СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. Справа № 917/743/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу КП "Теплоенерго" (вх.№474 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 08.01.2019 у справі №917/743/18 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Гетя Н.Г., повне рішення складено 11.01.2019)

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго", м.Кременчук, Полтавська область,

до Публічного акціонерного підприємства "Полтаваобленерго", м. Полтава,

про стягнення 4 712 292,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року Комунальне підприємство "Теплоенерго" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 4712292,36 грн заборгованості, з яких: 4408097,07 грн основний борг, 63658,00 грн 3% річних від простроченої суми та 240537,29 грн збитків від інфляції, яка виникла у зв’язку із прийняттям нових тарифів для КП “Теплоенерго” на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 “Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством “Теплоенерго” м. Кременчука”.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.01.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

КП "Теплоенерго" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що тариф, який введений в дію з 01.11.2017 згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, є обов’язковими як для позивача, так і для відповідача, та має бути застосований сторонами незалежно від підписаної додаткової угоди. Таким чином, на думку апелянта, суд не врахував, що ціна за транспортування теплової енергії магістральними трубопроводами не є вільною, а є регульованою державою, і сторони не мають права встановлювати таку ціну в своїх договорах.

22.02.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2001), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що сторони не підписували додаткову угоду, в якій була б зазначена вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника за ціною 82,69 грн за 1 Гкал. (без ПДВ) з 01.11.2017. Таким чином, на думку відповідача, його зобов’язання по оплаті послуг транспортування теплової енергії постачальника за ціною 82,69 грн за 1 Гкал. (без ПДВ) за договором на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 з протоколом розбіжностей та додатковою угодою №1 від 25.01.2017 до нього, відсутні. Також зазначив, що з приводу нової ціни та внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, укладеного між ПАТ «Полтаваобленерго» та КП «Теплоенерго» шляхом підписання додаткової угоди №2 від 10.11.2017 до вказаного договору, на даний час є спір у справі №917/2094/17.

25.03.2019 до суду від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№3021), в яких позивач зазначив, що встановлюючи ціну на транспортування теплової енергії для споживачів, регулятор одночасно встановлює цю ціну і для всіх суб’єктів у сфері теплопостачання, оскільки ціна транспортування теплової енергії згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про теплопостачання» та ст.8 Закону України «Про природні монополії» є регульованою, а не вільною. Оскільки тариф (плата) за транспортування є регульованим, то умови договору щодо вартості цього тарифу, на думку позивача, є недійсними (нікчемними), оскільки не відповідають вимогам закону.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі №917/2094/17 за позовом КП «Теплоенерго» до ПАТ «Полтаваобленергго» про внесення змін до укладеного між сторонами договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 18.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго", постачальником, та Комунальним підприємством "Теплоенерго", компанією, укладено договір на транспортування теплової енергії №1738 з протоколом розбіжностей, згідно з яким компанія зобов’язується транспортувати теплову енергію (в тому числі для надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання) власного виробітку постачальника місцевими (розподільчими) тепловими мережами (в т.ч. мережами гарячого водопостачання), що знаходяться у власності чи користуванні компанії, до споживачів постачальника, а постачальник зобов’язується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього договору.

Відповідно до протоколу розбіжностей до договору на транспортування теплової енергії, п. 2.2 договору сторони узгодили в наступній редакції:

“2.2. Вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається на основі визначених в акті виконаних робіт з транспортування теплової енергії (додаток №1 до цього договору) (далі - акт) обсягів транспортування теплової енергії та ціни, погодженої сторонами.

Вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника, за період 01.06.2016 по 30.06.2016 визначається за ціною 26,54 грн за 1 Гкал. (без ПДВ).

З 01.07.2016 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 28,71 грн за 1 Гкал. (без ПДВ).

У разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії, до договору вносяться зміни щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди.”

Відповідно до п.2.4 договору фактичні обсяги наданих послуг підтверджуються двостороннім актом.

Розрахунок за надані послуги постачальник здійснює не пізніше 10 робочих днів з дати отримання рахунку та одного примірника належним чином оформленого сторонами акта (п. 2.7 договору).

25.01.2017 між сторонами укладена додаткова угода №1 про внесення змін (доповнень) до договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738, відповідно до умов якої сторони погодили п.2.2 договору доповнити абзацом четвертим, а саме: з 01.01.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал. (без ПДВ). У зв'язку з цим абзац четвертий вважати абзацом п'ятим.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017 “Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, що надаються комунальним підприємством “Теплоенерго” м. Кременчука” затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн (з ПДВ) за 1 Гкал., що вводиться в дію з 01.11.2017.

18.10.2017 позивач для погодження направив на адресу відповідача додаткову угоду №2 про внесення змін до договору, якою було запропоновано внести зміни до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, а саме, абзац 4 пункту 2.2 викласти в редакції, відповідно до якої з 01.11.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1 Гкал з ПДВ. Вказана додаткова угода була підписана відповідачем з протоколом розбіжностей. Позивач підтвердив досягнення згоди щодо окремих його умов у редакції відповідача, однак не погодився з протоколом розбіжностей відповідача у частині внесення змін в абзац 4 та абзац 5 пункту 2.2 договору.

Відповідач запропонував викласти абзац 4 пункту 2.2 договору в іншій редакції, відповідно до якої до затвердження постачальнику нових тарифів на транспортування теплової енергії вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Абзац 5 пункту 2.2 договору відповідач запропонував викласти у редакції, згідно з якою новий тариф буде застосовуватись до договірних відносин сторін не з моменту його затвердження регулятором, а з моменту внесення відповідних змін про це до договору.

05.12.2017 ПАТ “Полтаваобленерго” листом № 04-35/15888 направив на адресу КП “Теплоенерго” акт виконаних робіт з транспортування теплової енергії за листопад 2017 року на суму 2442223,31 грн. В даному акті відповідач вказав отримані ним обсяги з транспортування теплової енергії 69 036,163 Гкал. та тариф, який діяв до 01.11.2017, а саме: 29,48 грн без ПДВ за 1 Гкал.

07.12.2017 позивач супровідним листом №03-2257 направив на адресу відповідача рахунок СФ- 0000423 від 30.11.2017 на суму 6850 320,38 грн та оформлені зі своєї сторони два примірники акту виконаних робіт з транспортування теплової енергії за листопад 2017 року, в яких вказав новий тариф, введений в дію з 01.11.2017, згідно вищевказаного рішення виконавчого комітету. Даний лист відповідач отримав 12.12.2017.

Як зазначає позивач, станом на день подання позову відповідач сплатив згідно виставленого рахунку СФ- 0000423 від 30.11.2017 суму у розмірі 2442223,31 грн, про що свідчать банківські виписки від 20.12.2017 на суму 2239347,05 грн та від 02.02.2018 на суму 202876,26 грн. Таким чином, згідно рахунку СФ- 0000423 від 30.11.2017 відповідач не сплатив заборгованість у розмірі 4 408097,07 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, сума у розмірі 4408097,07 грн, заявлена до стягнення в межах даної справи та нараховані на неї відсотки річних та інфляційні за листопад 2017 року, є різницією між вартістю за транспортування (1Гкал) за ціною за договором з протоколом розбіжностей та додатковою угодою №1 від 25.01.2017 до нього, а саме 29,28 грн без ПДВ, та ціною транспортування (1 Гкал) визначеною відповідно до тарифу встановленого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, яким було затверджено тариф на транспортування теплової енергії у розмірі 99,23 грн (з ПДВ).

Пунктом 6.4 договору передбачено, що у випадку внесення змін до цього договору, вони мають бути оформлені у вигляді додаткової угоди (за виключенням повідомлень про зміну поштових та банківських реквізитів) за підписами уповноважених осіб сторін та скріплені печатками.

Матеріалами справи також підтверджується, що згідно з п.6.4. договору сторони намагалися врегулювати спір щодо тарифу на транспортування теплової енергії, як в досудовому порядку, так і шляхом звернення до суду.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про внесення змін до договору, позовні вимоги задоволено. Врегульовано розбіжності за додатковою угодою №2 від 10.11.2017 про внесення змін до договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016, укладеного між ПАТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго", та викладено: - абзац 4 пункту 2.2 договору у наступній редакції: “З 01.11.2017 року вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 99,23 грн за 1Гкал з ПДВ”; - абзац 5 пункту 2.2 договору залишено без змін. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" 1600 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018 у справі №917/2094/17 скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В межах справи №917/2094/17 апеляційним судом було встановлено, що договір на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738 був укладений з боку КП “Теплоенерго” на засадах цивільного законодавства у сфері надання послуг та у відповідності до вимог ст.901, 903 Цивільного кодексу України щодо сплати на користь виконавця оплати за надані послуги з транспортування на умовах, визначених договором, а тому у порядку ст.632 Цивільного кодексу України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін. Отже, пунктом 2.2 договору сторони передбачили можливість внесення до нього змін щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди саме у разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії. З огляду на зазначені норми чинного законодавства та умови спірного договору, колегія суддів визнала помилковими висновки суду першої інстанції про те, що тарифи на послуги із транспортування теплової енергії не можуть встановлюватись на розсуд сторін.

Крім того, як зазначено в постанові суду апеляційної інстанції від 11.03.2019, рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1093 від 10.10.2017, яким позивач обґрунтовував позов, втратило чинність на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 153 від 12.02.2018.

Згідно зі ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, додаткова угода, в якій була б зазначена вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника за ціною 82,69 грн за 1 Гкал. (без ПДВ) з 01.11.2017 між сторонами не підписувалась, в зв’язку з чим зобов’язання відповідача по оплаті послуг транспортування теплової енергії за ціною 99,23 грн за 1 Гкал. (з ПДВ) за зазначеним договором з протоколом розбіжностей та додатковою угодою №1 від 25.01.2017 до нього, відсутні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що зобов’язання за листопад 2017 року щодо транспортування теплової енергії в обсязі 69036,163 Гкал по тарифу 29,48 грн без ПДВ за 1 Гкал відповідачем виконано в повному обсязі, що не заперечується позивачем та підтверджено матеріалами справи.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що між сторонами в рамках договору №1738 є домовленість про застосування тарифу в розмірі 99,23 грн (з ПДВ), в зв’язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв’язку з чим рішення Господарського суду Полтавської області від 08.01.2019 у справі №917/743/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу КП "Теплоенерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 08.01.2019 у справі №917/743/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.04.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова