ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Справа № 918/591/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - адвокат ОСОБА_1

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" - адвокат ОСОБА_2

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Рівненської області від 16.01.2019р. (ухвалене у м. Рівному об 15:30 год, повний текст складено 18.01.2019р.)

у справі №918/591/18 (суддя Церковна Н.Ф.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання договору транспортування природного газу укладеним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про визнання договору транспортування природного газу укладеним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами здійснюються на підставі та умовах типового договору, який є обовязковим для учасників ринку природного газу, в тому числі для відповідача, в силу закону. Відповідач подав протокол розбіжностей до договору, де редакція п. 9.3 договору не конкретизує умови договору, а змінює істотні умови та зміст, що заборонено п. 4 абз. 4 ст. 179 ГК України.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.01.2019р. у справі №918/591/18 відмовлено у позові Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про визнання договору транспортування природного газу укладеним.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_4 товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, витрати по судовому збору покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у відповідача в силу прямої вказівки закону існує обов'язок щодо укладення (підписання) договору про транспортування природного газу, затвердженого регулятором. Скаржник зазначає, що редакція п. 9.3 договору, яка викладена відповідачем в протоколі розбіжностей до договору є неприйнятною, оскільки змінює істотні умови договору та зміст, що заборонено п. 4 абз. 4 ст. 179 ГК України. Місцевий господарський суд не взяв до уваги, що втрата чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 не призводить до необхідності застосування до правовідносин, які становлять предмет договору, положень постанови Кабінету Міністрів України №256, як запропоновано відповідачем у протоколі розбіжностей до договору. Скаржник вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 втратила чинність, не мав підстав для повної відмови у задоволенні позовних вимог та повинен був задоволити такі вимоги шляхом визнання договору укладеним без положень договору, які передбачали застосування постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримала з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечила, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 товариством "Укртрансгаз" направлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" для погодження та підписання проект договору на транспортування природного газу № від 01.08.2018р. у двох примірниках в редакції, яка відповідає типовому договору, що затверджений постановою ОСОБА_3 комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015р.

Запропонований позивачем п. 9.3 договору відповідає пункту типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2497, яким визначено у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

20.08.2018р. на адресу позивача надійшла заява №Rv007.1-ЛВ-3854-0818 про укладення договору транспортування природного газу, разом з якою відповідачем направлено позивачу один примірник договору № від 01.08.2018р. підписаного уповноваженою особою відповідача з протоколом розбіжностей до договору на транспортування природного газу від 01.08.2018р. в двох примірниках /а.с.24/.

Протокол розбіжностей від 01.08.2018р. до договору транспортування природного газу № від 01.08.2018р. складено у звязку з незгодою відповідача з запропонованою редакцією п. 9.3 договору транспортування природного газу.

Відповідачем в протоколі розбіжностей від 01.08.2018р. до договору транспортування природного газу № запропоновано викласти п. 9.3. договору в редакції, що передбачає оплату вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Позивач, в свою чергу, не погодився з редакцією абзацу другого пункту 9.3 договору, викладеною відповідачем у протоколі розбіжностей, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних системи, затвердженого постановою ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2494, взаємовідносини між Оператором ГТС та Оператором ГРМ, пов'язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. №2497, технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.

За приписами ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори (частина 2 вказаної статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (частини 3-5 вказаної статті).

Згідно з ч. 7 ст. 181 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся до відповідача про укладення договору транспортування природного газу № від 01.08.2018р.

Умови запропонованого позивачем договору відповідають типовому договору, що затверджений постановою ОСОБА_3 комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015р.

Зокрема, абзацом другим пункту 9.3 Типового договору та запропонованого позивачем договору від 01.08.2018 № передбачено, що оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Відповідач не погодився з абзацом другим пункту 9.3 запропонованого позивачем договору від 01.08.2018р. №, у зв'язку з чим підписав договір з протоколом розбіжностей від 01.08.2018р. до договору.

Позивач отримав протокол розбіжностей 20.08.2018р. та звернувся 10.09.2018р. до господарського суду Рівненської області з даним позовом згідно з поштовим штемпелем на конверті, тобто в межах встановленого ч. 7 ст. 181 ГК України 20-денного строку для звернення до суду з неврегульованими між сторонами розбіжностями.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017р. № 951 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Постанова Кабінету Міністрів України від 08.11.2017р. №951 набрала чинності з 01.01.2018р. (відповідно до п. 3 вказаної постанови).

Отже, з 01.01.2018р. втратив чинність Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

Колегія суддів зазначає, що нормативно-правовий акт після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.

Запропонована позивачем редакція спірного абзацу другого пункту 9.3 договору від 01.08.2018р. передбачала проведення оператором газорозподільної системи (відповідачем) оплати вартості щодобових небалансів за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20, тобто встановлювала обовязок відповідача здійснювати оплату небалансів у строки та за процедурою, передбачені нормативним актом, який на момент виникнення спірних правовідносин втратив свою чинність та не підлягав застосуванню.

Таким чином, оскільки у спірному п. 9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

Колегія суддів не бере до уваги доводи позивача на те, що умови пункту 9.3 договору від 01.08.2018р. відповідають Типовому договору, оскільки Типовий договір в частині абзацу другого пункту 9.3, в якому було посилання на затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, з 01.01.2018р. не підлягав застосуванню у зв'язку з втратою чинності вказаною вище постановою.

Слід зазначити, що в подальшому постановою ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.12.2018р. №1598 внесені зміни до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2497, та виключено з абзацу другого пункту 9.3 розділу IX Типового договору посилання на Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з позовної заяви, на вирішення суду фактично був переданий спір щодо однієї умови договору транспортування природного газу від 01.08.2018 №, а саме: умов абзацу другого пункту 9.3 розділу ІХ договору.

Щодо решти умов договору транспортування природного газу від 01.08.2018р. № спір між сторонами відсутній, оскільки договір (крім абзацу другого пункту 9.3) підписаний двома сторонами без жодних зауважень, що було встановлено судом першої інстанції та не заперечується скаржником в судовому засіданні.

Відтак, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані доводи скаржника про те, що суд не мав підстав для повної відмови у задоволенні позову та повинен був задоволити позовні вимоги шляхом визнання договору укладеним без положень договору, які передбачали застосування постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, оскільки спірним є лише абзац другий пункту 9.3 договору, спір щодо визнання якого укладеним в редакції позивача фактично був переданий на вирішення суду відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України і щодо якого відмовлено у задоволенні позову.

Колегія суддів також зазначає, що після втрати чинності з 01.01.2018р. Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, чинним нормативним актом, який врегульовує механізм фінансування видатків місцевих бюджетів за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам на оплату,зокрема, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), встановлює відповідні строки та процедуру, є Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256. Саме на цей Порядок послався відповідач у запропонованій ним у протоколі розбіжностей редакції абзацу другого пункту 9.3 договору.

Позивачем не доведено невідповідності абзацу другого пункту 9.3 договору в редакції відповідача, викладеній у протоколі розбіжностей до договору, нормам чинного законодавства.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про відмову у задоволенні позову законним і обґрунтованим.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Рівненської області від 16.01.2019р. у справі №918/591/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 16.01.2019р. у справі №918/591/18 залишити без змін.

3. Справу №918/591/18 повернути до господарського суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "28" березня 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.