ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Справа№ 910/12482/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09.1-04.1/247/19 від 16.01.2019) Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018

у справі №910/12482/18 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 28 523,92 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з'явились

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 28 523,92 грн.

Позов обґрунтовано тим, що оскільки Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" виплатило страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 313024553.17 від 27.02.2017 страхове відшкодування у розмірі 28 523,92 грн, то позивач, на підставі ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована сертифікатом міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» № AID103263864.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 512, 514, 993,1166, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 6, 29, 36, 40, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та встановлення в постанові Подільського районного суду м. Києва від 16.03.2018 у справі № 758/1737/18 обставин відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задовлення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", 26.12.2018 подав апеляційну скаргу (вх. №09.1-04.1/247/19 від 16.01.2019), просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/12482/18 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним з підстав неправильного застосування норм матеріального права та недоведеності обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт зазначає, що зі змісту постанови Подільського районного суду м. Києва від 16.03.2018 у справі № 758/1737/18 вбачається, що ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що є допустимим та достатнім доказом по справі та встановлено судом в адміністративному провадженні. Також, позивач вказує на те, що місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з врахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/21313/16, яка, на переконання скаржника, не є аналогічною та взагалі не стосується даної справи.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/12482/18. Відповідачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а учасникам справи - для подання заяв та клопотань, пояснень протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не пізніше 22.02.2019. Справу №910/12482/18 призначено до розгляду на 06.03.2019.

06.02.2019 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/12482/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну зводяться до того, що оскільки постановою Подільського районного суду м. Києва від 16.03.2018 у справі № 758/1737/18 закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, то у відповідності до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду заподіяну при експлуатації транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності згідно Закону.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019, на підставі ст. 216 ГПК України, розгляд справи відкладено на 20.03.2019.

В судове засідання 20.03.2019 представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчить наявні в матеріалах справи розписка представника відповідача та повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого 14.03.2019 скаржнику вручено процесуальний документ суду апеляційної інстанції. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даних учасників справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

27.02.2017 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (страховик за договором, позивач у справі) та ОСОБА_4 (страхувальник за договором) було укладено Договір добровільного страхування засобу наземного транспорту № 313024553.17 (далі - договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Строк дії договору з 00.00 год. 28.02.2017 до 24.00 год. 27.02.2018.

Страховим випадком є пошкодження та/або знищення транспортного засобу, його складових частин, деталей внаслідок ДТП, яка сталося між застрахованим транспортним засобом та транспортним засобом, водій якого є винним в настанні дорожньо-транспортної пригоди та відповідальність якого застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

02.02.2018 у м. Києві на вул. Кирилівській, 168 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_5 та за участю автомобіля «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який на момент настання пригоди мав страховий сертифікат «Зелена картка».

Настання дорожньо-транспортної пригоди оформлено Довідкою № 949846 Патрульної поліції України про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 8).

06.02.2018 ОСОБА_5 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди № 1627797 (а.с. 14).

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування № 1627797 від 20.02.2018 (а.с. 15) за договором добровільного страхування засобу наземного транспорту Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №1659738 від 26.03.2018 транспортного засобу «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1, та встановлена сума страхового відшкодування у загальному розмірі 28 523,92 грн (а.с. 9).

Позивач на виконання своїх зобов'язань перед страхувальником за договором страхування, перерахував на рахунок ФОП Саліженко В.О. кошти в сумі 28 523,92 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4079 від 06.04.2018 на суму 28 523,92 грн (призначення платежу: оплата рем.а/м МERSEDES-BENS E НОМЕР_1 ОСОБА_4 зг.рах. Счет № від 26.03.2018, в рах.спл. страх.відшк. зг.пол.313024553.17 Без ПДВ; а.с. 26).

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" звернулось до Моторного (транспортного) страхового бюро України з претензією № 10308 від 02.05.2018 про відшкодування шкоди у розмірі 28 523,92 грн (а.с. 27), яка отримана останнім згідно повідомлення про вручення поштового відправлення 14.05.2018.

Предметом розгляду у даній справі є вимога ПАТ "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" про стягнення з відповідача суми виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоди в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, у відповідності до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За змістом ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким нормативно-правовим актом, зокрема, є Закон України «Про страхування», за змістом статті 27 якого до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказана норма закону кореспондується з приписами ст. 993 ЦК України.

Тобто, як слушно зауважено місцевим господарським судом, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

При цьому, особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і відповідальна за нього страхова компанія.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що транспортний засіб «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на день дорожньо-транспортної пригоди був застрахований сертифікатом міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» № AID103263864.

Взаємовідносини у сфері міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" врегульовані безпосередньо Процедурними Правилами, прийнятими Радою Бюро на Генеральній Асамблеї 30.05.02. (далі - Процедурні правила) та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону).

