СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа № 922/3233/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.12.2017 серії ДН№4932) за довіреністю від 28.12.2018 №Др-42-1218; ОСОБА_2 за довіреністю від 28.12.2018 №Др-43-1218;

від відповідача ОСОБА_3 адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 14.05.2014 серії ХВ№000029)- за довіреністю від 02.05.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислової асоціації «Агросвіт", м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2019 (суддя Буракова А.М.), ухвалене в м. Харкові о 10 год. 33хв., повний текст якого складений 04.02.2019,

у справі №922/3233/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислової асоціації "Агросвіт", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків,

про стягнення 13529,16грн,

ВСТАНОВИЛА:

27.11.2018 ТОВ «Харківгаз Збут» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ агропромислової асоціації "Агросвіт" про стягнення 13529,16грн, з яких: 11786,33грн - сума основного боргу, 1535,95грн - пеня; 135,71грн - 3% річних; 71,17грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі №922/3233/18 позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ агропромислової асоціації "Агросвіт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" суму основного боргу у розмірі 11786,33грн, 1535,95грн пені, 135,71грн 3% річних, 71,17грн інфляційних витрат та 1762,00грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 509, 526, 530, 611, 625, 628, 629 ЦК України, статті 231, 232 ГК України мотивовано доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати газу за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 №11410WQDIDGP016 та обґрунтованістю нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

ТОВ АПА «Агросвіт» із рішенням суду першої інстанції не погодилося та 15.02.2018 звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі №922/3233/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на те, що 15.06.2018 проведені загальні збори учасників ТОВ АПА «Агросвіт», на яких прийнято, зокрема, рішення про припинення товариства шляхом добровільної ліквідації та призначено ліквідатором товариства ОСОБА_5, а також 15.06.2018 до ЄДРПОУ внесений запис про рішення учасників товариства щодо припинення юридичної особи. Таким чином, позивач в порушенням вимог чинного законодавства передчасно звернувся до суду, оскільки позов подано після початку процедури ліквідації без направлення попередньої вимоги до ліквідатора, без наявності відмови прийняття таких вимог ліквідатором і не в строк, встановлений статтею 112 ЦК України.

У відзиві від 15.03.2019 ТОВ «Харківгаз Збіт» просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому зазначає, що позивачем виконані умови договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 №11410WQDIDGP016, однак відповідач не розрахувався за поставлений природний газ за квітень та травень 2018року. ОСОБА_3 того, зазначає, що за приписами Господарського процесуального кодексу ніхто не може бути позбавлений права на звернення до господарського суду у встановленому порядку та розгляд його справи. На думку позивача, подання позову до відповідача не є передчасним, а є складовою подальшої процедури щодо предявлення грошових вимог до боржника, в порядку статті 112 ЦК України (а.с.112-114).

26.03.2019 відповідачем подано заяву про надання можливості протягом пяти днів після ухвалення судового рішення надати можливість довести розмір фактично понесених судових витрат ТОВ АПА «Агросвіт» у звязку із розглядом справи №922/3233/18 та долучити до матеріалів справи докази таких витрат.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі №922/3233/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому зазначив, що факт наявності боргу не заперечує та визнає у повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

01.01.2016 між ТОВ "Харківгаз Збут" (постачальником) та ТОВ АПА "Агросвіт" (споживачем) укладений договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №11410WQDIDGP016, п. 1.1 якого, з урахуванням додаткової угоди від 26.12.2017 №12 встановлено, що постачальник зобовязується передати у власність споживача у 2018 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (а.с.17-24, 26).

Відповідно до пункту 2.3 цього договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (п.4.1 договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в порядку, встановленому п.2.9 цього договору.

Згідно з пунктом 4.2.1 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У пункті 4.2.3 цього договору встановлено, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 5.4.2 цього договору споживач зобов'язувався оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та обсягах, визначних договором.

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.2.1. договору).

На виконання умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 №11410WQDIDGP016 постачальником передано, а споживачем прийнятий у період з 01.01.2018 по 31.05.2018 природний газ у кількості 4,65 тис.куб.м на загальну суму 52932,36грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 01.01.2016: від 31.01.2018 №ХОЗ00002425 на суму 17079,71грн, від 28.02.2018 №ХОЗ00005314 на суму 21061,32грн, від 31.03.2018 №ХОЗ00010332 на суму 56,28грн, від 30.04.2018 №ХОЗ00012514 на суму 14588,71грн, від 31.05.2018 №ХОЗ00015268 на суму 146,34грн (а.с.29-31,33,34).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань по оплаті отриманого газу ТОВ "Харківгаз Збут" 27.11.2018 звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ АПА «Агросвіт» про стягнення 11786,33грн боргу, 1535,95грн пені, 135,71грн 3% річних та 71,17грн інфляційних втрат (а.с.4-6).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїм правом, визначеним ГПК України не скористався, відзив на позовну заяву не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи судом.

29.01.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, наведених вище ( а.с.60-64).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі №922/3233/18 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №11410WQDIDGP016, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Спірні правовідносини сторін виникли з виконання договору від 01.01.2016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №11410WQDIDGP016 та регулюються умовами цього договору, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті З ЦК України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи 01.01.2016 між ТОВ "Харківгаз Збут" (постачальником) та ТОВ АПА "Агросвіт" (споживачем) укладений договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №11410WQDIDGP016, п. 1.1 якого, з урахуванням додаткової угоди №12 встановлено, що постачальник зобовязується передати у власність споживача у 2018 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав прийняті на себе зобовязання, визначені договором поставки від 01.01.2016 №11410WQDIDGP016, та передав відповідачеві природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі: від 31.01.2018 №ХОЗ00002425 на суму 17079,71грн, від 28.02.2018 №ХОЗ00005314 на суму 21061,32 грн; від 31.03.2018 №ХОЗ00010332 на суму 56,28грн, від 30.04.2018 №ХОЗ00012514 на суму 14588,71грн, від 31.05.2018 №ХОЗ00015268 на суму 146,34грн (а.с.29-31,33,34).

Згідно з пунктом 4.2.1 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У пункті 4.2.3 цього договору встановлено, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції, 26.03.2019, визнав в повному обсязі розмір нарахованої позивачем суми заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень

Враховуючи викладене, обставини справи щодо розміру суми заборгованості, пені та порядку її нарахування, 3% річних й інфляційних втрат в силу приписів статті 75 ГПК України мають приюдиційне значення та не підлягають доказуванню. ОСОБА_3 того, рішення місцевого господарського суду від 21.08.2018 у даній справі в цій частині відповідачем не оскаржується.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що єдиним доводом відповідача є те, що позивач, в порушенням вимог чинного законодавства передчасно звернувся до суду, оскільки позов подано після початку процедури добровільної ліквідації відповідача в порядку вимог Цивільного кодексу України без направлення попередньої вимоги до ліквідатора та без наявності відмови прийняття таких вимог ліквідатором і не в строк, встановлений статтею 112 ЦК України.

Як зазначено вище, суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів статті 269 ГПК України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач був обізнаний про наявність судового спору, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, однак, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не були наведені ним суду першої інстанції, при цьому скаржник не зазначив підстав неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 1 статті 110 ЦК України встановлено, що юридична особа ліквідується: за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ АПА «Агросвіт» з 15.06.2018 перебуває в процесі припинення; строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог до - 18.08.2018 (а.с.13-15).

Відповідно до частини 8 статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

За приписами частин 1,4 статті 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації боржника (відповідача) не має наслідком їх погашення, а впливає лише на порядок задоволення таких вимог.

Процедура банкрутства за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачає власний (спеціальний) порядок (підстави, строки) звернення кредиторів за для захисту порушених прав та інтересів та визнання боржника неплатоспроможним.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 3 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 N 15-рп/2002 у справі N1-2/2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) зазначено, що кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у статті 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України). Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб'єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб'єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк та порядок звернення до ліквідаційної комісії з вимогами до боржника, визначені у п. п. 3, 5 ст. 112 ГПК України, встановлені саме щодо процедури досудової ліквідації платоспроможної особи та не виключають можливості захисту порушених прав та інтересів особи у інший, встановлений законодавством, спосіб, зокрема, шляхом звернення кредитора до суду за захистом свого порушеного права.

Отже, за наявності порушення відповідачем грошових зобовязань щодо виконання умов договору від 01.01.2016 №11410WQDIDGP016 в силу приписів Конституції України, Господарського процесуального кодексу України право позивача на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене, а отже позов не є передчасним.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у звязку з чим апеляційна скарга ТОВ АПА «Агросвіт» не підлягає до задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі №922/3233/18 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, слід залишити без змін.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ АПА «Агросвіт».

Частиною 2 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки заявнику апеляційної скарги ТОВ АПА «Агросвіт» відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статей 126, 129 ГПК України відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про надання йому пятиденного строку з дня ухвалення судового рішення для надання доказів в підтвердження розміру фактично понесених судових витрат ТОВ АПА «Агросвіт» у звязку із розглядом справи №922/3233/18.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислової асоціації «Агросвіт" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі №922/3233/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 28.03.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза