ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5959/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Ковтун А.В.

за позовом Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА", м. Київ

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м. Дніпро

про зобов'язання вчинити певні дії

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 0685/18 від 28.12.2018 року, адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 31 від 14.01.2019 року, адвокат;

вільний слухач: ОСОБА_3, НОМЕР_1 виданий 27.10.2003 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, громадянин України.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "ВФ УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" видати Приватному акціонерному товариству "ВФ УКРАЇНА" технічні умови та проект договору про приєднання електроустановки, яка розташована за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя-1, буд. 15, корпус 2.

Згідно приписів частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно положень ч.1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Виходячи із вказаних вище наведеного, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд поданої позовної заяви у порядку загального позовного провадження. В задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 29.01.2019 року о 10:40 год.

24.01.2019 року від до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від 22.01.2019 року про відкладення підготовчого засідання.

Розглянувши клопотання позивача вих. № б/н від 22.01.2019 року про відкладення підготовчого засідання, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно п. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Підпунктом 11 пункту 161 Розділу XV Перехідних положень Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Подане клопотання підписане представником, що не є адвокатом, а отже подано не уповноваженою особою.

Враховуючи вищевикладене, суд залишає клопотання позивача вих. № б/н від 22.01.2019 року про відкладення підготовчого засідання без розгляду.

У підготовче судове засідання 29.01.2019 року позивач не з'явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 року підготовче судове засідання відкладено до 21.02.2019 року о 10:00 год.

04.02.2019 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № б/н від 01.02.2019 року.

У підготовчому судовому засіданні 21.02.2019 року сторонами обговорені питання, які виникли з приводу спору по даній справі, та зазначено, що ними були надані всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.02.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.19 року о 10:20 год.

25.02.2019 представник відповідача подав до суду відповідь на відзив, в якій просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку, вищевизначеному чинними правовими нормами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору ФО ОСОБА_4 передав, а позивач прийняв об'єкт оренди, що підтверджується актом приймання-передачі об'єкта оренди від 01.10.2017.

Як вбачається з позовної заяви, в грудні 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про приєднання до електричних мереж електроустановки (базової станції, розташованої за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя, буд.15, корпус 2., до якої були додані копія договору оренди нерухомого майна № DNE TPL-2017 від 01.10.2017.

Відповідач надав відповідь позивачу листом № 173/6001 від 25.01.2018 вказавши, що після розгляду даних документів було виявлено зауваження до поданого пакету документів. Так, останній вважає наданий договір нікчемним, посилаючись на п. 3.2. договору, та вважає, що ФО ОСОБА_4, а ні збори мешканців будинку не є балансоутримувачами або власниками вказаного нерухомого майна.

Позивач повторно звернувся до відповідача 21.06.2018 листом № TD-18-07932, яким просив здійснити приєднання до електричних мереж базової станції, розташованої за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя, буд.15, корпус 2.

Листом № 44486/1001 від 06.07.2018 відповідач відмовив позивачу у задоволенні його вимог, оскільки наданий позивачем пакет документів не є достатнім для підготування договору та технічних умов про приєднання.

Позивач 17.07.2018 надав відповідачу пояснення, які виклав у листі № SR-18-08937 з приводу підстав для укладення Договору та просив розглянути питання підготовки проекту договору про приєднання і проекту технічних умов на приєднання.

В свою чергу відповідач листом № 48218/1001 від 23.07.2018 вказав на те, що Договір не виступає підтвердженням права користування майном, розташованим за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя, буд.15, корпус 2.

Згідно з листом № SR-18-10171 від 15.08.2018 позивач, зважаючи на подання повного пакету документів просив відповідача приступити до надання послуги з приєднання.

Між Приватним акціонерним товариством "ВФ УКРАЇНА" (далі-позивач, орендодавець) та Фізичною особою ОСОБА_4 (далі-орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № DNE TPL-2017 від 01.10.2017.

Згідно п. 1.1. договору орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину покрівлі площею ІІ кв. м. для використання під розташування базової станції стільникового зв'язку, антенно-фідерних пристроїв та антенних споруд ПрАТ "ВФ Україна", що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, ж/м Тополя-1, вул. буд. 15, корпус №2.

Позивач вважає, що наданий ним Договір є достатньою правовою підставою для користування майном, розташованим за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя, буд.15, корпус 2, а тому відмова Відповідача надавати технічні умови на приєднання разом із проектом про приєднання є протиправною.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Так, позивач в позовній заяві наполягає, що надана ним копія договору оренди нерухомого майна № DNE TPL-2017 від 01.10.2017 є належним доказом права позивача на користування майном, розташованим за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя, буд.15, корпус 2.

Зі змісту вищенаведеного вбачається, що вказаний договір укладено між фізичною особою ОСОБА_4 та ПрАТ "ВФ Україна".

Проте, в договорі не вказано, що орендодавцем майна, яке здається в оренду, є мешканці будинку 15 ж/м Тополя -1 у м. Дніпро.

Зі змісту преамбули договору вбачається, що орендодавцем є саме фізична особа ОСОБА_4, який на підставі чинного законодавства України взагалі не може бути власником місць загального користування житлового будинку.

Доводи позивача, що частина покрівлі надається в оренду за згодою співвласників не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна;

Доказів створення ОСББ співвласниками будинку, розташованого у м. Дніпрі на ж/м Тополя-1, буд. 15, корп. 2 матеріали справи не містять. Як вбачається з Роз'яснень Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зазначає, що, згідно з Протоколом зборів від 15.09.2017,

Отже, цей житловий будинок знаходиться на балансі одного з житлово-комунальних підприємств, яке є управителем цього житлового будинку відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", представник співвласника - фізична або юридична особа, яка на підставі договору або закону має право представляти інтереси співвласника

Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності відповідного договору (довіреності, оформленої згідно з вимогами чинного законодавства) саме ОСОБА_4 або його права на підстав закону укласти договір оренди частини покрівлі від імені співвласників будинку.

За таких обставин погодження співвласниками будинку, розташованого у м. Дніпрі на ж/м Тополя-1, буд. 15, корп. 2, було встановлення телекомунікаційного обладнання на даху вказаного будинку й було визначено особу, з якою слід укласти відповідний договір оренди, а саме, ОСОБА_4

Крім того, у позовній заяві, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилаючись на ст. 369 Цивільного кодексу, зазначає, що розпорядження майном, яке знаходиться у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників й співвласники можуть уповноважити одного з них на вчинення правочину щодо розпорядження майном.

Такі обґрунтування є хибними з огляду на таке.

Правовідносини, які виникають у сфері управління багатоквартирним житловим будинком регулюються Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Згідно ст. 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов'язків власників квартир та нежитлових приміщень, як співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (ст. 5 Закону).

Статтею 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначені права співвласників багатоквартирного будинку, до яких відносяться:

1) вільне користування спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників;

2) участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника;

3) отримання інформації про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна

багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання;

4) безоплатне отримання інформації про суб'єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом;

5) ознайомлення з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії;

6) відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Так пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено поняття управителя багатоквартирного будинку. Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відтак, фізична особа ОСОБА_4, який підписав договір оренди, не є управителем корпусу 2 буд. 15 на ж/м Тополя -1 у м. Дніпро, у розумінні вищенаведеної правової норми, оскільки, він не є фізичною особою-підприємцем.

Оскільки, мешканцями не створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, то управителем є житлово-експлуатаційне підприємство, на балансі якого знаходиться цей житловий будинок, та яке здійснює експлуатацію цього житлового будинку.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Суд не погоджується із твердженнями позивача стосовно того, що договір оренди нерухомого майна № DNE TPL-2017 від 01.10.2017 є належним доказом права позивача на користування майном, розташованим за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя, буд.15, корпус 2.

Більш того, позивач не довів, що спірними діями відповідача порушені його права.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 130, 178, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, м. Дніпро, Запорізьке шосе, 22, ) про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.04.2019

Суддя ОСОБА_5