номер провадження справи 11/60/16-18/108/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 справа № 908/1574/16

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом приватного підприємства Наукове промислово-комерційне обєднання ТАТА (юридична та поштова адреса: 69032, м. Запоріжжя, вул. Макаренко, 13)

до відповідача LTD FEROIX (вул. Бахтріоні, 22/50, м. Тбілісі, Грузія, ідентифікаційний номер 405010143)

про стягнення 25204,70 доларів США основного боргу за контрактом № 75 від 14.11.2013, 1512,28 доларів США 3% річних, 2597,57 доларів США пені

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 47 від 27.01.2019; ОСОБА_2, довіреність № 1 від 02.01.2019

від відповідача: не зявився

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з LTD FEROIX 25204,70 доларів США основного боргу за контрактом № 75 від 14.11.2013, 1512,28 доларів США 3% річних, 2597,57 доларів США пені.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.06.2016 порушено провадження у справі № 908/1574/16 (суддя Гончаренко С.А.), справі присвоєно номер провадження № 11/60/16, судове засідання призначено на 23.08.2016.

У звязку з відсутністю доказів повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 23.08.2016 розгляд справи відкладено, судове засідання призначено на 26.12.2016.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2016 справу № 908/1574/16, у звязку з закінченням повноважень судді-доповідача ОСОБА_3, передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 суддею Носівець В.В. справу прийнято до провадження, присвоєно справі номер провадження 11/60/16-18/108/16, судове засідання призначене на 06.04.2017; зупинено провадження у справі до 06.04.2017.

Ухвалою суду від 06.04.2017 провадження у справі поновлено; у звязку відсутністю доказів щодо підтвердження виконання судового доручення за кордоном та повідомлення відповідача про відкладення розгляду справи на 06.04.2017, провадження у справі зупинено до 02.11.2017.

Ухвалою від 02.11.2017 провадження у справі поновлено, у звязку з ненаданням позивачем суду документів, витребуваних ухвалою суду від 06.04.2017, розгляд справи відкладено на 16.05.2018, провадження у справі зупинено до 16.05.2018 у звязку зі зверненням господарського суду із судовим дорученням.

Ухвалою суду від 16.05.2018 у справі № 908/1574/16 провадження у справі поновлено; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 02.10.2018; зобовязано позивача в термін по 08.06.2018 (або раніше за можливості) надати до суду супровідним листом належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на грузинську мову ухвали господарського суду Запорізької області від 16.05.2018 у справі № 908/1574/16 (у двох примірниках), судового доручення про вручення документів від 16.05.2018 (у двох примірниках). Після надходження від позивача зазначених в ухвалі від 16.05.2018 документів господарським судом 26.06.2018 надіслано вказані документи через Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області до Міністерства юстиції України для їх направлення Міністерству юстиції Грузії з метою вручення відповідачу LTD FEROIX (вул. Бахтріоні, 22/50, м. Тбілісі, Грузія, ідентифікаційний номер 405010143; або за іншою відомою адресою: Грузія, АДРЕСА_1).

У звязку з перебуванням судді Носівець В.В. з 01.10.2018 по 05.10.2018 у відпустці, судове засідання, призначене на 02.10.2018, не відбулося.

Ухвалою суду від 10.10.2018 поновлено провадження у справі № 908/1574/16 з 10.10.2018; призначено підготовче судове засідання на 27.02.2019 (визначено резервну дату судового засідання 20.03.2019 о 12 год. 00 хв.); провадження у справі зупинено до 27.02.2019.

Ухвалою суду від 27.02.2019 провадження у справі поновлено з 27.02.2019; підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 20.03.2019.

В судовому засіданні 20.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні надав клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунків 3% річних та пені, в порядку ст. 207 ГПК України. В якості поважності причин пропуску строку, встановленого судом для подання розрахунків, представники позивача зазначили про відсутність належної комунікації на підприємстві. Вказана причина не визнана судом поважною з огляду на загальний строк підготовчого поводження, протягом якого сторони мають надати всі наявні у них докази. У прийнятті розрахунків судом відмовлено.

Представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ним на виконання укладеного з LTD FEROIX контракту № 75 від 14.11.2013 згідно специфікації № 2 від 13.02.2014 поставлено останньому електроди графітовані діаметром 400x1800+-100 мм в комплекті з ніпелями у кількості 4,962 тон, загальною вартістю 13397,40 доларів США, та згідно специфікації № 3 від 13.03.2014 поставлено електроди графітовані діаметром 400x1800+-100 мм в комплекті з ніпелями у кількості 10,299 тон, загальною вартістю 27807,30 доларів США. На підтвердження поставки відповідачу товару на загальну суму 96689,70 доларів США позивач посилається на відповідні акти загрузки автомобіля, рахунки фактури, міжнародні транспортні накладні, договори транспортного експедирування, акти здачі-приймання виконаних робіт, митні декларації, коносаменти. За твердженням позивача, станом на момент подання позову з урахуванням часткової оплати, заборгованість за контрактом № 75 від 14.11.2013 становить 25204,70 доларів США. За невиконання відповідачем зобовязання по оплаті отриманого товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1512,28 доларів США 3% річних, 2597,57 доларів США пені. Посилаючись на приписи ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 265 Господарського кодексу України, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судове засідання за викликом жодного разу не зявився.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 125 ГПК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення відповідної процесуальної дії), суд 06.04.2017 звертався до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з проханням направити Міністерству юстиції України для подальшої передачі до центрального органу з питань надання міжнародної правової допомоги у цивільних справах запитуваної держави згідно з міжнародним договором України Міністерству юстиції Грузії документів у справі №908/1574/16 для вручення відповідачу. За результатами цього звернення до господарського суду Запорізької області 08.09.2017 надійшов супровідний лист № 06-14-17 від 07.09.2017 Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яким направлено до суду документи, складені в ході виконання на території Грузії судового доручення про вручення документів представнику LTD FEROIX. З доданого підтвердження про вручення документів вбачається, що судові матеріали вручено 30.05.2017 в м. Тбілісі Тбіліським міським судом представнику ТОВ Фероікс ОСОБА_4, адреса якого: АДРЕСА_1; документи вручено секретарем засідання судді колегії по цивільним справам Тбіліського міського суду ОСОБА_5 ОСОБА_6.

З метою належного повідомлення про розгляд справи іноземного учасника судового процесу LTD FEROIX суд звертався 02.11.2017, 16.05.2018, 10.08.2018, з судовими дорученнями про вручення судових документів стороні-нерезиденту відповідачу за правовою допомогою до Міністерства Юстиції Грузії через Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області до Міністерства юстиції України.

Від Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на адресу господарського суду Запорізької області 18.02.2019 надійшов супровідний лист № 06-88-18 від 11.02.2019 з поверненням пакету документів направлених листом № 908/1574/16 від 15.11.2018, у тому числі підтвердження про вручення документів у справі № 2/25208-18 з вказівкою суду, що за вказаними адресами вручити повідомлення адресату не вдається.

Зважаючи на отримання документів, складених в ході виконання на території Грузії судового доручення про вручення 30.05.2017 документів представнику LTD FEROIX, та документів, складених за результатами судового доручення від 15.11.2018, відповідач визнаний належним чином повідомленим по дату, час та місце проведення наступного судового засідання 20.03.2019 о 12 годині 00 хвилин, тому, суд дійшов висновку про направлення копії ухвали про призначення розгляду справи по суті на 20.03.2019 на адресу місцезнаходження відповідача: Грузія, м. Тбілісі, вул. Бахтріоні, 22/50.

Таким чином, господарським судом вчинено усі необхідні заходи для передачі відповідачу судового документу про виклик до суду та належного повідомлення про розгляд справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи, суд вирішив за доцільне розглянути справу за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю в судовому засіданні представника відповідача.

Статтею 12 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до ст. 10 Конституції України, держаною мовою в України є українська мова.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватним підприємством Наукове промислово-комерційне обєднання Тата (Продавецем, позивачем у справі) та LTD FEROIX (Покупцем, відповідачем у справі) укладено 14.11.2013 контракт № 75 (далі - Контракт), за умовами якого Продавець продав, а Покупець купив товар в кількості, номенклатурі та за цінами відповідно до Специфікацій, які є невідємною частиною даного Контракту (п. 1.1. Контракту).

За умовами п. 2.1. Контракту, застосовуючи за основу Міжнародні правила толкування зовнішньоторгових визначень Інкотермс в редакції 2010 року, Продавець поставляє Покупцю товар на умовах СFR Грузія, Батумі/Поті.

Зазначеними правилами передбачено, що продавець постачає товар на борт судна або надає товар таким шляхом, тобто товар вже знаходиться на борту судна. Ризики втрати або пошкодження товару переходять до покупця, коли товар знаходиться на борту судна. Продавець зобов'язаний укласти договір та сплатити усі витрати та фрахт, необхідні для доставки товару до визначеного порту призначення. Продавець зобов'язаний або поставити товар на борт судна, або забезпечити надання товару, що постачається в пункті призначення. Окрім того, продавець зобов'язаний або укласти договір перевезення, або забезпечити такій договір. Термін СFR вимагає від продавця виконання митного оформлення товару для вивозу, якщо такий застосовується.

При використанні терміна СFR, продавець виконує свій обов'язок, що до поставки товару, коли він передає товар перевізнику, а не коли товар прибув у місце призначення.

Пунктом 3.1. Контракту сторони передбачили, що ціна на товар встановлюється в доларах США.

За умовами п. 3.3. Контракту, розрахунок за поставлену продукцію виконується відповідно до Специфікації.

Відповідно до Специфікації № 2 від 13.02.2014 сторони контракту обумовили постачання наступного товару: електроди графітовані діаметром 400x1800+-100 мм в комплекті з ніпелями загальною вартістю 13397,40 доларів США.

Перевезення вищезазначеного товару до порту Іллічівськ, Україна та фрахту до порту Поті, Грузія здійснювалось ТОВ Феррітранссервіс згідно укладеного з позивачем договору транспортного експедирування № 10-ФК від 28.02.2014.

Відповідачу направлено рахунок-фактуру № 6 від 14.02.2014 на загальну суму 13397,40 доларів США.

Позивачем виписано міжнародну товарно-транспортну накладну № 210008 від 14.02.2014 та здійснено необхідні митні дії для оформлення товару.

В порт Іллічівськ товар прибув 02.03.2014 та був завантажений на паром «Герої Шипки», що підтверджується коносаментом № 6 від 02.03.2014.

Відповідно до Специфікації № 3 від 13.03.2014 сторони контракту обумовили постачання наступного товару: електроди графітовані діаметром 400x1800+-100 мм в комплекті з ніпелями загальною вартістю 27807,30 доларів США.

Перевезення товару відповідно Специфікації № 3 до порту Іллічівськ, Україна та фрахту до порту Батумі, Грузія здійснювалось ТОВ Феррітранссервіс згідно договору транспортного експедирування № 10-ФК від 28.02.2014.

На оплату відповідачу виставлено рахунок-фактуру № 16 від 13.03.2014 на загальну суму 27807,30 доларів США.

Позивачем виписано міжнародну товарно-транспортну накладну № б/н від 18.03.2014 та здійснено всі необхідні митні оформлення товару.

В порт Іллічівськ товар прибув 19.03.2014 та був завантажений на паром «Грейфсвальд», що підтверджується коносаментом № 15А від 19.03.2014.

Пунктом 2 Специфікацій № 2 та № 3 передбачено, що оплата товару здійснюється потягом 10-ти календарних днів з дати постачання товару.

Відповідно до пункту Б4 терміну СFR покупець зобовязаний прийняти поставку товару, як тільки він поставлений у відповідності до пункту А4, та прийняти товар від перевізника в визначеному порту призначення, а у відповідності до пункту А4 терміну СFR продавець зобовязаний поставити товар або шляхом розміщення його на борту судна, або шляхом надання товару, який постачається таким шляхом.

Відповідно до коносаменту № 6 від 02.03.2014 товар розміщено на борт судна, як то вимагає пункт А4 терміну СFR, 02.03.2014, відповідно, покупець повинен оплатити товар до 12.03.2014, включно.

Відповідно до коносаменту № 15А від 19.03.2014 товар розміщено на борт судна, як то вимагає пункт А4 терміну СFR, 19.03.2014, відповідно, покупець повинен оплатити товар до 29.03.2014, включно.

Відповідач зобовязання по оплаті вартості отриманого товару виконав частково на суму 25204,70 доларів США, у звязку з чим позивачем направлено претензію № 3 від 09.03.2016 з вимогою сплатити залишок заборгованості та пеню в розмірі 27802,27 доларів США.

