РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2019Справа № 910/16827/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вчитель"

про стягнення 310 353,29 грн.

Представники сторін:

від позивача Гарматін К.В. (адвокат)

від відповідача Гаврилюк І.Є. (керівник)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вчитель" (далі - відповідач) про стягнення 310 353,29 грн. за невиконання останнім зобов'язань за договором № 04923/4-01 від 23.09.2004 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача 240 431,31 грн. основного боргу за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі; 35 014,55 грн. інфляційних втрат; 10 834,33 грн. 3% річних, 12 051,54 грн. пені та 12 021,57 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16827/18, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.01.2019.

У підготовчому засіданні 17.01.2019 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи та заяву, в якій зазначив, що позовної заяви відповідач не отримував. У той же час, відповідач вказав, що у лютому-березні 2018 року представниками ОСББ "Вчитель" та ПАТ "АК "Київводоканал" на території постачальника проводилась звірка взаєморозрахунків та обсягів постачання та представником споживача виявлено неправомірне безпідставне нарахування постачальником обсягів та вартості послуг за відведення стоків гарячої води. Відповідач зазначив, що централізоване постачання гарячої води в будинок ОСББ "Вчитель" за адресою м. Київ, вул. Васильківська, буд. 4, повністю відсутнє (відключене) з 24.03.2015, договір з позивачем на відведення стоків гарячої води відповідач не укладав. Щодо частини боргу за послуги постачання та відведення стоків питної (холодної) води, то відповідач в цілому визнає факт існування такого боргу, але щодо погодження обсягів та вартості наполягає на додатковому вивченні матеріалів справи.

17.01.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 31.01.2019.

29.01.2019 від позивача надійшли заперечення, в яких останній зазначив, що протягом спірного періоду здійснював нарахування обсягу відведення гарячої води відповідно до показників приладу обліку, встановленого у центральному тепловому пункті, який забезпечує водою декілька будинків та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 2-А (особовий рахунок 1-8-9). У подальшому обсяг питної води, що надійшов до зазначеного теплового пункту розподілявся у відсотковому співвідношенні пропорційно кількості мешканців у кожному з житлових будинків, що споживають воду від даного теплового пункту. Для відповідача відсоткове співвідношення становило 11,54%.

31.01.2019 суд протокольно оголосив продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відклав підготовче засідання на 21.02.2019.

21.02.2019 від позивача надійшов уточнений розрахунок позовних вимог, у якому позивач просить стягнути з відповідача 177 945,67 грн. основного боргу, 26 029,54 грн. інфляційних втрат, 8 284,37 грн. 3% річних, 8 897,28 грн. штрафу та пеню у розмірі 8 745,88 грн. При цьому клопотання про зменшення розміру позовних вимог позивачем не заявлялось, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог, зазначених у позовній заяві.

21.02.2019 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.03.2019.

У судовому засіданні 12.03.2019 позивач підтримав позовні вимоги з урахуванням поданого розрахунку, просив суд позов задовольнити.

Відповідач частково проти позову заперечив, визнав основний борг за холодне водопостачання та водовідведення, з у рахуванням уточненого розрахунку позивача.

У судовому засіданні 21.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

23.09.2004 між відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (назву якого змінено на приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал") (далі - постачальник) та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Вчитель" (далі - абонент) укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 04923/4-01 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого за цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та прийняти від абонента стічні води, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється: за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента кількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Згідно з п. 2.1.2. договору, зняття показань з водолічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки, згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента зі стабільним об'ємом водоспоживання (до 30 м. куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячні платіжні документи, виходячи з його середньодобового споживання води. Показання водолічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, зняті постачальником, є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.4. договору встановлено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показаннями водолічильників та або іншими способами визначення об'ємів стоків, відповідно до розділу 21 Правил користування.

За змістом п. 2.2.1 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з п. 2.2.4 Договору в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до п. 2.2.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ вважатиметься безпідставною.

Пунктом 3.3.5 договору абонента зобов'язано сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Відповідно до п. 7.1 договору, цей договір укладається строком на 1 рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до його припинення жодна із сторін письмово не повідомить про це іншу сторону.

06.02.2007 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору, відповідно до якої сторони погодили доповнити договір пунктом 5.2 наступного змісту: "Порядок визначення обсягів поставленої питної води, використаної для приготування гарячої, та відповідної кількості стічних вод визначається відповідно до показань приладу обліку, встановленому в центральному тепловому пункті, що фіксуються представниками абонента та ВАТ АК "Київводоканал" і розподіляються між споживачами послуг, які приєднані до ЦТП, в процентному співвідношенні, залежно від кількості мешканців кожного будинку. Кількість стічних вод, скинутих абонентом в міську каналізаційну мережу після використання гарячої води, дорівнює обсягу питної води, що була використана для приготування гарячої води."

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ним належним чином виконувалися зобов'язання за договором в частині надання відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.11.2015 по 31.08.2018 на загальну суму 436 482,26 грн., на підтвердження чого позивачем надано розшифровки рахунків абонента за період листопада 2015 року по серпень 2018 року.

Крім цього, позивач надав довідку № 9-2/4414 від 03.10.2018, видану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Хрещатик", що підтверджує виставлення відповідачу дебетових інформаційних повідомлень про оплату послуг за період з 01.11.2015 по 05.04.2016; довідку № 51/12-992 від 18.10.2018, видану ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", з долученням реєстру дебетових повідомлень за період з 17.06.2016 по 31.08.2018.

Також до матеріалів справи надано копії актів про зняття показань з приладу обліку, за період з листопада 2015 року по серпень 2018 року по коду абонента № 1-348, за адресою точки обліку: вул. Васильківська, 4 (о/р 1-8-5).

На підтвердження обсягу стоків гарячої води, позивачем долучені копії актів про зняття показань з приладу обліку, за період з листопада 2015 року по серпень 2018 року по коду абонента № 1-3307 ПАТ"Київенерго", за адресою точки обліку: вул. Васильківська, 2А (о/р 1-8-9).

Проте, як зазначав позивач, вартість наданих відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.11.2015 по 31.08.2018, оплачена відповідачем лише частково у розмірі 196 050,95 грн., у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 240 431,31 грн. за період з листопада 2015 року по серпень 2018 року, з якої за кодом 1-348 - 177 945,67 грн., за кодом 1-50348 - 62 485,64 грн.

Також позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 35 014,55 грн., 3% річних в розмірі 10 834,33 грн., пеня в розмірі 12 051,54 грн. та штраф в розмірі 12 021,57 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Положеннями ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що споживачі питної води, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до чинних на час укладення договору Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та водовідведенні.

Відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190 (чинних станом на час надання послуг у спірний період), зазначені Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за № 403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту (п. 1.4. Правил №190).

Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002 поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - підприємства).

Відповідно до п. 1.4. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002, стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Стаття 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначає, що споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Субспоживачем, у відповідності до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190, є суб'єкт господарювання, який одержує воду з комунальної водопровідної мережі або скидає стічні води в комунальну мережу водовідведення через мережі споживача.

Пунктом 2.4. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002 передбачено, що підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Відповідач є споживачем питної води і відносини між сторонами щодо постачання питної води виникли на підставі укладеного між сторонами договору, відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався сплачувати надані позивачем послуги з постачання питної води та приймання стічних вод.

На підставі укладеного між сторонами договору відповідачу було відкрито особовий рахунок № 1-8-5 та присвоєно код № 1-348, за якими здійснюється розрахунок питної води та водовідведення.

Нарахування вартості наданих послуг у період з 01.11.2015 по 31.08.2018 здійснювалось позивачем за тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг згідно з постановами № 969 від 31.03.2015, № 1141 від 16.06.2016, № 551 від 26.04.2017, № 1343 від 02.11.2017, № 539 від 21.06.2018.

За розрахунком позивача, у період з 01.11.2015 по 31.08.2018 сума наданих послуг з холодного водопостачання та водовідведення по коду абонента № 1-348 становила 373 996,62 грн., сума здійснених часткових оплат - 196 050,95 грн., сума боргу - 177 945,67 грн.

Актами про зняття показань приладів обліку № 1-8-9 підтверджено обсяги спожитої питної води за період з 01.11.2015 по 31.08.2018, що визначені позивачем у розрахунку заборгованості.

Матеріали справи не містять зауважень відповідача щодо обсягів послуг водопостачання згідно наявних в матеріалах справи актів про зняття показників з приладів обліку № 1-8-9.

У той же час, щодо стягнення боргу за кодом 1-50348 у розмірі 62 485,64 грн. за послуги з приймання стоків гарячої води, суд зазначає наступне.

На доведення наявності заборгованості з водовідведення гарячої води у заявлений період, позивачем надано суду Акти про зняття показань з приладу обліку, складені між позивачем та АТ «Київенерго», а також платіжні вимоги-доручення та розшифровки з рахунків абонента.

Натомість, в наданих актах не міститься жодного посилання на те, яку воду вони обліковують (холодну чи гарячу), а платіжні вимоги-доручення та розшифровки не підтверджують наявності заборгованості, оскільки не є належними та допустимими доказами цього у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Більше того, у вказаних актах не міститься жодного посилання на код відповідача, або на його особовий рахунок, а адреса точки обліку відрізняється від адреси точки обліку відповідача.

Будь-яких інших доказів на підтвердження заборгованості за послугу з водовідведення гарячої води позивачем не надано.

Таким чином, належні та допустимі докази в розумінні приписів ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту наявності заборгованості з водовідведення гарячої води в матеріалах справи відсутні.

Відповідач долучив до матеріалів справи копію наряду № 310 від 24.03.2015 та Акту № 25 від 24.03.2015, що підтверджує відключення гарячої води у житловому будинку по вул. Васильківська, 4. Доказів підключення гарячої води до будинку відповідача матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки докази, які б могли підтвердити споживання відповідачем у спірний період гарячої оди та її об'єм, відсутні, то суд позбавлений можливості встановити наявність і розмір заборгованості, а відтак позивачем не доведений факт її наявності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 910/9095/17.

У поданих до суду запереченнях позивач зазначив, що протягом спірного періоду здійснював нарахування обсягу відведення гарячої води відповідно до показників приладу обліку, встановленого у центральному тепловому пункті, який забезпечує водою декілька будинків та знаходиться за адресою м. Київ, вул. Васильківська, 2-А (особовий рахунок 1-8-9). У подальшому обсяг питної води, що надійшов до зазначеного теплового пункту розподілявся у відсотковому співвідношенні пропорційно кількості мешканців у кожному з житлових будинків, що споживають воду від даного теплового пункту. Для відповідача відсоткове співвідношення становило 11,54%.

Суд зазначає, що акти про зняття показань з приладу обліку, які складені представниками позивача і АТ «Київенерго», лише засвічують кількість води, що надійшла до центрального теплового пункту, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 2-А, а не безпосередньо до відповідача (так як з вказаного теплового пункту вода постачається й до інших будинків).

Наведений позивачем механізм визначення (розрахунку) стоків гарячої води (пропорційно до кількості мешканців) не свідчить про фактичний обсяг наданих послуг з приймання стоків гарячої води та не свідчить про споживання відповідачем гарячої води.

Крім того, суд також враховує, що в уточненому розрахунку позовних вимог позивачем виключено заборгованість за водовідведення гарячої води, однак заяви про зменшення розміру позовних вимог не подано.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення заборгованості з оплати послуг з приймання стоків гарячої води у сумі 62 485,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахування умов укладеного договору, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був здійснювати розрахунки за поставлену позивачем холодну воду та надані послуги з відведення холодної води не пізніше 5-го числа наступного місяця.

Судом перевірено розрахунок заборгованості наданих послуг з постачання питної води та приймання стічних вод по коду абонента № 1-348 та встановлено, що розрахунок заборгованості у загальній сумі 177 945,67 грн. є вірним та обґрунтованим, відповідачем доказів на спростування вказаної заборгованості суду не надано.

Згідно зц ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати послуг з постачання питної води та приймання стічних вод за період з 01.11.2015 по 31.08.2018 по коду № 1-348 підтверджено матеріалами справи, заборгованість у сумі 177 945,67 грн. належним чином доведена, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 177 945,67 грн.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 35 014,55 грн. інфляційних втрат; 10 834,33 грн. 3% річних, 12 051,54 грн. пені та 12 021,57 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є невірним, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено також на суму боргу 62 485,64 грн., у задоволенні якої судом відмовлено.

У той же час, наданий позивачем уточнений розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 26 029,54 грн. інфляційних втрат та 8 284,37 грн. 3% річних. Однак, оскільки позивачем у позові заявлено до стягнення 35 014,55 грн. інфляційних втрат та 10 834,33 грн. 3% річних і заяви про зменшення не подавалось, то суд задовольняє позов в цій частині частково, а саме 26 029,54 грн. інфляційних втрат та 8 284,37 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У пункті 4.6. договору сторони погодили, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити.

Відповідно до п. 4.2. договору, у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняєтеся через 1 рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Перевіривши уточнений розрахунок пені за прострочення оплати послуг з постачання води та прийняття стічних вод, судом встановлено, що розрахунок є невірним, оскільки позивачем невірно визначено початок періодів прострочення.

За перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 7 936,47 грн.

Щодо вимоги про стягнення 12 021,57 грн. штрафу, то суд вважає вказану позовну вимогу необґрунтованою, оскільки позивач не направляв відповідачеві рахунки, а надсилав через банк інформаційні дебетові повідомлення, в матеріалах справи також відсутні рахунки, а подані лише розшифровки до рахунків. Тобто позивач не довів, що ним виставлялись рахунки відповідачу та що відповідач відмовлявся їх оплачувати. Крім того, судом встановлено, що відповідач частково погашав суми заборгованості, що виникла у нього за договором, що свідчить про прострочення виконання своїх договірних зобов'язань, а не про відмову їх виконувати. Крім того, позивач не надав обґрунтованого розрахунку штрафу та не зазначив, які саме рахунки відповідач відмовився сплатити і на яку суму.

За таких умов суд відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 12 021,57 грн. у зв'язку з необґрунтованістю.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.11.2018 у справ № 910/3889/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вчитель" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 4; ідентифікаційний код 24594197) на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) 177 945,67 грн. (сто сімдесят сім тисяч дев'ятсот сорок п'ять грн. 67 коп.) основного боргу, 26 029,54 грн. (двадцять шість тисяч двадцять дев'ять грн. 54 коп.) інфляційних втрат, 8 284,37 грн. (вісім тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 37 коп.) 3% річних, 7 936,47 грн. (сім тисяч дев'ятсот тридцять шість грн. 47 коп.) пені та 3 302,94 грн. (три тисячі триста дві грн. 94 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.03.2019.

Суддя О.Г. Удалова