ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Справа № 916/2500/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

при секретарі - Лукященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ"

на ухвалу господарського суду Одеської області від 08.02.2019, суддя в І інстанції Оборотова О.Ю., повний текст якої складено 08.02.2019 в м. Одесі

у справі № 916/2500/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ"

до відповідача: Акціонерного товариства "Одесаобленерго"

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання недійсним рішення комісії Саратського РЕМ Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом № 8 від 07.11.2017.

Акціонерне товариство «Одесаобленерго» звернулося до господарського суду Одеської області з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175, п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, яка обґрунтована тим, що у листопаді 2017 року ТОВ "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" вже зверталося до господарського суду Одеської області з позовом до АТ «Одесаобленерго» про визнання недійсним рішення комісії Саратського РЕМ Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом № 8 від 07.11.2017, рішенням господарського суду Одеської області від 08.05.2018р. у справі № 916/2766/17, яке набрало законної сили, у задоволенні зазначеного позову було відмовлено, а тому існує судове рішення, яким вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й спір у даній справі.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував, вказуючи те, що в межах даної справи подано позов про той самий предмет, між тими самими сторонами, але з інших підстав.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.02.2019 закрито провадження у справі № 916/2500/18 на підставі п. 3 ч.1 ст.231 ГПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що рішенням господарського суду Одеської області від 08.05.2018р. у справі № 916/2766/17, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й спір у даній справі, а тому наявні підстави для застосування п. 3 ч. 1 ст.231 ГПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ТОВ "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник вказує те, що у позові, який розглядався в рамках справи №916/2766/17 в якості підстав позову було заявлено те, що відсутність представника позивача при складенні акту технічної перевірки свідчить про те, що такий акт не може бути належним та допустимим доказом, що підтверджує факт порушення споживачем Правил користування електричною енергією, зазначених у самому акті і не може бути покладений в основу прийнятого комісією рішення про нарахування вартості недоврахованої електричної енергії.

В той же час, в позові, який розглядається в рамках справи №916/2500/18 в якості підстави позову заявлено те, що до моменту встановлення за результатами проведення експертизи факту втручання споживачів в роботу приладів обліку енергопостачальник не має підстав для здійснення нарахувань відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕЕ №562 від 04.05.2006, без наявності відповідних висновків спеціалізованих організацій.

Вказані обставини спростовують помилковий висновок суду першої інстанції про ідентичність підстав позовів, заявлених в рамках господарських справ №916/2766/17 та № 916/2500/18.

При цьому, скаржник зазначає, що позиція суду першої інстанції по суті: - заперечує право сторони заявити позов з інших підстав, яке гарантоване господарським процесуальним кодексом України; - а також право на справедливий суд, закріплене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи; це право включає в себе доступність до правосуддя, а також право особи бути вислуханим судом.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Одесаобленерго» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

При цьому, відповідач вказує те, що відмовляючи ТОВ «САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» у задоволенні позову та частково задовольняючи зустрічний позов АТ «Одесаобленерго», судами першої та касаційної інстанції в межах справи № 916/2766/17 встановлено правомірність складання акту № 8002643 від 11.10.2017 р. та правомірність застосованої до ТОВ «САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» оперативно-господарської санкції, оформленої протоколом № 8 від 07.11.2017 р., на суму 352 155,05 грн. Наведене свідчить про те, що позивач в межах справи № 916/2766/17 вже скористався своїм правом, наданим положеннями п. 6.42 Правил користування електричною енергією та ч. 2 ст. 237 ГК України, на оскарження застосованої до нього оперативно-господарської санкції.

Проте, зловживаючи своїми процесуальними правами на звернення до суду, ТОВ «САРАТСЬКИИ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» повторно звернулось до суду із тим самим позовом щодо оскарження оперативно-господарської санкції, оформленої протоколом № 8 від 07.11.2017р.

У позові № 07/11 від 07.11.2018р. викладено ті самі підстави (обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги), що і у позові №10/11 від 10.11.2017р., позивач лише змінив свої аргументи (доводи) при повторному поданні позову. Однак, зміна доводів позивача не свідчить про зміну підстав позову.

При цьому, якщо позивач з якихось причин не навів у першому позові якісь доводи на підтвердження своїх вимог, то це лише свідчить про неналежне виконання позивачем свого процесуального обов'язку щодо доказування своїх вимог та в жодному разі не створює для позивача можливість звернутись до суду повторно із таким самим позовом, навівши нові аргументи (доводи).

Відповідач звертає увагу суду, що відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, саме позивач несе ризик настання для нього негативних наслідків (у вигляді прийняття судом рішення не на користь позивача) від не наведення у позові усіх необхідних доводів на підтвердження своїх вимог.

Відповідач зазначає, що у позові № 07/11 від 07.11.2018р. позивачем наведено нові норми матеріального права, на які не було посилань у позові № 10/11 від 10.11.2017р., однак не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Також відповідач звертає увагу суду, що не закриття провадження у справі призведе до порушення приписів п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушення принципу правової визначеності і остаточності рішення суду, який є одним із елементів верховенства права.

З урахуванням наведеного, АТ «Одесаобленерго» наполягає на застосуванні судом принциу остаточності судового рішення - «геs judicata», який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом у даній справі до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання недійсним рішення комісії Саратського РЕМ Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом № 8 від 07.11.2017.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 24.04.2006 року між ВАТ "Одесаобленерго" (постачальник) та ТОВ "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 2, згідно з яким постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені Додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. У п. 2.1 договору сторонами погоджено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі-ПКЕЕ).

У листопаді 2017 року ТОВ «Саратський завод продтоварів» було отримано лист начальника Саратського РЕМ ОСОБА_3 від 12.10.2017 №260/03-0781, до якого були додані акт порушення №8002643 від 11.10.2017 та акт пломбування від 11.10.2017 №3027209.

Із акту порушення вбачається, що в порушення п. 10.2.9 ППЕЕ зафіксований вплив на роботу рахункового механізму електролічильника, який викликаний дією високочастотного генератора, споживана електроенергія лічильником не обліковується, при контрольному зніманні виявити неможливо.

08.11.2017 ТОВ «Саратський завод продтоварів» отримано лист начальника Саратського РЕМ ОСОБА_3 від 07.11.2017 №260/03-849, до якого був доданий розрахунок нарахування недооблікованої електроенергії, протокол комісії Саратського РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією №8 від 07.11.2017р. (далі - ОСОБА_4) та рахунок.

ОСОБА_4 вбачається, що 07.11.2017 на засіданні комісії Саратського РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією був розглянутий акт порушення № 8002643 від 11.10.2017, виявлено порушення п.10.2.9 ПКЕЕ: вплив на роботу рахункового механізму електролічильника, який викликаний дією високочастотного генератора, споживана електроенергія лічильником не обліковується, при контрольному зніманні виявити неможливо.

У звязку з цим комісією прийнято рішення здійснити розрахунок по дозволеній потужності з 15.09.2017 (дати установки прибору обліку). Також, відповідно до розрахунку обсяг недоврахованої електроенергії склав 152 760 кВт. час на суму 352 155,05 грн., в т.ч. ПДВ 58 692,05 грн.

Позивач не погоджувався з вказаним донарахуванням, вважав, що акт порушення № 8 від 11.10.2017 оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, а прийняте на його підставі рішення комісії Саратського РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом №8 від 07.11.2017р. підлягає визнанню недійсним, оскільки аналіз положень пункту 3.1 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕЕ від 04.05.2006 №562 (далі-Методика), вказує на те, що факт втручання споживача у роботу приладів обліку, у тому числі й дій споживача, які призвели до зміни показів приладів обліку, зокрема і шляхом впливу магнітного поля, у разі невизнання ним такого факту, в обовязковому порядку має бути підтверджений експертизою, яка не проводилась.

Водночас, судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у листопаді 2017 року ТОВ «Саратський завод продтоварів» вже зверталося до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання недійсним рішення Саратського РЕМ Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом № 8 від 07.11.2017.

В обґрунтування предявлених вимог позивач посилався на те, що 24.04.2006 року між ВАТ "Одесаобленерго" (постачальник) та ТОВ "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 2, згідно з яким постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені Додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. У п. 2.1 договору сторонами погоджено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватись чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі-ПКЕЕ).

У листопаді 2017 року ТОВ «Саратський завод продтоварів» було отримано лист начальника Саратського РЕМ ОСОБА_3 від 12.10.2017 №260/03-0781, до якого були додані акт порушення №8002643 від 11.10.2017 та акт пломбування від 11.10.2017 №3027209.

Із акту порушення вбачається, що в порушення п. 10.2.9 ПКЕЕ зафіксований вплив на роботу рахункового механізму електролічильника, який викликаний дією високочастотного генератора, споживана електроенергія лічильником не обліковується, при контрольному зніманні виявити неможливо.

08.11.2017 ТОВ «Саратський завод продтоварів» отримано лист начальника Саратського РЕМ ОСОБА_3 від 07.11.2017 №260/03-849, до якого був доданий розрахунок нарахування недооблікованої електроенергії, протокол комісії Саратського РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією №8 від 07.11.2017р. (далі - ОСОБА_4) та рахунок.

ОСОБА_4 вбачається, що 07.11.2017 на засіданні комісії Саратського РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією був розглянутий акт порушення № 8002643 від 11.10.2017, виявлено порушення п.10.2.9 ПКЕЕ: вплив на роботу рахункового механізму електролічильника, який викликаний дією високочастотного генератора, споживана електроенергія лічильником не обліковується, при контрольному зніманні виявити неможливо.

У звязку з цим комісією прийнято рішення здійснити розрахунок по дозволеній потужності з 15.09.2017 (дати установки прибору обліку). Також, відповідно до розрахунку обсяг недоврахованої електроенергії склав 152 760 кВт. час на суму 352 155,05 грн., в т.ч. ПДВ 58 692,05 грн.

