ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Справа № 915/1462/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (54038, м. Миколаїв, вул. Крилова, 7; поштова адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. 7-Слобідська, 70/8)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 36)

про: стягнення 2 628 553,01 грн.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат

від відповідача: не зявився,

Суть спору:

05.12.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 05.12.2018 (вх. № 16018/18 від 05.12.2018) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» заборгованості в розмірі 2628553,01 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору № 21107-02-01 від 30.08.2017 та додатків до нього; видаткових накладних № ЕЛ-00286 від 15.12.2017, № ЕЛ-00287 від 15.12.2017; платіжних доручень № 1874 від 17.10.2017 на суму 300000,00 грн, № 1981 від 31.10.2017 на суму 135000,00 грн, № 2290 від 27.12.2017 на суму 650000,00 грн, № 2588 від 22.03.2018 на суму 1000000,00 грн, № 2622 від 06.04.2018 на суму 171140,48 грн, № 2643 від 17.04.2018 на суму 250000,00 грн, № 2711 від 27.04.2018 на суму 75697,52 грн, № 2734 від 07.05.2018 на суму 70000,00 грн, № 5 від 17.05.2018 на суму 318000,00 грн № 25 від 25.05.2018 на суму 12000,00 грн, № 135 від 25.06.2018 на суму 51000,00 грн; претензій № 1 від 21.03.2018 та № 2 від 31.08.2018; акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2017; акту приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року від 23.10.2018; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2018 року від 23.10.2018; застосування норм статей 526, 530, 625, 629, 691, 692 Цивільного кодексу України, статей 193, 222, 265, Господарського кодексу України, статті 29 Господарського процесуального кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару та виконаних робіт за договором.

Ухвалою суду від 14.12.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1462/18, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 15.01.2019 о 09 год. 30 хв.; зобовязано позивача в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали надати докази направлення відповідачу 05.12.2018 копії позовної заяви з додатками, а саме фіскальний чек та встановлено відповідачу процесуальний строк для подання до суду відзиву.

За результатами судового засідання, проведеного 15.01.2019, підготовче засідання у справі було відкладено на 12.02.2019 об 09 год. 30 хв.

21.01.2019 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог б/н від 18.01.2019 (вх. № 999/19), у якій заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 2807079,00 грн, яку складає: заборгованість за основним зобовязанням 2020018,00 грн; 3 % річних 62943,00 грн; пеня 724118,00 грн.

Ця заява була прийнята судом до розгляду.

За результатами судового засідання, проведеного 12.02.2019, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 915/1462/18 та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.03.2019 о 09 год. 30 хв.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву на позовну заяву та заперечень проти позову не виконав, про причини невиконання вимог суду не повідомив, в судове засідання тричі не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

14.03.2019 в судове засідання зявився лише представник позивача, якого суд заслухав. Відповідач свого повноваженого представника в судове засідання не направив, про причини незявлення суд не сповістив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання відповідачем копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.02.2019 у справі № 915/1462/18 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 460.

Згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, суд 14.03.2019 за результатами розгляду даної справи проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, вислухавши представника позивача у судовому засіданні, суд

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ріст» був укладений договір № 21107-02-01 (далі Договір), відповідно до предмету якого позивач, як Підрядник, зобовязався поставити та передати у власність відповідача, як Замовника, обладнання та матеріали для облаштування «Будівля 8.Трансформаторна підстанція Табірне містечко для розміщення бригади у польовому таборі 235 Міжвидового Центру підготовки підрозділів (МЦПП) с. Улянівка (с. Михайлівка) Миколаївської обл.». Замовник зобовязався прийняти у власність та оплатити Товар на умовах визначених цим Договором та Номенклатурній Специфікації № 1 до Договору №21107-02-01. Найменування, кількість, а також строки поставки та інші характеристики Товару вказуються в Номенклатурній та Технічній Специфікаціях. Специфікації, оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками Сторін, складають невідємну частину цього Договору. В Номенклатурних Специфікаціях, крім вищевказаних даних, можуть також вказуватися інші дані, які мають відношення до поставки. Підрядник зобовязаний провести роботи по влаштуванню «Будівля 8.Трансформаторна підстанція Табірне містечко для розміщення бригади у польовому таборі 235 Міжвидового Центру підготовки підрозділів (МЦПП) с. Улянівка (с. Михайлівка) Миколаївської обл.».