Невиконання відповідачем зобовязання щодо оплати вартості товару в повному обсязі стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відповідно до п. 8.1. Контракту № 131 від 13.12.2012р., не врегульовані в претензійному порядку спори передаються на розгляд арбітражного суду за місцезнаходженням позивача.

У звязку з тим, що Позивач ПП НПКО Тата зареєстрований на території Запорізької області держави Україна, компетентним судом в даному випадку є господарський суд Запорізької області та застосовувати до спірних правовідносин слід матеріальне та процесуальне право держави Україна.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно статті 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено компетенцію господарських судів у справах за участю іноземних підприємств і організацій, і в ній, зокрема, зазначено, що господарські суди розглядають справи за участю іноземних підприємств і організацій, якщо місцезнаходження відповідача на території України. Підвідомчість і підсудність справ за участю іноземних підприємств і організацій визначається за правилами, встановленими статтями 12-17 цього Кодексу. Господарські суди мають право також розглядати справи за участю іноземних підприємств і організацій, якщо: місцезнаходженням філії, представництва, іншого відособленого підрозділу іноземного підприємства чи організації є територія України; іноземне підприємство чи організація має на території України нерухоме майно, щодо якого виник спір.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України Про міжнародне приватне право право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України та міжнародних звичаїв, що визнаються в Україні.

Спори, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими субєктами нерезидентами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними розглядаються господарським судом згідно з чинними міжнародно-правовими нормами, що регулюють правовідносини в області купівлі-продажу та діють на території обох сторін.

До таких міжнародних норм відноситься зокрема Угода про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, укладена державами - учасницями СНД 20.03.1992. Відповідно до пункту є статті 11 вказаної Угоди, права та обовязки сторін за договором визначаються законодавством місця вчинення, якщо інше не передбачено згодою сторін.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строк оплати товару визначено пунктом Специфікацій № 2 та Специфікації № 3 до Контракту 10-ть календарних днів з дати постачання товару.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару у визначений строк, всупереч умов Контракту та вимог чинного законодавства України, в повному обсязі не виконав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України, грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача 25204,70 доларів США основного боргу за контрактом № 75 від 14.11.2013, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення (20.03.2019) складає 684580,57 грн., правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 1512,28 доларів США 3% річних, 2597,57 доларів США пені, суд дійшов висновку про залишення в цій частині позову без розгляду, враховуючи наступне.

В обґрунтування вимоги про стягнення пені позивач посилається на п. 3.4 Контракту, згідно з яким в разі порушення строків оплати покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,3% від суми заборгованості за кожний день прострочення.

При цьому, позивачем розрахунок пені наведений у позові. В розрахунку пені за специфікацією № 2 позивач, посилаючись на розмір подвійної облікової ставки НБУ, наводить розрахунок у доларах США.

Нижче в позові наведений ще один розрахунок за специфікацією № 2 (ймовірно, описка), але за інший період, на іншу суму заборгованості.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі КГС від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Отже, пеня має обчислюватись і стягуватись в національній валюті України - гривні. Розрахунок, який наведено позивачем у позові, здійснено у доларах США.

Розрахунок 3% річних позивачем взагалі не наведено, лише зазначено, що відповідач повинен сплатити 3% річних в розмірі 1512,28 доларів США за користування ним грошовими коштами.

Суд, з метою повного та всебічного зясування обставин справи неодноразово в ухвалах від 31.10.2016, від 06.04.2017 зобовязував позивача надати обґрунтований розрахунок стягуваних сум. В ухвалах від 02.11.2017, 16.05.2018 суд зобовязував позивача, зокрема, надати обґрунтований розрахунок стягуваної суми та пояснення щодо нарахування пені та трьох відсотків річних, заявлених до стягнення, з урахуванням пункту 8 постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013. Ухвалою від 10.10.2018 суд зобовязував позивача в повному обсязі виконати вимоги ухвали від 16.05.2018.

Однак, позивач вимоги ухвал суду не виконав, витребуваного судом обґрунтованого розрахунку 3% річних та пені під час підготовчого провадження не надав.