Позивач не погоджувався з вказаним донарахуванням, вважав, що акт порушення № 8 від 11.10.2017 оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, п. 6.41 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕЕ від 31.07.1996 № 28, оскільки складений за відсутністю представника споживача, а прийняте на його підставі рішення комісії Саратського РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з розгляду актів про порушення ПКЕЕ, оформленого протоколом №8 від 07.11.2017р. підлягає визнанню недійсним.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.05.2018 року у справі № 916/2766/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06.11.2018 року, у задоволенні позову ТОВ «Саратський завод продтоварів» до Акціонерного товариства "Одесаобленерго" про визнання недійсним рішення комісії Саратського РЕМ Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом № 8 від 07.11.2017, відмовлено повністю.

Закриваючи провадження у даній справі № 916/2500/18 місцевий господарський суд керувався приписами п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України та на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про закриття провадження у даній справі, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 2 частини 1 статті 175 ГПК України).

Зі змісту вказаних норм права можна зробити висновок, що однією з цілей цих норм законодавець визначив, в тому числі, і уникнення можливості різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Отже, передумовою для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України, та, як наслідок, застосування пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України, є наявність двох справ з тотожним суб'єктним складом, предметом та підставами.

При цьому, для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку.

У постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 916/1764/17 викладено правові висновки, згідно з якими під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлено, що позовною вимогою у справі № 916/2766/17, і позовною вимогою у даній справі № 916/2500/18, є визнання недійсним рішення комісії Саратського РЕМ Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом № 8 від 07.11.2017.

Обставинами, на яких ґрунтувалися вимоги позивача (підставою позову), як у позовній заяві у справі № 916/2766/17, так і у позовній заяві у справі № 916/2500/18, є наявність укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 2 від 24.04.2006р., наявність складеного відповідачем акту про порушення №8002643 від 11.10.2017, яким встановлено, що в порушення п. 10.2.9 ПКЕЕ зафіксований вплив на роботу рахункового механізму електролічильника, який викликаний дією високочастотного генератора, споживана електроенергія лічильником не обліковується, при контрольному зніманні виявити неможливо, та правомірність використання вказаного акту при нарахуванні штрафних санкцій в сумі 352 155,05 грн.

Отже, із змісту позовної заяви, яку було прийнято до розгляду господарським судом Одеської області і за якою відкрито провадження у справі № 916/2766/17, так і із змісту позовної заяви у даній справі № 916/2500/18, вбачається, що склад сторін, предмет і підстави позову у зазначених справах збігаються, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку, що подання позову у даній справі по суті спрямовано на здійснення перегляду рішення господарського суду, яке набрало законної сили про відмову у визнанні недійсним того ж самого рішення комісії Саратського РЕМ Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" з розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом № 8 від 07.11.2017.

Викладене в апеляційній скарзі твердження позивача про відмінність підстав позову у зазначених справах колегією суддів відхиляється як неспроможне, оскільки як було зазначено вище, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Таким чином, дослідивши та надавши оцінку складу сторін, предмету спорів та їх підставам у господарських справах № 916/2766/17 та № 916/2500/18, колегія суддів на підставі встановлених обставин даної справи встановила, що фактично позов у даній справі було подано за наявністю такого, що набрало законної сили, рішення суду у справі № 916/2766/17 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у звязку з чим місцевий господарський суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України правомірно закрив провадження у даній справі.

Недоречними слід визнати також доводи скаржника, що позиція суду першої інстанції по суті: - заперечує право сторони заявити позов з інших підстав, яке гарантоване господарським процесуальним кодексом України; - а також право на справедливий суд, закріплене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи; це право включає в себе доступність до правосуддя, а також право особи бути вислуханим судом.

Так, апеляційним судом установлено, є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет заяви та з тих самих підстав.

Повторне подання вищевказаної позовної заяви позивачем є по суті намаганням домогтися повторного розгляду справи, нової переоцінки обставин та доказів по справі з метою винесення нового рішення у справі вже на користь позивача.

Згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до пункту 41 Доповіді, схваленої Венеціанською Комісією на 86 -му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов'язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з пунктів 44, 46 даної Доповіді, принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов'язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб'єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності."

У пункті 72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява N 48553/99) суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Посилання, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду, міститься і у справах Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії", "Салов проти України" та інші.

У справі Рябих проти Росії (рішення від 24.07.03., п.52) Європейський суд постановив: правова певність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Із змісту вищевказаних пункту 2 частини 1 статті 175, пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України можна зробити висновок, що однією з цілей цих норм законодавець визначив, в тому числі, і уникнення можливості різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення питання щодо закриття провадження у даній справі у звязку з тим, що є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет заяви та з тих самих підстав.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 1 921 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 271, 275, 276, 280-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року у справі № 916/2500/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САРАТСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.03.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

ОСОБА_5