ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2019 Справа № 905/2319/17

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Мартинчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок №7-А, офіс 8-21; код ЄДРПОУ - 36887033)

до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158)

про стягнення заборгованості в розмірі 1 122 695,90 гривень, пені в розмірі 47 260,20 гривень, 3% річних у розмірі 5 423,34 гривень, втрати від інфляції у розмірі 5 513,00 гривень,-

за участю представників сторін:

від позивача: Фоменко П.М. (ордер № від 12.12.2018)

від відповідача: Костікова О.О. (довіреність №09-18/6942 від 27.12.2018)

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення заборгованості в розмірі 1 122 695,90 гривень, пені в розмірі 47 260,20 гривень., 3% річних у розмірі 5 423,34 гривень, втрати від інфляції у розмірі 5 513,00 гривень (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог ( т. 2 а.с.22-226).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про виконання робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат) у т.ч. роботи з розмітки, маркування, пакування, зачистки поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції ВПЦ від 17.01.2017 №035/37 в частині оплати виконаних робіт.

Рішенням господарського суду Донецької області позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» задоволені частково. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» заборгованість в розмірі 1 122 695,90 гривень, пеню в розмірі 47 260,20 гривень, 3% річних у розмірі 5 423,34 гривень., втрати від інфляції у розмірі 5 357,85 гривень, витрати на оплату судового збору в розмірі 17 711,06 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Відповідачем не доведено факту протиправної поведінки та вини Позивача щодо невиконання обсягу робіт за договором підряду, що було підставою для застосування оперативно-господарської санкції. Надані до матеріалів справи акти здачі-приймання виконаних робіт за період з 27.03.2017 по 12.10.2017, підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень щодо якості або обсягу виконаних робіт, що розцінюється як підтвердження сторонами фактів належного виконання Позивачем свого зобов'язання за договором.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.07.2018 залишено без змін рішення господарського суду Донецької області від 11.04.2018 року у справі №905/2319/17 з тих же підстав.

Відповідач не погодившись з рішенням господарського суду Донецької області та Постановою Донецького апеляційного господарського суду подав касаційну скаргу до Верховного суду України, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 31.10.2018 у справі №905/2319/17 скасовано рішення господарського суду Донецької області від 11.04.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.07.2018, справу передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Верховний Суд, здійснивши перегляд судових рішень у справі зокрема зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано та помилково, без з'ясування обставин оскарження в судовому порядку Позивачем нарахованих йому Відповідачем штрафних санкцій та, відповідно, наслідків цього оскарження, зроблено висновок про недоведеність під час розгляду заявлених Позивачем позовних вимог в межах даного позову протиправної поведінки та вини Позивача щодо невиконання обсягу робіт, який зазначений в змінних завданнях, внаслідок чого суди дійшли передчасного висновку про відсутність у Відповідача права на нарахування штрафу Позивачу у відповідності до пункту 15.1, додатку №21 до договору, пункту 15.8 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018, для розгляду даної справи визначено суддю господарського суду Донецької області Фурсову С.М.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.11.2018 справу №905/2319/17 прийнято до провадження, вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 18.12.2018.

Від представника позивача 04.12.2018 надійшли додаткові пояснення з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 31.10.2018 у справі №905/2319/17.

У судовому засіданні 18.12.2018 оголошено перерву до 22.01.2019.

У судовому засіданні 22.01.2019 судом вирішено продовжити строк підготовчого провадження до 20.02.2019, відкладено підготовче судове засідання на 12.02.2019.

Від представника відповідача 07.02.2019 надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 12.02.2019 оголошено перерву до 20.02.2019.

Від представника позивача 19.02.2019 надійшли додаткові письмові пояснення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.02.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 05.03.2019.

Представник позивача у судовому наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

17.01.2017 між позивачем, товариством з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» (Підрядник) та відповідачем, приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (Замовник) було укладено договір №035/37 про виконання робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат) в т.ч. роботи з розмітки, маркування, пакування, зачистки поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції ВПЦ ( далі договір).

Відповідно до п.1.1. договору Підрядник зобов'язується власними та/або залученими силами за завданням Замовника згідно з умовами договору виконати роботи з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат) у т.ч. роботи з розмітки, маркування, пакування, зачистки поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції Великосортного прокатного цеху Замовника, згідно Додатку №9, завдання на виконання робіт видається Підряднику на початку зміни представникам Замовника.