Згідно п. 4 Преамбули Процедурних правил встановлено, що метою системи, відомої під назвою «система Зеленої карти», було сприяння транскордонному пересуванню автотранспортних засобів за допомогою надання страхування автоцивільної відповідальності відповідно до критеріїв, необхідними в країні в'їзду, і гарантує у випадках аварій компенсації постраждалим відповідно до національного законодавства та нормативними актами даної країни.

Відповідно до ст. 3 Процедурних правил у разі якщо Бюро стане відомо про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на території країни, що належить до компетенції цього Бюро, за участю автотранспортного засобу з іншої країни, таке Бюро має приступити до розгляду обставин пригоди та якомога швидше повідомити про цю пригоду страховика, який видав «Зелену картку» або поліс страхування, або відповідне Бюро.

Згідно ст. 1 Закону страховий сертифікат «Зелена картка» - це страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

У відповідності до п. 10.4. ст. 10 Закону під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом п. 40.1. ст. 40 Закону МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди, зокрема, на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, за змістом статей 22, 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить завдання шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Статтею 221 КУпАП встановлено, що постанови по справам про адміністративні правопорушення щодо порушень правил дорожнього руху приймаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому обставини вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, встановлюються з дослідженням належних доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, де серед іншого вказуються: "У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: "дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі." (стаття 256 КУпАП).

З правового аналізу норм КУпАП вбачається, що притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" до матеріалів позовної заяви було приєднано Довідку № 949846 про дорожньо-транспортну пригоду управління Патрульної поліції України (а.с. 8), згідно якої за фактом правопорушення, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП. Матеріали ДТП направлено до Подільського районного суду.

У той же час, в матеріалах господарської справи відсутній та позивачем не наданий адміністративний протокол, складений органами патрульної поліції, внаслідок чого не є можливим встановити інші обставини вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення.

Водночас, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що лише посилання органу патрульної поліції у довідці на оформлення адміністративних матеріалів щодо порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху не підтверджують встановлення вини зазначеної особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки наведене є виключною компетенцією суду та встановлюється в постанові у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України є обов'язковою для господарського суду що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, зі змісту постанови Подільського районного суду м. Києва від 16.03.2018 у справі № 758/1737/18, вбачається, що суть правопорушення, яка викладена в протоколі не відповідає диспозиції п. 12.1 ПДР України та фактичним обставинам ДТП.

Також Подільським районним судом м. Києва встановлено, що оскільки під час складання протоколу працівниками поліції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, не був залучений перекладач, чим порушено права громадянина Німеччини ОСОБА_2 щодо подання ним своїх заперечень, ознайомлення з його змістом, то наведене виключає можливість визнання цього протоколу як допустимого та достовірно доказу в адміністративній справі.

З урахуванням викладеного, на підставі пп. «а» ч. 1 ст. 247 КУпАП, судом закрито провадження у адміністративній справі за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, вина ОСОБА_2, який керував транспортним засобом «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2, не встановлена у передбаченому чинним законодавством порядку. Натомість, з огляду на порушення порядку складення документів, якими можуть бути підтверджено факт настання ДТП, а також у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи допустимих і належних доказів настання цієї події, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно дослідити обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія встановила, що обставини даної справи свідчать про те, що ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого як особи, яка керувала автомобілем «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована сертифікатом міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» № AID103263864, брав участь у ДТП, однак будь-яких належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, доказів, які б підтверджували встановлення вини цієї особи та притягнення її до адміністративної відповідальності до матеріалів справи не представлено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на Моторне (транспортне) страхове бюро України обов'язку відшкодувати Приватному акціонерному товариству "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП (виплатити страхове відшкодування).

Доводи апелянта про визнання ОСОБА_2 в засіданні суду своєї вини не спростовує встановлених у рішенні суду обставин недопустимості доказів в адміністративній справі в частині невідповідності диспозиції п. 12.1 ПДР України фактичним обставинам ДТП і відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Аргументи скаржника щодо застосування місцевим господарським судом судової практики, яка не є аналогічною даному спору, судовою колегією визнаються часткового слушними. Разом з цим, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 910/21313/16 був зроблений висновок відносно того, що за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає обов'язок щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги те, що вищенаведений висновок Верховного Суду був зроблений на підставі правового аналізу положень статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, які підлягають застосуванню у даній справі, судова колегія не вбачає порушення норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення з мотивів, викладених апелянтом, відсутні.

Таким чином, порушення норм матеріального права та недоведеності обставин, що мають значення для справи, не знайшло свого підтвердження під час перегляду справи Північним апеляційним господарським судом в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/12482/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/12482/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/12482/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/12482/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 28.03.2019