖНИЙ" (65481, Одеська обл., місто Южне, ВУЛИЦЯ БЕРЕГОВА, 13, ідентифікаційний код: 04704790) заборгованості в сумі 2.125.736 (два мільйони сто двадцять п'ять тисяч сімсот тридцять шість) грн. 00 коп. за невиконання мирової угоди.

3. Стягнути з акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, М.КИЇВ, ПЕЧЕРСЬКИЙ РАЙОН, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, БУДИНОК 5, ідентифікаційний код: 40075815) на користь державного підприємства "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЮЖНИЙ" (65481, Одеська обл., місто Южне, ВУЛИЦЯ БЕРЕГОВА, 13, ідентифікаційний код: 04704790) витрати по сплаті судового збору в сумі 31.886 (тридцять одна тисяча вісімсот вісімдесят шість) грн. 04 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27 березня 2019 року

Суддя С.В. Балац