За умовами наведеного договору:

- повне найменування, асортимент, кількість, вказується в Номенклатурних Специфікаціях, що додаються до цього Договору і є його невідємною частиною (п. 2.1 Договору);

- загальна вартість Договору (ціна Договору) дорівнює сумі вартості Товару, поставленого Підрядником Замовнику протягом всього терміну дії цього Договору, і формується з вартості Товару, зазначеного у Номенклатурній Специфікації, підписаної Сторонами до цього Договору (п. 3.1 Договору);

- оплата за Товар, що поставляється за цим Договором, здійснюється Покупцем з національній валюті України на підставі відповідного рахунку-фактури, отриманого від Підрядника (в тому числі по факсу або електронною поштою), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника, реквізити якого вказані нижче в Розділі 13 цього Договору, або іншим узгодженим Сторонами способом, який не заборонений чинним законодавством України (п. 3.2 Договору);

- оплата Товару здійснюється Замовником згідно обумовлених термінів оплати погоджених у Номенклатурній Специфікації (п. 3.3 Договору);

- сторони домовились про те, що датою поставки за цим Договором вважається дата отримання Товару Замовником відповідно до базису поставки, зазначеного в Номенклатурній Специфікації. Поставка Товару підтверджується видатковою накладною. яку уповноважені представники Сторін зобовязані підписати в момент поставки, а якщо це неможливо - безпосередньо після поставки Товару (п. 4.3 Договору);

- якщо інше не передбачено цим Договором, Сторони несуть відповідальність за порушення своїх зобовязань за цим Договором відповідно до чинного законодавства України. При цьому порушенням зобовязання за цим Договором є невиконання, неналежне або не своєчасне виконання Стороною цього Договору будь-якого з умов такого Договору (п. 8.1 Договору);

- при порушенні Замовником строків оплати Товару (п. 3.3 цього Договору) Підрядник має право стягнути з Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення оплати, від суми простроченого до оплати платежу за кожен день такого прострочення, але не більше 20% від загальної вартості Товару (п. 8.2 Договору);

- цей Договір підписаний уповноваженими представниками Сторін, скріплений пе чатками Сторін і набуває чинності з 30 серпня 2017 року і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині оплати та виконання гарантійних зобовязань - до повного їх виконання (п. 12.1 Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

1) Відповідно до Номенклатурної специфікації № 21107-02-01, яка є Додатком № 1 до Договору від 30.08.2017, в найменування товару увійшло: трансформаторна підстанція 2х1000-10/0,4кВ з трансформаторами ТМ1000 kVA, розподільчим пристроєм 10кВ, розподільчими щитами 0,4 кВ (1 комплект); матеріали для облаштування (1 комплект); роботи по влаштуванню (1 послуга).

Всього вартість товару складає 4356140,48 грн.

Оплата товару за цією Номенклатурною специфікацією здійснюється покупцем наступним чином: 10 % від ціни Товару, що складає 435614,05 грн замовник оплачує в якості попередньої оплати (авансовий платіж); 90 % від ціни Товару, що складає 3 920 526,43 грн замовник оплачує протягом 10 (десяти) днів від Дати поставки Товару.

Строк поставки товару: підрядник зобовязується поставити товар до 15.11.2017 при умові підписання договору та Номенклатурної специфікації, Технічної специфікації та надходження попередньої оплати (згідно п. 2 цієї Специфікації) до 06.09.2017.

Відповідно до п. 5 вказаної Номенклатурної специфікації, Замовник та Підрядник домовились, що розрахунок по Договору буде проводитися в гривнях на підставі курсу відносно євро. Сторони домовились, що інформацію про безготівковий курс євро на міжбанківському валютному ринку України станом на час закриття торгів на міжбанку на відповідну дату, сторони отримують з наступних відкритих інформаційних джерел: https://finance.liga.net/rates/mb/euro.htm. Курс євро складає 30,63 грн. за євро. Сторони домовились, що у разі збільшення курсу євро на 1,5%, здійснювати перерахунок вартості Товару за цією Специфікацією лише в частині несплаченої вартості зазначеної Специфікації.

2) Відповідно до Номенклатурної специфікації № 21107-02-01, яка є Додатком № 2 до Договору від 15.11.2017 в найменування товару увійшло: трансформаторна підстанція 2х1000-10/0,4 кВ з трансформаторами ТМ1000 kVA, розподільчим пристроєм 10кВ, розподільчими щитами 0,4 кВ (1 комплект) вартістю 4228320,00 грн; матеріали для облаштування вартістю 103182,33 грн.

Всього вартість обладнання та матеріалів складає: 4331502,33 грн; вартість робіт по влаштуванню складає 24638,15 грн; всього вартість обладнання, матеріалів та робіт 4356140,48 грн.

Строк поставки: Підрядник зобовязується поставити обладнання та матеріали до 15.12.2017.

Всі інші умови договору № 21107-02-01 від 30.08.2017 та Додатку № 1 від 30.08.2017 залишаються без змін.

Отже порядок оплати за товар визначений саме Додатком № 1 від 30.08.2017 до Договору № 21107-02-01 від 30.08.2017.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за невиконання договірних зобовязань щодо оплати поставленого обладнання, матеріалів та виконаних робіт.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Досліджуючи договір № 21107-02-01 від 15.11.2017 суд встановив, що умови, які включені до тексту цього договору підписані сторонами, отже узгоджені. У такому розумінні умови даного договору є індивідуальним регулятором відносин між його сторонами. Умови, які включені до цього договору поширюються на такі відносини: поставка, послуги, підряд.

Так, згідно з правилами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як слідує з приписів ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до положень ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За правилами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивач поставив (передав) відповідачу, а останній прийняв товар (обладнання, матеріали для облаштування) на загальну суму 4331502,33 грн, що підтверджується такими доказами:

1. Копіями видаткових накладних, зокрема:

- № ЕЛ-00286 від 15.12.2017 на суму 4228320,00 грн;

- № ЕЛ-00287 від 15.12.2017 на суму 103182,33 грн;

2. Копією акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, підписаного обома учасниками.

Крім того, на виконання умов Договору, позивачем виконано роботи по облаштуванню на загальну суму 24638,15 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року (примірна форма № КБ-2в), який підписано сторонами 23.10.2018 без будь-яких зауважень.

Також 23.10.2018 замовником та підрядником підписана довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати на загальну суму 24638,15 грн.

Відповідач, у свою чергу, своєчасно провів оплату за вищенаведеними накладними та актом на загальну суму 1085000,00 грн, що вбачається з платіжних доручень:

- № 1874 від 17.10.2017 на суму 300000,00 грн;

- № 1981 від 31.10.2017 на суму 135000,00 грн;

- № 2290 від 27.12.2017 на суму 650000,00 грн.

Таким чином, станом на 31.12.2017 заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» за договором № 21107-02-01 від 30.08.2017 складала 3271140,48 грн.

Відповідно до п.5 Додатку №1 до Договору № 21107-02-01 від 30.08.2017 позивачем здійснено перерахунок несплаченої суми за договором, з урахуванням збільшення курсу євро більш ніж 1,5%. За результатами такого перерахунку сума зобовязань відповідача за отримані товари та послуги станом на 21.03.2018 (дата здійснення перерахунку та складання претензії) склала 3704120,72 грн.

Водночас суд зазначає, що докази направлення відповідачу претензій, які позивач надав до позову, в матеріалах справи відсутні.

У подальшому відповідачем було продовжено проведення оплат за договірними зобовязаннями на загальну суму 1947838 грн, що вбачається з платіжних доручень:

- № 2588 від 22.03.2018 на суму 1000000,00 грн;

- № 2622 від 06.04.2018 на суму 171140,48 грн;

- № 2643 від 17.04.2018 на суму 250000,00 грн;

- № 2711 від 27.04.2018 на суму 75697,52 грн;

- № 2734 від 07.05.2018 на суму 70000,00 грн;

- № 5 від 17.05.2018 на суму 318000,00 грн;

- № 25 від 25.05.2018 на суму 12000,00 грн;

- № 135 від 25.06.2018 на суму 51000,00 грн.

Інших доказів, які вказують на проведення оплат відповідачем за матеріали, обладнання та роботи по влаштуванню, останнім суду не надано.

Таким чином, відповідно до наданих суду позивачем доказів та вищезазначених обставин, що не спростовані відповідачем, відповідач свого обовязку по оплаті товару та робіт за договором № 21107-02-01 від 30.08.2017 на остаточну загальну суму 1756282,72 грн (4331502,33 + 24638,15 1085000,00 = 3271140,48, з урахуванням п.5 Додатку №1 до Договору № 21107-02-01 від 30.08.2017 = 3704120,72 1947838,00 = 1756282,72) не виконав, що і спонукало позивача звернутися до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обовязок доведення факту належної оплати за отриманий товар та виконані роботи Закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань за договором та сплати коштів за поставлений товар та виконані роботи за договором № 21107-02-01 від 30.08.2017 не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобовязаннями.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності оплати за поставлений товар та виконані роботи за договором № 21107-02-01 від 30.08.2017 в звязку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості за основним зобовязанням в розмірі 2020018,00 грн визначено не вірно. Так, за розрахунком суду обґрунтованою сумою заборгованості за основним зобовязанням, з урахуванням усіх здійснених відповідачем платежів є 1756282,72 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача суми заборгованості за основним зобовязанням в розмірі 263753,28 грн.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 724118,00 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до п. 8.2 Договору, при порушенні Замовником строків оплати Товару (п. 3.3. Цього Договору) Підрядник має право стягнути з Замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення оплати, від суми простроченого до оплати платежу за кожен день такого прострочення, але не більше 20% (двадцяти відсотків) від загальної вартості Товару.

Відповідно до умов договору оплата товару здійснюється Замовником згідно обумовлених термінів оплати погоджених у Номенклатурній Специфікації (п. 3.3 Договору), якою передбачено, що оплата товару здійснюється покупцем наступним чином: 10 % від ціни Товару, що складає 435614,05 грн замовник оплачує в якості попередньої оплати (авансовий платіж); 90 % від ціни Товару, що складає 3920526,43 грн замовник оплачує протягом 10 (десяти) днів від Дати поставки Товару.

Таким чином, остаточний розрахунок за Договором мав бути здійснений відповідачем протягом 10 днів від дати поставки товару.

Відповідно до п. 4.3 Договору, сторони домовились про те, що датою поставки за цим Договором вважається дата отримання Товару Замовником відповідно до базису поставки, зазначеного в Номенклатурній Специфікації. Поставка Товару підтверджується видатковою накладною, яку уповноважені представники Сторін зобовязані підписати в момент поставки, а якщо це неможливо - безпосередньо після поставки Товару.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що при нарахуванні пені позивачем були помилково визначені суми простроченого до оплати платежу та періоди, за які здійснювалось нарахування.

Крім того, позивачем не враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Оскільки договором не встановлено іншого строку нарахування пені, таке нарахування мало припинитися через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Так, позивачем розрахунок пені здійснено за сукупний період з 01.02.2018 по 15.01.2019.

Разом з тим, з огляду на умови Договору, днем коли зобовязання мало бути виконано слід вважати 25.12.2017 (десятий день після поставки товару, що підтверджується видатковими накладними. За такого, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування пені має припинитися 25.05.2018.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство з урахуванням вірних сум простроченого до оплати платежу та періодів, за які здійснювалось нарахування та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені за сукупний період з 01.02.2018 по 25.05.2018 є 302215,67 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в сумі 421902,33 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум 3% річних у розмірі 62943,00 грн суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобовязання).

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не має характеру штрафних санкцій, а виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора у звязку зі знеціненням коштів внаслідок компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, повязані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобовязання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування 3% річних в розмірі 62943,00 грн за сукупний період з 01.02.2018 по 15.01.2019, який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок при визначенні суми простроченого до оплати платежу та періодів, за які здійснювалось нарахування.

Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за допомогою програми Законодавство з урахуванням вірних сум простроченого до оплати платежу та періодів, за які здійснювалось нарахування та встановлено, що обґрунтованою сумою 3% річних за сукупний період з 01.02.2018 по 25.05.2018 є 61382,46 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 3% річних в сумі 1560,54 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у звязку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 31794,38 грн ((2119880,85 / 2807079,00) * 100 %= 75,51 %; 75,51 % * 42106,19 = 31794,38) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 36; ідентифікаційний код 25412904) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (54038, м. Миколаїв, вул. Крилова, 7; ідентифікаційний код 30565129) заборгованість в сумі 2119880,85 грн, у тому числі: 1756282,72 грн основний борг; 61382,46 грн 3% річних; 302215,67 грн пеня та 31794,38 грн судового збору.

В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача 263735,28 грн основного боргу, 1560,54 грн 3%річних та 421902,33 грн пені позивачу відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрім-2000» (54038, м. Миколаїв, вул. Крилова, 7; ідентифікаційний код 30565129).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «РІСТ» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 36; ідентифікаційний код 25412904).

Повне рішення складено та підписано 25.03.2019

Суддя О.Г. Смородінова