ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2019 р. Справа№ 910/10984/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Беседін В.І. - адвокат

від відповідача: Христич О.В. - керівник

Прокопенко Т.Ю. - адвокат

від інших учасників судового процесу: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2019

за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк»

про забезпечення позову

у справі № 910/10984/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонас»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Приватне акціонерне товариство «Укрпідшипник»

2. Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на розташоване за адресою м. Київ, вул. Борисоглібська, 3 нерухоме майно, а саме:

- нежилі приміщення в літ. А загальною площею 3904,90 кв.м.: з № 64 по № 68 (групи приміщень № 3), № 3,4,5 (групи приміщень № 4), з № І по № ХVI підвалу, з № 1 по № 48 (групи приміщень № 3), з № 1 (групи приміщень № 4), з № І по № ХХ першого поверху, з № 1 по № 32 (групи приміщень № 5), з № І по № ІV другого поверху, з № 1 по № 26 (групи приміщень № 6), з № І по № ІV третього поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 7), з № І по № VІ четвертого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 8), з №№ І, ІІ, ІІІ п'ятого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 9), з №№ І, ІІ, ІІІ шостого поверху - офіси;

- підземний паркінг (літ. А.) загальною площею 409,60 кв. м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/10984/18 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- заявник не надав суду належних обґрунтувань та доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надав жодних доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову;

- заявником не надано доказів в підтвердження достатності підстав вважати, що невжиття заходів до забезпечення позову у даному випадку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі;

- подана заява мотивована припущеннями про можливе порушення прав позивача у майбутньому та ймовірну неможливість виконання рішення суду у даній справі, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/10984/18 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що ухвалу постановлено за неповного з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на ті ж самі обставини, що й при зверненні до суду першої інстанції з відповідною заявою, фактично скопіювавши її зміст в апеляційній скарзі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2019 матеріали оскарження у справі № 910/10984/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору.

За таких обставин, ухвалою від 14.02.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час для усунення недоліків, а саме подання до Північного апеляційного господарського суду доказів про сплату судового збору в сумі 1 921,00 грн.

25.02.2019 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення № 758433 від 29.01.2019 про сплату судового збору в сумі 1 921,00 грн.

Ухвалою від 04.03.2019:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/10984/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 20.03.2019;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- призначено справу № 910/10984/18 до розгляду на 27.03.2019 о 15:20;

- попереджено учасників судового процесу, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

07.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить залишити ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/10984/18 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з посиланням на те, що:

- судовими рішеннями у господарській справі № 910/21911/14, що набрали законної сили та в яких брали участь ті ж самі особи - ТОВ «Сонас», АТ «Державний експортно-імпортний банк», ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», ТОВ «БДС-1», встановлено, що власником спірного майна є ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк»;

- накладення арешту допускається виключно на майно, яке належить відповідачу у справі, проте спірне майно не є власністю відповідача, а відтак, позов у цій справі не може бути забезпечений шляхом накладення арешту на майно, яке не належить відповідачу.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем додано копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 156839737 та № 156816744 від 19.02.2019, Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № 157113002 та № 157112310 від 21.02.2019 та судових рішень у справі № 910/21911/14 (рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2015, постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016, постанова Вищого господарського суду України від 03.08.2016, рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017, постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018).

Щодо доданих відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу додаткових доказів колегія суддів зазначає, що інформація щодо судових рішень є загальновідомою, їх тексти містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відтак, додані апелянтом до апеляційної скарги копії судових рішень у справі № 910/21911/14 (рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2015, постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016, постанова Вищого господарського суду України від 03.08.2016, рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017, постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018) не можна вважати додатковими доказами по справі.

Так саме, інформаційні довідки щодо відомостей, які містяться в Державних реєстрах речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, не можуть вважатися додатковими доказами у справі, оскільки вказані реєстри є відкритими.

15.03.2019 до суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в яких відповідач повідомив суд про те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у цій справі № 910/10984/18 відмовлено повністю у задоволенні позову. До вказаних доповнень додано копію відповідного рішення.

Вказана інформація взята колегією суддів до уваги.

Станом на 27.03.2019 інших відзивів на апеляційну скаргу, клопотань та пояснень до суду не надходило.

Треті особи представників у судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників третіх осіб за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Позивач, з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову (а.с. 33-36) та ухвали Господарського суду міста Києва від 24.01.2019, якою вказану заяву прийнято до розгляду частково, звертаючись до суду з цим позовом, просив:

«В рахунок погашення наявної станом на 24.01.2018 (включно) перед позивачем заборгованості за кредитним договором №15106К134 від 22.11.2006 у розмірі 52 736 944 ,64 євро та 24 767 022,81 грн.,

звернути стягнення на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 151110Z24 від 27.01.2010, укладеним між позивачем та третьою особою 2, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О. 27.01.2010 та зареєстрованим в реєстрі за № 53, а саме:

- нежилі приміщення в літ. А загальною площею 3904,90 кв.м.: з № 64 по № 68 (групи приміщень № 3), № 3,4,5 (групи приміщень № 4), з № І по № ХVI підвалу, з № 1 по № 48 (групи приміщень № 3), з № 1 (групи приміщень № 4), з № І по № ХХ першого поверху, з № 1 по № 32 (групи приміщень № 5), з № І по № ІV другого поверху, з № 1 по № 26 (групи приміщень № 6), з № І по № ІV третього поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 7), з № І по № VІ четвертого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 8), з №№ І, ІІ, ІІІ п'ятого поверху, з № 1 по № 11 (групи приміщень № 9), з №№ І, ІІ, ІІІ шостого поверху - офіси;

- підземний паркінг (літ. А.) загальною площею 409,60 кв. м.

Визначити спосіб реалізації вищенаведеного нерухомого майна (предмета іпотеки) шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження».

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на спірне майно.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач послався на те, що існує об'єктивна необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову, оскільки позивач не надавав згоди на передачу предмета іпотеки у власність відповідача, а тому існує ймовірність подальшого недобросовісного продажу предмета іпотеки без згоди позивача на такий продаж, що може істотно ускладнити виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/10984/18 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про забезпечення позову відмовлено, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Зі змісту поданої позивачем заяви про забезпечення позову слідує, що єдиною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є побоювання позивача щодо того, що існує ймовірність подальшого продажу предмета іпотеки без згоди позивача на такий продаж, що може істотно ускладнити виконання рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а достатньо обґрунтованими підставами для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Водночас саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом, якщо невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантії реального виконання рішення, а адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у спірному випадку саме на позивача покладений обов'язок належними та допустимими доказами довести, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте таких доказів до заяви заявником не додано, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що саме лише посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.

При цьому слід зазначити, що факти, на які заявник посилається як на причину його побоювання щодо виникнення обставин, які можуть істотно ускладнити виконання рішення суду (передача предмету іпотеки у власність відповідача без згоди позивача), є предметом дослідження у цій справі і тому не можуть розглядатися судом як безумовна підстава для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/18242/17 про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про забезпечення позову та для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» відсутні.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк».

Керуючись ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північного апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/10984/18 про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про забезпечення позову залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/10984/18 про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк» про забезпечення позову залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали оскарження у справі № 910/10984/18.

Повний текст постанови складено: 01.04.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк