ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа №914/1484/18

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2-О.І.

від відповідача (скаржника) ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз», б/н та б/д

на рішення Господарського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року (підписане 19.12.2018 року), суддя Пазичев В.М.

у справі №914/1484/18

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут», м. Львів

про стягнення коштів

в с т а н о в и в :

02 серпня 2018 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» про стягнення 981 759,02 грн. пені за прострочення зобовязань щодо оплати наданих послуг згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01 липня 2015 року №/Н029, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 128 505,15 грн. та інфляційні втрати в сумі 374 228,63 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року у справі №914/1484/18 позовні вимоги задоволено частково: присуджено до стягнення з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 378 666,82 грн. пені, 127 461,44 грн. 3% річних та 370 016,85 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору в частині оплати за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами, яка частково проводилась спільними протокольними рішеннями, а частково власними коштами, проте з порушенням строків, передбачених п.5.5 договору. Поряд з тим, суд, оцінивши доводи відповідача, враховуючи його фінансовий стан, соціально значимий статус, а також недоведеність наявності збитків у позивача та термін прострочення відповідачем свого зобовязання щодо оплати, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про зменшення правомірно заявленого розміру пені на 50% (з 757 333,64 грн. до 378 666,82 грн.).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення на 50% пені, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року у справі №914/1484/18 в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню в повному обсязі. Зокрема, зазначає про відсутність підстав для зменшення розміру пені, а нарахована сума пені в даному випадку не є надмірно великою. Поряд з тим, вказує, що суд першої інстанції не врахував інтереси позивача АТ «Укртрансгаз», яке перебуває у скрутному фінансовому становищі, у звязку з неоплатою замовниками наданих їм послуг. Так, апелянт наголошує, що станом 01 січня 2018 року прострочена заборгованість замовників послуг транспортування природного газу в частині оплати однієї зі складових послуг транспортування газу, а саме: послуги балансування обсягів природного газу, складає 20 117 527 900 грн., а згідно з звітом про фінансові результати за 9 місяців 2018 року позивач не отримав прибутку та зазнав збитків на загальну суму 85 225 017 грн. Також скаржник вважає, що судом порушено норми процесуального права, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги його доводи.

Представники позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року у справі №914/1484/18 в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№797007.2-Ск-1528-0219 від 19 лютого 2019 року). Зокрема, зазначав, що судом першої інстанції дотримано принцип збалансованості інтересів сторін, у звязку з чим, клопотання відповідача задоволено лише частково та зменшено штрафні санкції на 50%, а не на 90% - як просив відповідач. Поряд з тим, не зважаючи на неподання відповідачем апеляційної скарги, вказував на порушення судом першої інстанції ст.236 ГПК України щодо ухвалення рішення на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2015 року між ПАТ «Укртрансгаз» (в подальшому змінено найменування на АТ «Укртрансгаз») (в тексті договору газотранспортне підприємство) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» (в тексті договору замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н029, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 позивач зобов'язується надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а відповідач зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього Договору.

Згідно з п.11.1 Договору останній діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії договору, жодною з сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

У пунктах 5.1, 5.4, 5.5 Договору сторони погодили, що розрахунки здійснюються за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, розміщуються на її офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газопостачального підприємства на умовах 100% попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу, при цьому, замовник самостійно визначає розмір платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць, зазначаючи у платіжному дорученні підставу (договір, звітний місяць, рік, за який здійснюється оплата, у разі не зазначення яких платіж зараховується в порядку черговості прострочених платежів). Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п.7.3 Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов Договору позивач, зокрема, надав у 2016-2017 році відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 40 167 870,17 грн., що підтверджується актами наданих послуг: у червні 2016 року на загальну суму 145 620,62 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2016 р. №06-16-150600(Н73/Н029, у липні 2016 року - на загальну суму 147 116,57 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2016 р. № 07-16-/Н029, у серпні 2016 року - на загальну суму 140 040,23 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2016 р. № 08-16-/Н029, у вересні 2016 року - на загальну суму 169 933.99 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2016 р. № 10-16-/Н029, у жовтні 2016 року - на загальну суму 3 504 967,08 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.30.2017 р. № 11-17-/Н029, у листопаді 2016 року - на загальну суму 5 676 533,89 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2016 р. № 11-17-/Н029, у грудні 2016 року - на загальну суму 7 465 041,79 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2016 р. № 12-16-/Н029, у грудні 2017 року - на загальну суму 3409234,60 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2017 р. № 11-17-/11029, у листопаді 2017 року - на загальну суму 2 628 777,23 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2017 р. № 11-17-/Н029, у жовтні 2017 року - на загальну суму 1 496 102,35 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2017 р. № 10-17-/Н029, у вересні 2017 року - на загальну суму 600 818,90 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2017 р. № 09-17-/Н029, у серпні 2017 року - на загальну суму 398 717,54 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2017 р. № 08-17-/11029, у липні 2017 року - на загальну суму 537 568,06 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2017 р. № 07-17-1506000І73/Н029, у червні 2017 року - на загальну суму 553 374,24 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2017 р. № 06-17-/Н029, у травні 2017 року - на загальну суму 918 196,51 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2017 р. № 05-17-/Н029, у листопаді 2016 року - на загальну суму 1 619 472,31 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2017 р. № 04-17-/Н029, у березні 2017 року - на загальну суму 2476218, 58 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2017 р. № 03-17-/Н029, у лютому 2017 року - на загальну суму 3 474 223.80 грн. відповідно до акту наданих послуг від 28.02.2017 р. № 02-17-/11029, у січні 2017 року - на загальну суму 4 805 911,88 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2017 р. № 01-17-/11029.

Судом встановлено, що спільними протокольними рішеннями здійснено оплату по договору транспортування від 01.07.2015 року №/Н029 на загальну суму 20 083 526,84 грн.

У червні грудні 2016 року АТ «Укртрансгаз» надало ТОВ «Львівгаз Збут» послуги з транспортування природного газу на загальну суму 17 249 254,17 грн, з них отримало за рахунок оплати спільними протокольними рішеннями 13 043 823,20 грн. а саме: Спр №2927/у- 1 516 888,41 грн., Спр №3332/у - 1 500 000,00 грн., Спр №475/у - 3 000 438,04 грн., Спр №489/у - 3 000 000,00 грн., Спр№728/у-1 904 016,02 грн., Спр №729/у - 1 500 000,00 грн., Спр №1423/у - 622 480,73 грн. У 2017 році АТ «Укртрансгаз» надало ТОВ «Львівгаз Збут» послуги транспортування природного газу на загальну суму 22 918 616,00 грн, з них отримано за рахунок оплати спільними протокольними рішеннями - 6 877 823,20 грн, а саме: Спр №1423/у-2 377 519,27 грн., Спр №128 І/у - 2 000 184,37 грн., Спр №729/у - 2 500 000,00 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що нарахування штрафних санкцій в розмірі 1 254 811,93 грн. (757 333,64 грн. пені, 127 461,44 грн. 3% річних та 370 016,85 грн. інфляційних втрат) здійснено на заборгованість, погашену відповідачем власними коштами, тобто поза межами порядку та строків, визначених спільними протоколами рішеннями, при цьому таке погашення відповідач здійснював з порушенням строків, встановлених п.5.5 Договору (остаточний розрахунок до 20-го числа місяця, наступного за звітним), відтак, суд визнав правомірно заявленими вказані вище суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Поряд з цим, суд першої інстанції зменшив розмір пені (правомірно заявлений до стягнення) на 50% (з 757 333,64 грн. до 378 666,82 грн.).

З наведеним позивач не погодився та оскаржив рішення місцевого господарського суду в цій частині.

З приводу вказаного, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пункті 7 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29 квітня 2013 року №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено наступне: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №921/110/18).

Обґрунтовуючи заяву про зменшення розміру пені на 90%, відповідач зазначає, що обставинами, які мають істотне значення та вплинули на несвоєчасність розрахунків з позивачем є, зокрема, те, що ТОВ «Львівгаз Збут» не є розпорядником власного розподільчого рахунку, крім цього, останнє не може забезпечити вчасні розрахунки в частині отримання пільг та субсидій населенням.

Як вбачається з умов договору №/Н029 від 01 липня 2015 року відповідач отримував послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій від позивача виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, а не для власних потреб. Поряд з тим, судом враховано, що згідно долучених до матеріалів справи звітів про фінансовий стан за 2018 рік, ТОВ «Львівгаз Збут» є збитковим підприємством, а також те, що позивачем не доведено, що внаслідок прострочення відповідачем сплати заборгованості, він поніс збитки. Слід зазначити, що основну заборгованість відповідачем сплачено добровільно (частково власними коштами, частково шляхом укладення спільних протокольних рішень), а предметом позову є стягнення виключно пені, 3% річних та інфляційних втрат, при цьому, періоди прострочення є незначними.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, врахувавши інтереси обох сторін, підставно зменшив розмір пені на 50% (до 378 666,82 грн.).

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про зменшення розміру пені.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

При цьому, колегія суддів відхиляє твердження відповідача, який не звертався до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ст.236 ГПК України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Одночасно, колегією суддів не встановлено, що місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (стаття 277 ГПК України) чи неправильно застосовано норми матеріального права, відтак, колегія суддів не бере до уваги обставини, зазначені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що не стосуються питання зменшення пені.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 11 грудня 2018 року у справі №914/1484/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/1484/18 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 27 березня 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.