ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.03.2019 Справа № 920/105/19

Господарський суд Сумської області у складі судді Сопяненко О.Ю., розглянувши матеріали справи № 920/105/19 в порядку спрощеного позовного провадження:

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України , м.Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради, м.Суми

про стягнення 1392 грн. 71 коп.

Справа розглядається без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вимог позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 1392 грн. 71 коп., в тому числі 1120,85 грн. - пені, 176,81 грн. 3% річних, 95,05 грн. інфляційних, нарахованих за неналежне виконання умов договору № 1728/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу, а також просить суд стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та зобовязано відповідача надати відзив на позовну заяву.

11.02.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву № 22/1075 від 05.02.2019, в якому проти позову заперечує і просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем за поставлений природний газ і оскільки заборгованість була погашена до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" пеня, 3% річних та інфляційні втрати не нараховуються.

Позивач подав відповідь на відзив № 14/4-556 від 22.02.2019, в якій повідомляє, що відповідачем не надано доказів того, що КП «Міськводоканал» СМР включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідач подав заперечення №22/1693 від 01.03.2019, в яких зазначає, що доводи позивача є безпідставними, оскільки застосування приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд дійшов висновку про розгляд справи по суті за наявними в справі матеріалами.

Як свідчать матеріали справи, 29.11.2013 між ПАТ НАК Нафтогаз України (позивач) та КП «Міськводоканал» Сумської міської ради (відповідач) був укладений договір №1728/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого позивач зобовязувався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач, в свою чергу, зобовязувався приймати і оплачувати природній газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно умов договору, позивач передає відповідачу з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 103,0 тис. куб. м. (п. 2.1).

При цьому, приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3).

Ціна за 1000 куб. м. газу становить 1118,974 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1118,974 грн. (п. 5.2)

Оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1).

Як встановлено судом, на виконання умов договору, позивач передав відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними сторонами без будь-яких зауважень та застережень.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач свої зобовязання за договором з оплати отриманого природного газу виконав із порушенням строків оплати, а саме повністю розрахувався 24.02.2015.

Відповідно до ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором.

Позивач звертаючись до суду з позовом вказує на те, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати природного газу за договором, позивач нарахував відповідачу 1120,85 грн. - пені, 176,81 грн. 3% річних, 95,05 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п.7.2. договору, у разі невиконання відповідачем п.6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У звязку з чим, позивачем було нараховано пеню в сумі 1120,85 грн., відповідно до розрахунку.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем було нараховано інфляційні за весь час прострочення в сумі 95,05 грн. та 3% річних в сумі 176,81 грн.

Як свідчать матеріали справи, станом на 24.02.2015 заборгованість за поставлений природний газ відповідачем була сплачена.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачена підстава для звільнення покупців, які використовують природний газ, зокрема, для виробництва теплової енергії, від відповідальності за несвоєчасне виконання ними грошового зобовязання по оплаті отриманого природного газу.

Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Доводи позивача про ненадання відповідачем доказів про включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що за умовами укладеного договору, покупець отримав газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а заборгованість, яка виникла в результаті порушення строків оплати за природний газ, поставлений відповідачу позивачем у 2014 році погашено повністю 24.02.2015, тобто до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплоенергуючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Таким чином, згідно приписів вищенаведеної статті 7 Закону, законодавець передбачив можливість уникнення підприємства відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у сфері теплопостачання, - як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, та і у спосіб списання цих нарахувань.

Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду, яка наведена в постановах по справах № 914/2801/16 від 13.04.2018, № 905/375/17 від 16.04.2018, № 904/11325/16 від 03.04.2018.

Статтею 74 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 вказаної редакції ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86,129, 232, 237, 238, 240, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.В задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради про стягнення 1392,71 грн. відмовити.

Повний текст рішення складено 26.03.2019.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Суддя ОСОБА_1