ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 Справа № 908/1928/18

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Кузнецової І.Л.,

суддів: Орєшкіної Е.В., Кощеєва І.М.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" на рішення господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 у справі №908/1928/18 (повне рішення складено 20.12.2018 , суддя Зінченко Н.Г.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до приватного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж", м.Бердянськ Запорізької області

про стягнення 1430906 грн. 34 коп., пені 247561 грн. 20 коп. 3% річних, 935210 грн. 77 коп. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 у справі №908/1928/18 позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-ПАТ"НАК "Нафтогаз") задоволено частково, з приватного акціонерного товариства (далі-ПрАТ) "Бердянське підприємство теплових мереж" на користь позивача стягнуто 1430906грн. 34коп. пені, 247561грн. 20коп. трьох відсотків річних та 909973грн. 36коп. інфляційних втрат, в решті в позові відмовлено;

- задовольняючи позов частково, господарський суд виходив з обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов’язань за договором постачання природного газу № 5253/1617-БО-13 від 27.10.2016 в частині своєчасної оплати вартості поставленого природного газу;

- при відмові в задоволенні решти позову господарський суд зазначав, що поданий позивачем розрахунок запропонованої до стягнення суми інфляційних втрат є невірним внаслідок обрання невірної методики такого розрахунку;

- одночасно господарським судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені тому, що подані в обґрунтування цього клопотання докази не можуть слугувати належними підставами для такого зменшення;

- не погодившись з рішенням суду, ПАТ "НАК "Нафтогаз" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права просить це рішення скасувати в частині відмови у стягненні 25237грн. 41коп. інфляційних втрат, прийняти в цій частині нове рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;

- у поданій скарзі йдеться про те, що місцевим господарським судом при винесенні рішення не враховано порядок нарахування інфляції, передбачений листом Верховного суду України від 03.04.97 № 62-97 "Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", відповідно до змісту, якого при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, про те, що математична операція "перемноження" індексів інфляції між собою на відміну від операції "додавання" призводить до отримання в результаті такої операції "перемноження" індексу інфляції, який враховує індекс попереднього періоду та збільшує його на індекс інфляції наступного періоду і так далі, про те, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, що узгоджується з положеннями п.3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року, відповідно до яких, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, про те, що за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов’язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов’язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а відтак обрана позивачем методика розрахунку інфляційних нарахувань є обґрунтованою;

- відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що позивачем невірно здійснено розрахунки інфляційних втрат, оскільки базою для нарахування інфляційної складової боргу є необтяжена додатковими нарахуваннями сума боргу, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, в якому здійснений платіж, на те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання, на те, що скаржник не визначив конкретних помилок в розрахунку суду першої інстанції, адже наведені в апеляційній скарзі гіпотетичні приклади не мають жодного відношення до досліджуваних сум і періодів;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" також подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору просить це рішення скасувати, ухвалити нове та в задоволенні позову відмовити, в разі відсутності підстав для відмови в позові, задовольнити клопотання про зменшення пені на 80 відсотків, рішення в частині стягнення пені змінити;

- у поданій скарзі йдеться про те, що місцевим господарським судом помилково не прийнято до уваги, що сторонами у договорі купівлі-продажу природного газу №5253/1617-БО-13 від 27.10.2016 р. узгоджені умови по оплаті за поставлений газ шляхом здійснення розрахунків з рахунку відповідача із спеціальним режимом використання, а відтак оплата проводиться в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 р. № 217, отже саме державою через нормативно-правові акти визначено порядок сплати за природний газ теплопостачальними організаціями постачальнику природного газу, на якого покладено спеціальні обов’язки і яким є позивач, таким чином, відповідач, не маючи реального правового впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов'язків за спірним договором, про те, що місцевим господарським судом не враховано практику Верховного Суду, згідно з якою оплата за газ відбувається в рамках визначеного порядку з використанням рахунків із спеціальним режимом використання у відповідності до умов договору, у зв'язку з цим з боку відповідача відсутній факт порушення договірних відносин і це виключає застосування штрафних санкцій, про те, що місцевим господарським судом безпідставно відхилено клопотання відповідача про зменшення розміру пені, оскільки не враховано усіх обставин справи, зокрема те, що відповідач являється єдиним підприємством, розташованим на території міста Бердянськ, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення майже 70 тисячам мешканцям міста, теплову енергію підприємства також отримують 14 дитячих садків, 18 шкіл, 1 інтернат, лікувальні заклади та організації міста, застосування в повному обсязі господарсько-правової відповідальності в функціональному відношенні не буде відповідати основній меті відповідальності ? стимулюванню належного виконання зобов'язання, а лише буде призводити до погіршення ситуації на підприємстві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2016 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та ПАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 5253/1617-БО-13.

Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобов’язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач ? оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці оформлюється актом приймання-передачі.

П. 6.1 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 8.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 процента річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

П. 12.1 сторони передбачили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків ? до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 22 653 025 грн. 73 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 28.02.2017, 31.03.2017, які містять підписи та печатки сторін та відповідно до яких наданий природний газ прийнято відповідачем без зауважень та претензій. Зазначені акти, відповідно до договору, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

В матеріалах справи міститься Перелік операцій по договору № 5253/1617-БО-13 за період з 01.10.2016 по 30.01.2018, з якого вбачається, що відповідач оплатив вартість поставленого природного газу, але з порушенням строків встановлених договором.

Докази своєчасної оплати вартості природного газу відповідачем, в процесі розгляду справи господарським судом, не надані.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання не допускається. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 530 Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно з ч.1 ст.549 Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.610, 612 Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.611 Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За приписами ст.625 Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У даному випадку, посилаючись на обставини щодо несвоєчасної оплати вартості поставленого природного газу позивач заявив до стягнення з відповідача 1430906 грн. 34 коп. пені, нарахованої за період з 27.12.2016 по 25.10.2017, трьох процентів річних 247561 грн. 20 коп. за період з 27.12.2016 по 29.01.2018, а також інфляційні втрати в сумі 935 210 грн. 77 коп. за січень-грудень 2017 року, при цьому розрахунки вказаних сум виконані позивачем, виходячи з заборгованості по оплаті окремо по кожному акту приймання-передачі.

В процесі розгляду справи господарським судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що позивачем невірно здійснено такий розрахунок, оскільки при його здійсненні позивачем використано методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду використовується сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин, а саме: порушення відповідачем зобов'язань по договору постачання природного газу, ненадання ним належних та допустимих доказів, які б спростовували таке порушення господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 1430906грн.34 коп. пені, 247561грн.20 коп. трьох процентів річних та 909973грн. 36 коп. втрат від інфляції.

Колегія суддів погоджується з відмовою господарським судом в задоволенні решти позову.

Так, Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) зазначив, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/7401/16).

Зазначені висновки підтверджуються рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду.

З огляду на викладене доводи ПАТ "НАК "Нафтогаз" визнані колегією суддів необґрунтованими, оскільки нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, визначеній в постанові від 08.05.2018 у справі № 924/669/17.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справі № 904/10242/17 від 17.07.2018 року, № 913/63/18 від 04.12.2018 не приймаються колегією суддів, оскільки стосуються інших правовідносин.

Щодо доводів ПрАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" про відсутність можливості реального впливу на проведення розрахунків, оскільки вказані правовідносини зазнають імперативного регулюючого впливу держави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.191 Закону України “Про теплопостачання” оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Вимоги цієї статті щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання не поширюються на: теплопостачальні та теплогенеруючі організації, які виробляють або постачають теплову енергію для потреб споживачів в обсягах, що не перевищують 18 тисяч Гкал на рік; суб’єктів господарювання, що виробляють теплову енергію виключно для власних потреб з опалення приміщень, що належать їм на праві власності або на інших речових правах; бюджетні установи, що виробляють теплову енергію, повністю утримуються за рахунок державного чи місцевого бюджету та є неприбутковими; теплогенеруючі та теплопостачальні організації, господарська діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії яких не підлягає ліцензуванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов’язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації.

Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов’язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають зупиненню.

Відповідно до ст.191 Закону України “Про теплопостачання” Кабінет Міністрів України постановив затвердити “Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов’язки” від 18.06.2014 р. № 217.

У відповідності до ст.1 Порядку, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

В п. 3 Порядку передбачено, що теплопостачальні організації, які здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов’язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів “населення”, “релігійні організації”, “бюджетні установи”, “інші споживачі” (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

П. 12 Порядку встановлено, що комісія на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця: 1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов’язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов’язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи); на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями; 2) затверджує реєстр нормативів; 3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи; 4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно з п. 13 Порядку уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій.

Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Відповідно до п.п. 1 п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація: здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15-26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості: природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов’язками; послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи; послуг з розподілу природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) - на рахунок оператора газорозподільної системи; виробництва, транспортування, постачання теплової енергії та надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води без урахування вартості природного газу - на поточний рахунок теплопостачальної або теплогенеруючої організації.

Господарським судом зроблено правильний висновок про те, що вказаним вище Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання і цей механізм не впливає на зобов’язання сторін щодо належної оплати природного газу за договором № 5253/1617-БО-13 від 27.10.2016.

Зазначений Порядок не стосується договірних зобов’язань сторін за договором в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не змінює їх.

Стосовно доводів ПрАТ "Бердянське підприємство теплових мереж" про необґрунтованість відмови в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 80 процентів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням, в якому просив суд зменшити розмір пені на 80 процентів. В обґрунтування зазначеного клопотання посилався на те, що підприємство відповідача є основним надавачем послуг з теплопостачання у м.Бердянськ. Основним споживачем послуг є населення, іншими споживачами є бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства. Наявність заборгованості перед відповідачем населення, недостатність фінансування бюджетних установ на оплату за теплову енергію, заборгованість бюджету з пільг та субсидій призводить до несвоєчасних розрахунків за газ перед позивачем. Інших джерел погашення відповідач не має. Неспроможність відповідача своєчасно здійснювати оплату за газ викликана постійною недостатністю обігових коштів, внаслідок затримок в оплаті населенням, бюджетними організаціями та підприємствами, а також компенсацією з бюджету за пільгами та субсидіями перед відповідачем. З балансу підприємства вбачається, що станом на 31.12.2016 кредиторська заборгованість становить більше 107958 тис. грн., в той же час дебіторська заборгованість складає 33251 тис. грн., на 31.12.2017 ? кредиторська заборгованість 109937 тис. грн., дебіторська заборгованість 34022 тис. грн. Збитки від провадження господарської діяльності станом на 31.12.2016 року становили 1252 тис. грн., на 31.12.2017 року становили 9354 тис. грн., на 30.06.2018 року вже становлять 10201 тис. грн. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази настання для позивача негативних наслідків, зокрема, у вигляді збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань саме за договором №5253/1617-БО-13 від 27.10.2016.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Необхідно також враховувати, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені, оскільки позивач також є державним підприємством, що забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, є підприємством державного сектору економіки і об’єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, і як наслідок – відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї держави.

Колегія суддів погоджується з посиланнями місцевого господарського суду на те, що сторони по справі перебувають в однаково рівних економічних умовах та належне функціонування підприємств залежить від своєчасності оплати за надані товари, послуги. Крім того, відповідачем не подано доказів, які б підтверджували ведення претензійно-позовної роботи з власними боржниками, з метою зменшення їх заборгованості або інші докази на підтвердження стягнення боргу з кінцевих споживачів.

Таким чином, рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 – 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 у справі №908/1928/18 залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 27.03.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя           І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна