ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року

м. Черкаси справа № 925/83/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Дяченко Т.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 адвокат, відповідача ОСОБА_2 адвокат, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про стягнення 1 248 289, 94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 1248289, 94 гривень заборгованості по договору купівлі - продажу природного газу від 27.12.2013 №1970/14-ТЕ-36 з яких: 785908, 53 грн. пені, 134002,64 грн. річних та 328378,77 грн. інфляційних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором купівлі - продажу природного газу, а саме відповідач допустив прострочення оплати вартості за отриманий по вказаному договору природний газ.

Відповідач у відзиві на позов та доповненні до нього заперечував проти позову вважаючи заявлені вимоги безпідставними. Відповідач зауважив, що у жовтні 2014 р. заборгованість ним була сплачена в повному обсязі, тому за приписами Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії № 1730-VIII від 03.11.2016 заявлені до стягнення нарахування є безпідставними.

Позивач у відповіді на відзив вказував, що відповідачем не наведено у відзиві на позов обґрунтованих підстав, які б спростовували аргументи, викладені у позовній заяві. Позивач зазначив, що умови Договору не містять жодної відкладальної обставини щодо проведення розрахунків з позивачем в інші строки, ніж визначені Договором.

Позивач вважає, що виходячи з аналізу положень ст.3 Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. А відповідачем не надано доказів того, що останнього включено реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і тому списання заборгованості не підлягає застосуванню.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог повністю, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача господарських санкцій за неналежне виконання грошового зобовязання по договору купівлі-продажу.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» є теплопостачальною та теплогенеруючою компанією, яка здійснює свою діяльність на підставі ліцензії на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, рішення НКРЕКП від 05.06.2014 № 804, переоформлене рішенням від 29.12.2016 № 2444; ліцензії на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії па теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенерацінних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), рішення НКРЕКП від 30.11.2012 № 374, переоформлене рішенням від 29.12.2016 № 2444; ліцензії на постачання теплової енергії, рішення НКРЕКП від 30.11.2012 № 374, переоформлене рішенням від 29.12.2016 №2444.

27.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Приватним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» був укладений договір купівлі продажу природного газу №1970/14-ТЕ-36 (далі - Договір).

Відповідно п.1.1 Договору продавець зобовязався передати у власність Покупцю (відповідачу) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продавався за цим Договором, використовувався Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо - комерційної діяльності) (п. 1.2. договору).

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 86963270,92 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

За умовами п.6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється покупцем або відокремленим підрозділом покупця виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий та визначений в актах приймання-передачі газ здійснюється грошовими коштами до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач остаточно розрахувався із позивачем за природний газ, поставлений в період з січня 2014 по грудень 2014 р. у жовтні 2014 р.

Оскільки, відповідач здійснював несвоєчасно оплату за переданий газ та не виконав зобовязання у строк, визначений Договором (п.6.1), позивач нарахував відповідачу 785908, 53 грн. пені, 134002,64 грн. 3% річних та 328378,77 грн. втрат внаслідок інфляції.

Судом встановлено, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії № 1730-VIII від 03.11.2016 (далі - Закон).

Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст.2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ч.1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організацій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено

Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користуванню зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас ч.3 ст.7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч.3 ст.7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2019 у справі № 904/1615/18; від 16.01.2019 у справі № 905/299/18 та від 21.01.2019 у справі № 914/362/18.

Судом встановлено, що відповідач остаточно розрахувався із позивачем за природний газ, поставлений в період з січня 2014 по грудень 2014 р. у жовтні 2014 р.

Відповідач - є теплопостачальною та теплогенеруючою компанією. На підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2013 № 1970/14-ТЕ-36 підприємство придбало природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо - комерційної діяльності. Заборгованість за придбаний у позивача природний газ була погашена відповідачем до набрання чинності Закону.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.03.2019.

СУДДЯ К.І. Довгань