Додатковою угодою №1 від 20.03.2017 розділ 1 «Предмет договору» доповнено пунктом 1.4. в наступній редакції:

« 1.4. Щомісячно, на початку кожної зміни, майстер та/або бригадир цеху Замовника передають під особистий розпис одному з представників Підрядника, вказаних в додатку №17 до договору, які повинні знаходитись на території Замовника, заповнене і підписане змінне завдання на запланований обсяг робіт на зачистку поверхневих дефектів сортової і фасованої продукції КПЦ згідно форми Додатку №19 до цього договору і змінне завдання на запланований обсяг робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат) КПЦ згідно форми Додатку №20 до цього договору (змінне завдання за вибором Замовника може бути представлено Підряднику шляхом його направлення на електронну адресу Підрядника, зазначеному в даному договорі; змінне завдання вважається отриманим Підрядником з моменту його відправлення Замовником і обов'язковим для виконання). Підрядник зобов'язаний впродовж зміни виконати обсяг робіт, визначений у змінному завданні. По закінченню зміни в змінному завданні зазначається фактично виконаний обсяг робіт.

Обов'язок з організації підписання змінного завдання з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат), в т.ч. роботи з розмітки, маркування, упаковки, зачистки поверхневих дефектів сортової і фасованої продукції КПЦ покладається на Замовника Підрядник зобов'язаний наприкінці зміни надати Замовнику змінне завдання для зазначення фактично виконаного обсягу робіт, у випадку не пред'явлення змінного завдання, Замовник має право не підписувати акти приймання-передачі виконаних робіт за місяць (Додаток №№11,12 до договору №035/37 від 17.01.2017.»

Додатковою угодою №2 від 26.04.2017 пункт 1.4. викладено в наступній редакції:

« 1.4. Щомісячно, на початку кожної зміни, майстер та/або бригадир цеху Замовника передають під особистий розпис одному з представників Підрядника, вказаних в додатку №17 до договору, які повинні знаходитись на території Замовника, заповнене і підписане змінне завдання на запланований обсяг робіт на зачистку поверхневих дефектів сортової і фасованої продукції КПЦ згідно форми Додатку №19 до цього договору і змінне завдання на запланований обсяг робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат) КПЦ згідно форми Додатку №20 до цього договору.

Змінне завдання за вибором Замовника може бути представлено Підряднику шляхом його направлення на електронну адресу Підрядника - «»; змінне завдання вважається отриманим Підрядником з моменту його відправлення Замовником і обов'язковим для виконання.

Підрядник зобов'язаний впродовж зміни виконати обсяг робіт, визначений у змінному завданні. По закінченню зміни в змінному завданні зазначається фактично виконаний обсяг робіт.

Обов'язок з організації підписання змінного завдання з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат), в т.ч. роботи з розмітки, маркування, упаковки, зачистки поверхневих дефектів сортової і фасованої продукції КПЦ покладається на Замовника Підрядник зобов'язаний наприкінці зміни надати Замовнику змінне завдання для зазначення фактично виконаного обсягу робіт, у випадку не пред'явлення змінного завдання, Замовник має право не підписувати акти приймання-передачі виконаних робіт за місяць (Додаток №№11,12 до договору №035/37 від 17.01.2017).

Додатковою угодою №3 від 23.06.2017 пункт 1.4. викладено в наступній редакції:

« 1.4. Щомісячно, на початку кожної зміни, майстер та/або бригадир цеху Замовника передають під особистий розпис одному з представників Підрядника, вказаних в додатку №17 до договору, які повинні знаходитись на території Замовника, заповнене і підписане змінне завдання на запланований обсяг робіт на зачистку поверхневих дефектів сортової і фасованої продукції КПЦ згідно форми Додатку №19 до цього договору і змінне завдання на запланований обсяг робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат) КПЦ згідно форми Додатку №20 до цього договору.

Змінне завдання за вибором Замовника може бути представлено Підряднику шляхом його направлення на електронну адресу Підрядника - «»; змінне завдання вважається отриманим Підрядником з моменту його відправлення Замовником і обов'язковим для виконання.

Підрядник зобов'язаний впродовж зміни виконати обсяг робіт, визначений у змінному завданні. По закінченню зміни в змінному завданні зазначається фактично виконаний обсяг робіт.

Обов'язок з організації підписання змінного завдання з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат), в т.ч. роботи з розмітки, маркування, упаковки, зачистки поверхневих дефектів сортової і фасованої продукції КПЦ покладається на Замовника Підрядник зобов'язаний наприкінці зміни надати Замовнику змінне завдання для зазначення фактично виконаного обсягу робіт, у випадку не пред'явлення змінного завдання, Замовник має право не підписувати акти приймання-передачі виконаних робіт за місяць (Додаток №№11,12 до договору №035/37 від 17.01.2017.»

Вартість робіт, виконаних Підрядником за Договором, визначається згідно з цінами, зазначеними в Додатку №1 (п.2.1.договору).

Сума договору є орієнтованою та складає 3 688 245,46 гривень. без врахування 20% ПДВ, 737 649,09 гривень сума ПДВ, а всього з урахуванням 20% ПДВ - 4 425 894,55 гривень, (п.2.5.договору в редакції додаткової угоди №1 від 20.03.2017 до договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що підрядник зобов'язаний приступити до виконання робіт в строки, передбачені в графіку виконання робіт (Додаток №10 до договору).

Підрядник зобов'язаний виконати роботи в строки, визначені в узгодженому сторонами графіку, який є невід'ємною частиною відповідної договірної ціни (п.3.2. договору).

Відповідно до ч.2 п.4.1.1. договору виконані роботи з порізки і запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат), в т.ч. роботи з розмітки, маркування, пакування, зачистки поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції ВПЦ визначаються шляхом підписання не пізніше 25 числа кожного звітного місяця двосторонніх актів: акту прийому-передачі виконаних робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції на мірні, кратні, немірні довжини (сортовий і фасонний прокат) ВПЦ (Додатку №11) та акту прийому-передачі виконаних робіт на зачистки поверхневих дефектів сортової і фасонної продукції ВПЦ (Додатку №12).

Замовник зобов'язаний здійснити оплату за надані послуги Підряднику упродовж 30-ти календарних днів з дати акцепта рахунку Підрядника, наданого на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі виконаних робіт (п.4.1.3.договору).

За умовами п.4.6. договору за ініціативою замовника розрахунки за цим договором можуть здійснюватись шляхом проведення заліку однорідних вимог у відповідності до ст.601 ЦК України без наявності письмової згоди Підрядника. У випадку ініціювання заліку зустрічних однорідних вимог Підрядником, проведення заліку може здійснюватись лише при наявності письмової згоди Замовника. Сторони погодились з тим, що під зустрічними зобов'язаннями за цим договором розуміються будь-які грошові зобов'язання, у тому числі зобов'язання зі сплати штрафних санкцій або відшкодуванню збитків, виражених у грошовій формі.

У випадку повного або часткового забезпечення робіт, що виконуються, матеріалами Замовника, передача матеріалів Замовником Підряднику оформлюється приймально-здавальним актом (з обов'язковим зазначенням в ньому найменування, кількості, ціни і загальної вартості переданих матеріалів). Підрядник несе відповідальність за раціональне застосування матеріалів і якісне виконання робіт (п.6.2. договору).

Відповідно до п.8.2 підрядник виконує роботи у відповідності з умовами договору, діючими нормативно-правовими актами та у строки, встановлені у відповідності з даним договором.

Згідно п. 9.1. договору передача металопродукції Підряднику здійснюється на початку зміни представником Замовника (Додаток № 8 до цього Договору) за актом приймання-передачі НЗП для виконання робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції та акту прийому-передачі продукції по зачистці поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції (Додаток 15, Додаток 16 до Договору), який підписується уповноваженими представниками Сторін в двох екземплярах. Вказані акти на початку зміни формуються представником Замовника. По закінченню зміни представник Замовника приймає виконання робіт. Підрядник щомісячно не пізніше 25-го числа кожного звітного місяця, на підставі даних актів прийому-передачі (Додаток №15, Додаток №16 до Договору) формує акт щодо отриманих матеріалів після порізки та запилювання торців незавершеної продукції на мірні, кратні, немірні довжини сортової продукції (Додаток 13 до Договору) та акт щодо отриманих матеріалів після зачистки поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції (Додаток №14 до Договору), які підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріплюються печатками. Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно по факту виконання робіт на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт (Додаток №11, Додаток №12 до Договору), який підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюється печатками.

Відповідно до п.9.4 договору, у випадку виявлення неякісно виконаних робіт, замовник складає акт (Додаток №18), в якому вказує перелік недоліків в роботі та строки їх усунення.

Підрядник повністю погоджується з тим, що Замовник має повне та необмежене право утримувати суми штрафів з сум, що підлягають перерахуванню Підряднику в оплату робіт за цим договором, у випадку несплати штрафів у визначені цим договором строки (п.11.1.34 договору).

Пунктом 15.1. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 20.03.2017 до договору), у разі несвоєчасного або неповного виконання Підрядником робіт, передбачених у відповідності до змінного завдання Замовника, Підрядник за вимогою Замовника зобов'язаний сплатити Замовнику штраф у розмірі, передбаченому Додатком №21 (порушення підрядником строків та об'ємів робіт, зазначених у змінному завданні) до цього договору, а також відшкодувати усі спричиненні Замовнику збитки.