Надане представником позивача у судовому засіданні 20.03.2019 клопотання про доручення до матеріалів справи розрахунків пені та 3% річних суд відхилив, оскільки у судовому засіданні 27.02.2019 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, після закриття підготовчого провадження суд додаткові докази не приймає, якщо не визнає поважність причин їх неподання.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Позивач у своєму клопотанні про долучення до матеріалів справи доказів жодним чином не обґрунтував причини ігнорування вимог ухвал суду (з 31.10.2016) та неможливість подання розрахунків процентів річних та пені протягом підготовчого провадження (з 16.05.2018 по 27.02.2019).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишення позову без розгляду - це одна з форм закінчення провадження у справі без винесення судового рішення. Залишення позову без розгляду - це закінчення розгляду справи, викликане недотриманням позивачем установлених законом умов відкриття і нормального розвитку судового процесу.

У звязку з наведеним, суд виходить з того, що без належного розрахунку 3 % річних та пені, виконаних відповідно до вимог чинного законодавства, неможливо визначити належні до стягнення суми річних процентів та пені, а позивачем не надано витребуваних судом розрахунків, які є необхідними для розгляду справи по суті та прийняття судом законного та обґрунтованого рішення.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду в частині вимог про стягнення 1512,28 доларів США 3% річних, 2597,57 доларів США пені.

Суд визнав необхідним зазначити, що у відповідності з ч. 4 ст. 226 ГПК України, після усунення обставин, що зумовили залишення позову в цій частині без розгляду, позивач має право звернутися до суду із зазначеними вимогами повторно.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В даному випадку, позивачем позовні вимоги обґрунтовано частково.

Відповідач, в свою чергу, не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст. 74 ГПК України і не надав суду доказів, які могли б свідчити про виконання ним зобовязання по оплаті вартості отриманого товару в повному обсязі.

Отже, з підстав зазначених вище, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача 25204,70 доларів США основного боргу за контрактом № 75 від 14.11.2013, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення (20.03.2019) складає 684580,57 грн. В частині вимог про стягнення 1512,28 доларів США 3% річних, 2597,57 доларів США пені суд залишає позов без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру визнаних судом обґрунтованими позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 9444,20 грн. судового збору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд виходить з того, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

З огляду на зазначені приписи, сума судового збору в частині залишення позову без розгляду поверненню не підлягає.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Позивачем до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 15.01.2016 № 000062, укладеного позивачем з ТОВ «Адвокатська компанія «Юридична практика», відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець здійснює юридичне супроводження Замовника по питанням, повязаним із стягненням з боржника - LTD FEROIX заборгованості по Контракту № 75 від 14.11.2013. Також у матеріалах справи містяться копія додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 15.01.2016, звіт про результати поведених робіт по наданню послуг від 16.05.2018, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 16.05.2018 на суму 16000,00 грн. .

Згідно з платіжними дорученнями № 63 від 10.02.2016 та № 9 від 24.02.2016 позивач перерахував на рахунок адвоката ТОВ «Адвокатська компанія «Юридична практика» 16000,00 грн. вартості правничої допомоги. Отже, підтвердженою сумою витрат на професійну правничу допомогу адвоката є сума в розмірі 16000,00 грн.

За визначенням ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд дійшов висновку, що вказаними вище документами підтверджено фактичне перерахування коштів на підставі договору, а відтак правова природа зазначених витрат в сумі 16000,00 грн. позивача є витратами на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розумінні статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, враховуючи співмірність витрат відносно заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 13756,83 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 207, п. 4 ч. 1 ст. 226, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з LTD FEROIX (вул. Бахтріоні, 22/50, м. Тбілісі, Грузія, ідентифікаційний номер 405010143) на користь приватного підприємства Наукове промислово-комерційне обєднання ТАТА (69032, м. Запоріжжя, вул. Макаренко, 13, ідентифікаційний код 19264196) 25204,70 доларів США (двадцять пять тисяч двісті чоти долари 70 центів) основного боргу за контрактом № 75 від 14.11.2013, що у гривневому еквіваленті станом на момент прийняття рішення складає 684580,57 грн. (шістсот вісімдесят чотири тисячі пятсот вісімдесят грн. 57 коп.) 9444,20 грн. (девять тисяч чотириста сорок чотири грн. 20 коп.) судового збору та 13756,83 грн. (тринадцять тисяч сімсот пятдесят шість грн. 83 коп.) витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Видати наказ.

3. В частині вимог про стягнення 1512,28 доларів США 3% річних та 2597,57 доларів США пені залишити позов без розгляду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку з знаходженням судді-доповідача у справі 01.04.2019 у відпустці, повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 02.04.2019.

Суддя В.В. Носівець