Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/954/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Гладка В.О. - адвокат, ордер серії ДП №2263/012 від 15.01.2019 (приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай"

про стягнення 827484,44 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 398753,46 грн. основного боргу, 390778,39 грн. відсотків річних, 37952,59 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав зобов'язань, покладених на нього договором №1204 від 04.05.2018, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар.

Представник позивача в судовому засіданні позові вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоч про час та місце розгляду повідомлявся вчасно та належним чином.

13.03.2019 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.02.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Розгляд справи по суті згідно положень ч. 2 ст. 195 ГПК України триває протягом 30 днів. Тобто строк розгляду справи по суті спливає.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Також в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить зменшити розмір пені до 379,53 грн., що становитиме 1% від заявленого позивачем розміру пені, в задоволенні вимог щодо стягнення 227484,44 грн. відмовити, а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, суд вважає, що розгляд справи слід проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" (продавець/позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Урожай" (покупець/відповідач) було укладено Договір поставки № 1204 (Договір).

Відповідно до п. 1.1. зазначеного Договору та Специфікації вартості товару, погодженої сторонами в додатку від 04.05.2018 до Договору, позивач прийняв на себе зобов'язання поставити відповідачу коробку передач Z000 та оливи трансмісійної (Товар) на загальну суму 12349,82 Євро, а відповідач, в свою чергу, прийняв на себе обов'язок прийняти та оплатити товар.

Згідно п.п. 3.1. Договору ціна на товар формується виходячи з вартості товару в Євро (в еквіваленті, по курсу, передбаченому цим договором) і встановлюється в українських гривнях, та вказується в додатку №1 до Договору. При цьому оплата товару здійснюється в національній валюті України у відповідності з урахуванням раніше здійснених платежів.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 04.05.2019 (п.п. 10.1. договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі від 08.05.2018 (а.с. 17-18).

Відповідно до графіку оплати товару, погодженому сторонами додатком до договору поставки від 04.05.2018 (а.с. 15), покупець прийняв на себе зобов'язання з оплати загальної вартості товару в строк до 15.07.2018.

26.07.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 16) до Договору поставки №1204 від 04.05.2018, умовами пункту 2 якої погоджені строки виплати покупцем зазначеної вище заборгованості у сумі 12 349,82 Євро за поставлений товар, а саме:

3854,28 Євро в строк до 31.08.2018;

4079,11 Євро в строк до 30.09.2018;

4416,42 Євро в строк до 31.10.2018.

20.09.2018 на адресу відповідача позивач направив претензію щодо сплати заборгованості (а.с. 19-21), яку відповідач залишив без належного реагування.

Отже, відповідачем не було здійснено жодного платежу згідно зазначеного графіку оплати (а.с. 16).

Згідно п.3 додаткової угоди, у випадку будь-якого порушення покупцем зобов'язань з оплати простроченої заборгованості у строки, визначені п. 2 додаткової угоди, зазначений пункт (2) додаткової угоди втрачає свою чинність, а сторони керуються графіком оплати та поставки товару згідно додатку до Договору (а.с. 15).

Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди оплата суми боргу за товар, зазначеного у п.1 даної додаткової угоди до Договору, здійснюється Покупцем в національній валюті України у відповідності до нижченаведеної формули:

S=Z x A гривень, де

S - сума боргу (ціна за товар) на момент оплати (грн.);

Z - сума заборгованості за товар у валюті, зазначена у п. 1 додаткової угоди до Договору;

А - міжбанківський курс продажу Євро, встановлений у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг», сформований на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті фактичної сплати покупцем заборгованості за товар (міжбанківський курс).

При цьому, якщо сплачених покупцем грошових коштів в гривні не достатньо для виконання ним зобов'язань з оплати товару в Євро згідно умов Договору, покупець зобов'язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів за товар здійснити відповідну доплату; якщо сплачених покупцем грошових коштів в гривні виявиться більше, ніж необхідно для виконання ним зобов'язань з оплати товару в Євро згідно умов Договору, продавець зобов'язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів за товар повернути покупцю надлишково сплачені ним грошові кошти або зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів по договору.

Оскільки заборгованість відповідачем сплачена не була, то розрахунок суми основного боргу позивач провів відповідно останнього відомого курсу продажу Євро, встановленому у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг», тобто на дату, що передувала даті складання позовної заяви.

На момент подачі даної позовної заяви загальна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає суму, еквівалентну 12 349,82 Євро. яка перерахована за курсом продажу Євро (32,2882 грн. за 1 Євро), встановленому у міжбанківський інформаційній системі «УкрДілінг» станом на 19.10.2018 та становить 398 753,46 грн. (12 349,82 Євро х 32,2882 грн. за 1 Євро).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 398 753,46 грн.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 390778,39 грн. відсотків річних, 37952,59 грн. пені.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем (а.с. 8), суд вважає за необхідне зазначити слідуюче.

Строк виконання грошового зобов'язання встановлений до 15.07.2018.

Прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд (Постанова ВП у складі КГС/ВП від 08.10.2018 у справі №927/490/18.

Отже, кінцевим терміном виконання зобов'язання слід рахувати саме 15.07.2018, а нарахування пені проводити за період з 16.07.2018 по 20.10.2018 на суму 398753,46 грн.

Таким чином обґрунтованою до стягнення є пеня в сумі 37570,22 грн. В задоволенні вимог щодо стягнення 382,37 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 365% річних, та з урахуванням правил вживання прийменника "до", вважає, що вірним є нарахування річних в сумі 386790,86 грн. Вимога щодо стягнення 365% річних в сумі 3987,53 грн. задоволенню не підлягає.

Щодо заперечень відповідача та клопотання про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Так, відповідач зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки п. 2.10 Договору поставки №1204 від 04.05.2018 встановлено максимальний розмір майнової відповідальності покупця перед продавцем в сумі 600000,00 грн. отже вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 227484,44 грн. задоволенню не підлягають

Водночас, пунктом 2.10. Договору поставки №1204 від 04.05.2018 сторонами узгоджено, що максимальна заборгованість покупця перед продавцем за Договором може складати 600000,00 грн. Якщо покупцем не оплачений товар на суму, що перевищує суму, визначену у цьому пункті Договору, продавець має право без попереднього повідомлення покупця до моменту погашення покупцем заборгованості припинити подальші поставки товару на користь покупця, що не буде порушенням продавцем зобов'язань за Договором.

Тобто, сторони у справі погодили лише те, що заборгованість за поставлений товар не має перевищувати 600000,00 грн., а у випадку перевищення зазначеної суми, поставки можуть бути припинені постачальником без попереднього повідомлення покупця до моменту погашення покупцем заборгованості.

В даному випадку, вартість поставленого товару жодним чином не перевищує 600000,00 грн.

Вимоги щодо стягнення пені є видом неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Нарахування річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимоги щодо стягнення пені та 365% річних ґрунтуються на нормах чинного законодавства та передбачені умовами Договору №1204 від 04.05.2018 та додаткової угоди №1.1 від 26.07.2018. Але зазначені нарахування не можна ототожнювати з поняттям заборгованості за поставлений товар.

Таким чином, суд не приймає до уваги зазначені заперечення та вважає останні необґрунтованими.

Також у відзиві (а.с. 60-61) відповідач зазначає, що в зв'язку із тим, що через порушення строків виконання зобов'язання з оплати вартості товару він зобов'язаний сплатити позивачу 365% річних від простроченої суми за весь час прострочення, тому він переконаний, що це в повній мірі враховує інтереси позивача, через що просить суд зменшити пеню до 1% від заявленої позивачем суми пені.

Згідно положень ст. 625 ЦК України сторони п. 4 додаткової угоди №1.1 від 26.07.2018 встановили інший розмір процентів, а саме - 365% річних.

Посилання відповідача на те, що 365% річних в повній мірі враховує інтереси позивача, на підставі чого просить суд зменшити розмір пені до 1% від заявленої позивачем суми, суд оцінює критично та зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Отже, сторони при укладенні договору дійшли згоди щодо встановлення 365% річних, тому зазначена обставина не може бути підставою для зменшення розміру пені.

Крім того, суд відзначає, що сума основного боргу відповідачем залишається несплаченою в повному обсязі.

За наведених обставин, суд не вважає даний випадок винятковим та відмовляє в задоволенні клопотання щодо зменшення розміру пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 398753,46 грн. основного боргу, 386790,86 грн. 365% річних, 37570,22 грн. - пені обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9300,00 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).

Позивачем з Адвокатським бюро "Талоконова Кирила" договір №4/08-18 від 20.08.2018 про надання правничої (правової) допомоги та Додаткову угоду № 1 до договору № 4/08-18 від 20.08.2018 про надання правничої (правової) допомоги, якою було погоджено обсяг виконаних робіт та їх вартість (гонорар).

В якості доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу позивачем було подано до суду платіжне доручення №3009 від 24.10.2018 (а.с. 25) про оплату за договором №4/08-18 від 20.08.2018 про надання правничої (правової) допомоги.

Також, в обґрунтування визначеного розміру оплати професійної правничої допомоги зазначено, що рішенням №57 Ради адвокатів Чернігівської області від 16.02.2018 (а.с.102) затверджено рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, відповідно до яких по справам ГПК розмір адвокатського гонорару становить (без включення транспортних витрат та витрат на відрядження:

- за складання позовної заяви від 4000,00 грн.;

- участь у судовому розгляді справи від 16000,00 грн. + 2000,00 грн. витрат за другий та наступні судодні.

Враховуючи, що Радою адвокатів Дніпропетровської області не затверджено рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, суд вважає за можливе за аналогією застосовувати рішення №57 Ради адвокатів Чернігівської області від 16.02.2018 щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару.

Через недотримання норм частини 4 статті 126 ГПК України за змістом частини 5 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту пункту 6 статті 126 ГПК України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату позивачем професійної правничої допомоги.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання про зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги. Так витрати покладаються на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" (13326, Житомирська область, Бердичівський район, с. Скаківка, вул. Остальського, 20, ід. код 30651668)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Компанія "Агроспейс" (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 147, ід. код 41084815) 398753,46 грн. основного боргу, 386790,86 грн. 365% річних, 37570,22 грн. - пені, а також 12346,72 грн. сплаченого судового збору, 9250,89 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.03.19

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)