В Додатку №21 до договору зазначено, що за порушення строків та об'ємів робіт, зазначених у змінному завданні сторони встановили штраф в розмірі 5000,00 грн. за кожний випадок порушення.

Згідно з п.15.2. договору у випадку порушення Замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених Договором, Замовник зобов'язується оплатити Підряднику пеню в розмірі 0,5% від вартості виконаних, але не оплачених робіт за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Пунктом 15.8 договору сторони погодили, що у разі порушення Підрядником прийнятих на себе, у відповідності до цього договору, зобов'язань (включаючи, але не обмежуючись наступним: неякісне та/або несвоєчасне виконання робіт, та/або виконання робіт з порушенням діючих норм та правил, у зв'язку з чим завершення робіт у строк та/або згідно з завданням Замовника стає явно неможливим), Замовник вправі застосувати до Підрядника одну з чи одночасно усі (на власний розсуд) оперативно-господарські санкції, зокрема, зменшити суму грошових коштів, що підлягають перерахуванню Підряднику, на суму неустойки та/або штрафів, які підлягають стягненню з Підрядника згідно умов цього договору.

Вказані оперативно-господарські санкції застосовуються Замовником шляхом направлення Підряднику відповідного повідомлення на адресу Підрядника, що зазначений в цьому договорі.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2017. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов'язань за цим договором (п.17.1. договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень відповідно до чинного законодавства.

На виконання умов договору позивачем, ТОВ «ДіПі Інжинірінг» (підрядником) виконано роботи, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт №78 від 20.04.2017 на суму 146 956,38 гривень, №100 від 22.05.2017 на суму 24826,02 гривень, №101 від 22.05.2017 на суму 138372,94 гривень, №115 від 23.06.2017 на суму 164401,81 гривень, №116 від 23.06.2017 на суму 77875,39 гривень, №135 від 21.07.2017 на суму 123826,96 гривень, №136 від 21.07.2017 на суму 29650,60 гривень, №152 від 21.08.2017 на суму 133559,69 гривень, №153 від 21.08.2017 на суму 51986,78 гривень, №176 від 21.09.2017 на суму 96616,69 гривень, №177 від 21.09.2017 на суму 34388,92 гривень, №187 від 14.10.2017 на суму 209521,16 гривень, №188 від 14.10.2017 на суму 45867,90 гривень, на загальну суму 1 277 851,24 грн. (т. 1 а.с. 50-58; т.2 а.с. 231-234).

Перелічені документи скріплені печатками сторін та підписані сторонами без зауважень у встановленому законом порядку.

Також в матеріалах справи наявні рахунки на оплату виконаних робіт:

-№ГОІНЖ000078 від 20.04.2017 на суму 146 956,38 гривень;

-№ ГОІНЖ000100 від 22.05.2017 на суму 24 826,02 гривень;

-№ГОІНЖ000101 від 22.05.2017 на суму 138 372,94 гривень;

-№ ГОІНЖ000115 від 23.06.2017 на суму 164 401,81 гривень;

-№ ГОІНЖ000116 від 23.06.2017 на суму 77 875,39 гривень;

-№ ГОІНЖ000135 від 21.07.2017 на суму 123 826,96 гривень;

-№ ГОІНЖ000136 від 21.07.2017 на суму 29 650,60 гривень;

-№ ГОІНЖ000152 від 21.08.2017 на суму 133 559,69 гривень;

-№ГОІНЖ000153 від 21.08.2017 на суму 51 986,78 гривень;

-№ ГОІНЖ000176 від 21.09.2017 на суму 96 616,69 гривень;

-№ГОІНЖ000177 від 21.09.2017 на суму 34 388,92 гривень;

-№ГОІНЖ000187 від 14.10.2017 на суму 209 521,16 гривень;

-№ ГОІНЖ000188 від 14.10.2017 на суму 45 867,90 гривень.

Рахунки виставлені на суму 1 277 851,24 гривень.

В подальшому, в підтвердження фактично виконаних робіт Підрядником складені, а Замовником підписані приймально-здавальні акти щодо передачі металу після переробки, а саме: №78 від 20.04.2017 на суму 146956,38 гривень, №100 від 22.05.2017 на суму 24826,02 гривень, №101 від 22.05.2017 на суму 138372,94 гривень, №115 від 23.06.2017 на суму 164401,81 гривень, №116 від 23.06.2017 на суму 77875,39 гривень, №135 від 21.07.2017 на суму 123826,96 гривень, №136 від 21.07.2017 на суму 29650,60 гривень, №152 від 21.08.2017 на суму 133559,69 гривень, №153 від 21.08.2017 на суму 51986,78 гривень, №176 від 21.09.2017 на суму 96616,69 гривень, №177 від 21.09.2017 на суму 34388,92 гривень, №187 від 14.10.2017 на суму 209521,16 гривень, №188 від 14.10.2017 на суму 45867,90 гривень, на загальну суму 1 277 851,24 гривень.

Акти підписані сторонами без зауважень та заперечень, що підтверджує факт вчинення господарських операцій з виконання робіт на загальну суму 1 277 851,24 гривень.

Разом з цим, Позивачем виставлені рахунки на оплату №ГОІНЖ000078 від 20.04.2017 на суму 146 956,38 гривень, № ГОІНЖ000100 від 22.05.2017 на суму 24 826,02 гривень, №ГОІНЖ000101 від 22.05.2017 на суму 138 372,94 гривень, № ГОІНЖ000115 від 23.06.2017 на суму 164 401,81 гривень, № ГОІНЖ000116 від 23.06.2017 на суму 77 875,39 гривень, №ГОІНЖ000135 від 21.07.2017 на суму 123 826,96 гривень, № ГОІНЖ000136 від 21.07.2017 на суму 29 650,60 гривень, № ГОІНЖ000152 від 21.08.2017 на суму 133 559,69 гривень, №ГОІНЖ000153 від 21.08.2017 на суму 51 986,78 гривень, № ГОІНЖ000176 від 21.09.2017 на суму 96 616,69 гривень, № ГОІНЖ000177 від 21.09.2017 на суму 34 388,92 гривень, №ГОІНЖ000187 від 14.10.2017 на суму 209 521,16 гривень, № ГОІНЖ000188 від 14.10.2017 на суму 45 867,90 гривень.

Відповідачем була здійснена часткова оплата у розмірі 332 644, 32 гривень, та борг складає 122 695,90 гривень, що підтверджується довідкою «Оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 за 01.01.2017-09.02.2018» (т. 3 а.с. 185).

Проаналізувавши вищезазначений договір, судом встановлено, що останній за своєю правовою природою є договором підряду та підпадає під регулювання статей 837-864 Цивільного кодексу України.

За статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання.

Судом встановлено, що Позивач виконав господарські зобов'язання за спірним договором підряду, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі виконаних робіт, проте Відповідач після підписання актів прийому-передачі виконаних робіт та акцептування рахунків, свої обов'язки щодо здійснення оплати за виконання робити за договором у розмірі 1 122 695,90 гривень не виконав.

У зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості за договором №035/37 від 17.01.2017 позивач звернувся з відповідним позовом до суду про стягнення заборгованості у розмірі 1 122 695,90 гривень, пені у розмірі 47 260,20 гривень, 3% річних у розмірі 5 423,34 гривень, втрат від інфляції у розмірі 5 513,00 гривень.

Відповідач, в свою чергу, зазначає, що у зв'язку з виконанням робіт Позивачем не в повному обсязі, Відповідачем, у відповідності до умов договору, а саме пункту 15.8., було застосовано оперативно-господарську санкцію, у вигляді зменшення суми грошових коштів, що підлягають перерахуванню Позивачу, на суму штрафів, які підлягають стягненню з Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції Касаційним господарським судом у складі Верховного суду в своїй постанові від 31.10.2018 зауважив, що здійснюючи розгляд справи, судами попередніх інстанцій не враховано та помилково, без з'ясування обставин оскарження в судовому порядку Позивачем нарахованих йому Відповідачем вказаних вище штрафних санкцій та, відповідно, наслідків цього оскарження, зроблено висновок про недоведеність під час розгляду заявлених Позивачем позовних вимог в межах даного позову протиправної поведінки та вини Позивача щодо невиконання обсягу робіт, який зазначений в змінних завданнях, внаслідок чого суди дійшли передчасного висновку про відсутність у Відповідача права на нарахування штрафу Позивачу у відповідності до пункту 15.1, додатку №21 до договору, пункту 15.8 договору.

З наведеного слідує, що господарський суд Донецької області під час нового розгляду справи має встановити наявність підстав у Відповідача права на нарахування штрафу у відповідності до п.15.1. (в редакції додаткової угоди №1 від 20.03.2017 до договору), додатку №21 до договору, а також з'ясувати обставини оскарження в судовому порядку Позивачем нарахованих йому Відповідачем вказаних вище штрафних санкцій.

Як встановлено судом, Позивачем в судовому порядку оперативно-господарська санкція Позивачем в судовому порядку не оскаржувалось.

Водночас, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

В силу приписів статті 1 ГПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з статтею 2 цього ж Кодексу господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до положень статей 12, 13 ГПК України місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, а отже, розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 цього Кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

За змістом положень вказаних норм правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Як зазначалося вище, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»).

Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З огляду на характер спірних правовідносин, доводи, на які посилаються кожна із сторін, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для надання оцінки правомірності нарахування штрафних санкцій і застосування оперативно-господарської санкції в межах даного позову з метою повного та всебічного розгляду справи, адже оскарження зазначеної оперативно-господарської санкції окремо від вимог про стягнення заборгованості є неефективним способом захисту, з огляду на те, що самостійне оскарження не відновить право позивача на отримання коштів за виконані роботи, якщо така плата мала б бути отриманою.

В обґрунтування правомірності нарахування штрафів відповідач посилається на порушення підрядником п. 1.4 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 20.03.2017), а саме невиконання обсягу робіт, що зазначений у відповідному змінному завданні, в підтвердження чого суду надані копії змінних завдань за період з 22.04.2017 по 07.08.2017, де зазначено про невиконання підрядником запланованих робіт. Змінні завдання підписані уповноваженими представниками сторін та за своєю формою відповідають Додатку № 1 до Додаткової угоди №1 від 20.03.2017 (т.1 а.с.149).

Відповідно до наявних в матеріалах справи повідомлень ПАТ «МК «Азовсталь» №0121/220 від 21.06.2017, №0121/279-1 від 27.07.2017, №0121/338 від 28.08.2017, №0121/382-1 від 29.09.2017, №0121/402-2 від 26.10.2017, останній застосував до Позивача оперативно-господарську санкцію у вигляді зменшення суми грошових коштів, що підлягає перерахуванню Позивачу, на суму штрафів, які підлягають стягненню з Позивача у розмірі 1 491 000,00 грн. у відповідності до п. 15.8 Договору №035/37 від 17.01.2017.

Проте таке обґрунтування не є переконливим, зважаючи на відсутність аналізу діючого законодавства та оцінки всіх обставин справи.

Пунктом 15.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 20.03.2017 до договору) визначено, що у разі несвоєчасного або неповного виконання Підрядником (Позивач) робіт, передбачених у відповідності до змінного завдання Замовника (Відповідач), Підрядник за вимогою Замовника зобов'язаний сплатити Замовнику штраф у розмірі, передбаченому додатком №21 (порушення Підрядником строків та об'ємів робіт, зазначених у змінному завданні) до цього договору, а також відшкодувати усі спричиненні Замовнику збитки.

В додатку №21 до договору зазначено, що за порушення строків та об'ємів робіт, зазначених у змінному завданні сторони встановили штраф у сумі 5000,00грн за кожний випадок порушення.

Як зазначалось вище, згідно п. 9.1. договору передача металопродукції Підряднику здійснюється на початку зміни представником Замовника по акту прийому-передачі продукції для виконання робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції та акту прийому-передачі продукції по зачистці поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції (Додаток 15, Додаток 16 до Договору), який підписується уповноваженими представниками Сторін в двох екземплярах.

Таким чином, належним доказом, який підтверджує передачу продукції в роботу позивачу є акти прийому-передачі продукції на початку зміни представником замовника для виконання робіт згідно Додатків 15, 16 до Договору.

Позивачем надані до матеріалів справи акти прийому-передачі продукції для виконання робіт за період з 27.03.2017 по 12.10.2017, зі змісту яких вбачається, що передана на початку зміни продукція для виконання робіт по закінченню зміни прийнята замовником. Означені акти підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень на початку та по закінченню зміни.

У відповідності до ч. 1 ст. 851 Цивільного кодексу України підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Відповідачем не представлено доказів надання позивачу на початку кожної зміни по акту прийому-передачі продукції для виконання робіт, а отже відповідач не довів факт протиправної поведінки та вини позивача щодо невиконання обсягу робіт, що зазначений у відповідних змінних завданнях, що виключає право відповідача на нарахування штрафу у відповідності до п. 15.1, додатку № 21 до Договору.

Крім того, відповідач помилково дійшов висновку про наявність підстав для застосування оперативно-господарської санкції.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частинами 1, 2, 3 статті 237 ГК України визначено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.

За приписами статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виходячи з аналізу положень статті 237 ГК України особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб'єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов'язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.

Виходячи з аналізу положень ст.ст. 230, 237 ГК України особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб'єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов'язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.

Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, господарський суд дійшов висновку, що умовами договору сторони узгодили, що факт несвоєчасного та/або неповного виконання підрядником робіт, передбачених у відповідності до змінного завдання Замовника, зазначається у змінному завданні замовника, що тягне за собою застосування оперативно-господарських санкцій до Підрядника - зменшити суму грошових коштів, що підлягають перерахуванню Підряднику, на суму неустойки та/або штрафів, які підлягають стягненню з Підрядника згідно умов цього договору.

За таких обставин, застосована Відповідачем оперативно-господарська санкція є передчасною, з огляду на той факт, що Відповідач в не звертався до суду за стягненням штрафних санкцій з Позивача за договором про виконання робіт з порізки та запилювання торців незавершеної продукції (сортовий і фасонний прокат) у т.ч. роботи з розмітки, маркування, пакування, зачистки поверхневих дефектів сортової та фасонної продукції ВПЦ від 17.01.2017 №035/37.

За наведених обставин, доводи Відповідача про відсутність зобов'язання з оплати виконаних робіт господарським судом не приймаються.

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

За приписами статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів оплати виконаних робіт в сумі 1 122 695,90 гривень суду не надав, а тому вказана сума є його боргом, який підлягає стягненню.

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахування Позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Суд зазначає, що наданий Позивачем розрахунок у розмірі 47 260,20 гривень, 3% річних у розмірі 5 423,34 гривень, втрат від інфляції у розмірі 5 513,00 гривень є арифметично невірним, оскільки останнім невірно визначено строк оплати за виконані роботи, який відповідно до умов договору (п 4.1.3 Договору) становить 30 календарних днів з дати акцепту рахунку Підрядника, а не з дати його оформлення.

В матеріалах справи наявні рахунки на оплату виконаних робіт наданих як Позивачем , (т. 1 а.с.59-67) так і Відповідачем (т.2 а.с.130-144).

Проте, саме Відповідачем до матеріалів справи надані копії зазначених рахунків, на яких біля підпису директору з виробництва Відповідача кульковою ручкою зазначені дати акцепту.

Суд не приймає до уваги посилання представника Позивача на співпадання дати оформлення рахунку Позивачем з датою його акцепту, оскільки Позивачем не надано доказів на підтвердження таких тверджень.

Таким чином, суд вважає датою акцепту рахунків дату, яка зазначена Відповідачем на копіях рахунків наданих ним суду.

Так, виставлені Позивачем рахунки на оплату акцептовані:

№ГОІНЖ000078 від 20.04.2017 на суму 146 956,38 гривень - 30.04.2017;

№ ГОІНЖ000100 від 22.05.2017 на суму 24 826,02 гривень - 31.05.2017;

№ГОІНЖ000101 від 22.05.2017 на суму 138 372,94 гривень - 31.05.2017;

№ ГОІНЖ000115 від 23.06.2017 на суму 164 401,81 гривень - 30.06.2017;

№ ГОІНЖ000116 від 23.06.2017 на суму 77 875,39 гривень - 30.06.2017;

№ГОІНЖ000135 від 21.07.2017 на суму 123 826,96 гривень - 31.07.2017;

№ ГОІНЖ000136 від 21.07.2017 на суму 29 650,60 гривень - 31.07.2017;

№ ГОІНЖ000152 від 21.08.2017 на суму 133 559,69 гривень - 31.08.2017;

№ГОІНЖ000153 від 21.08.2017 на суму 51 986,78 гривень - 31.08.2017;

№ ГОІНЖ000176 від 21.09.2017 на суму 96 616,69 гривень - 21.09.2017;

№ ГОІНЖ000177 від 21.09.2017 на суму 34 388,92 гривень - 21.09.2017;

№ГОІНЖ000187 від 14.10.2017 на суму 209 521,16 гривень - 14.10.2017;

№ ГОІНЖ000188 від 14.10.2017 на суму 45 867,90 гривень - 14.10.2017.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов'язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Згідно з п.15.2. договору у випадку порушення Замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених Договором, Замовник зобов'язується оплатити Підряднику пеню в розмірі 0,5% від вартості виконаних, але не оплачених робіт за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За здійсненим судом перерахунком, розмір пені, що підлягає стягненню становить 43 838,14 гривень виходячи з розрахунку:

з 31.05.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000078 від 20.04.2017 на суму 10 000,00 гривень = 835,62 гривень;

з 01.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000100 від 22.05.2017 на суму 24 826,02 гривень = 1 547,38 гривень;

з 01.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000101 від 22.05.2017 на суму 120 173,98 гривень = 7 490,30 гривень;

з 31.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000115 від 23.06.2017 на суму 164 401,81 гривень = 6 868,84 гривень;

з 31.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000116 від 23.06.2017 на суму 77 875,39 гривень = 3 253,70 гривень;

з 31.08.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000135 від 21.07.2017 на суму 123 826,96 гривень = 2 544,39 гривень;

з 31.08.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000136 від 21.07.2017 на суму 29 650,60 гривень = 609,26 гривень;

з 22.10.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000176 від 21.09.2017 на суму 96 616,69 гривень = 6 289,35 гривень;

з 22.10.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000177 від 21.09.2017 на суму 34 388,92 гривень = 2 238,58 гривень;

з 15.11.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000187 від 14.10.2017 на суму 209 521,16 гривень = 9 976,65 гривень;

з 15.11.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000188 від 14.10.2017 на суму 45 867,90 гривень = 2 184,07 гривень.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За здійсненим судом перерахунком, розмір 3%, що підлягає стягненню становить 5 005,39 гривень виходячи з розрахунку:

з 31.05.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000078 від 20.04.2017 на суму 10 000,00 гривень = 100,27 гривень;

з 01.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000100 від 22.05.2017 на суму 24 826,02 гривень = 185,69 гривень;

з 01.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000101 від 22.05.2017 на суму 120 173,98 гривень = 898,84 гривень;

з 31.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000115 від 23.06.2017 на суму 164 401,81 гривень = 824,26 гривень;

з 31.07.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000116 від 23.06.2017 на суму 77 875,39 гривень = 390,44 гривень;

з 31.08.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000135 від 21.07.2017 на суму 123 826,96 гривень = 305,33 гривень;

з 31.08.2017 по 29.09.2017 за актом №ГОІНЖ000136 від 21.07.2017 на суму 29 650,60 гривень = 73,11 гривень;

з 22.10.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000176 від 21.09.2017 на суму 96 616,69 гривень = 682,93 гривень;

з 22.10.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000177 від 21.09.2017 на суму 34 388,92 гривень = 243,08 гривень;

з 15.11.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000187 від 14.10.2017 на суму 209 521,16 гривень = 1 067,70 гривень;

з 15.11.2017 по 15.01.2018 за актом №ГОІНЖ000188 від 14.10.2017 на суму 45 867,90 гривень = 233,74 гривень.

Щодо розрахунку інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року №265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення тому не вірно визначено періоди нарахування.

За здійсненим судом перерахунком, розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 5 369,63 гривень виходячи з розрахунку:

з 01.06.2017 по 31.08.2017 за актом №ГОІНЖ000078 від 20.04.2017 на суму 10 000,00 гривень = 170,14 гривень;

з 01.07.2017 по 31.08.2017 за актом №ГОІНЖ000100 від 22.05.2017 на суму 24 826,02 гривень = 24,78 гривень;

з 01.07.2017 по 31.08.2017 за актом №ГОІНЖ000101 від 22.05.2017 на суму 120 173,98 гривень = 119,93 гривень;

з 01.08.2017 по 31.08.2017 за актом №ГОІНЖ000115 від 23.06.2017 на суму 164 401,81 гривень = - 164,40 гривень;

з 01.08.2017 по 31.08.2017 за актом №ГОІНЖ000116 від 23.06.2017 на суму 77 875,39 гривень = - 123,83 гривень;

з 01.11.2017 по 31.12.2017 за актом №ГОІНЖ000176 від 21.09.2017 на суму 96 616,69 гривень = 1 844,41 гривень;

з 01.11.2017 по 31.12.2017 за актом №ГОІНЖ000177 від 21.09.2017 на суму 34 388,92 гривень = 656,48 гривень;

з 01.12.2017 по 31.12.2017 за актом №ГОІНЖ000187 від 14.10.2017 на суму 209 521,16 гривень = 2 095,21 гривень;

з 01.12.2017 по 31.12.2017 за актом №ГОІНЖ000188 від 14.10.2017 на суму 45 867,90 гривень = 458,68 гривень.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 130, 185, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» до приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення заборгованості в розмірі 1 122 695,90 гривень, пені в розмірі 47 260,20 гривень, 3% річних у розмірі 5 423,34 гривень, втрати від інфляції у розмірі 5 513,00 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок №7-А, офіс 8-21; код ЄДРПОУ - 36887033) 1 122 695,90 гривень заборгованості, 43 838,14 гривень пені, 5 005,39 гривень 3% річних, 5 369,63 гривень інфляційних втрат, а також 17 661,09 гривень судового збору.

В частині стягнення 3 422,06 гривень пені, 417,95 гривень 3% річних, 143,37 гривень інфляційних втрат - відмовити.

У судовому засіданні 18.03.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2019.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ДіПі Інжинірінг» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок №7-А, офіс 8-21; код ЄДРПОУ - 36887033);

Відповідач: приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158)

Суддя С.М. Фурсова