ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. Справа№ 910/6968/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Камінська Т.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 14.03.2019.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Укрветсанзавод"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2018

у справі № 910/6968/16 (суддя:Яковенко А.В.)

За заявою ОСОБА_3

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про стягнення заробітної плати

за заявою Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Укрветсанзавод" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 85625,68 грн. Стягнено з Державного підприємства "Укрветсанзавод" на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною їхньою виплатою в сумі 7215,48 грн. У задоволенні решти вимог позивача, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Державне підприємство "Укрветсанзавод" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, прийняти апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрветсанзавод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/6968/16 до провадження, скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/6968/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши апеляційну скаргу Київським апеляційним господарським виніс постанову якою, апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрветсанзавод" залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/6968/16- без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року по справі 910/6968/16 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2018 року по справі №910/6968/16, Державне підприємство "Укрветсанзавод" звернулось до Верховного суду України з касаційною скаргою в якій просило суд прийняти касаційну скаргу Державного підприємства "Укрветсанзавод" ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року по справі №910/6968/16 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 року по справі №910/6968/16 до провадження. Скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року по справі №910/6968/16 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 року по справі №910/6968/16.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2018, касаційну скаргу Державного підприємства "Укрветсанзавод" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2018 у справі №910/6968/16 скасовано, справу №910/6968/16 передано на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2018 справу №910/6968/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Пантелієнка В.О., Остапенка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 відкрито апеляційне провадження у визначеному складі за апеляційною скаргою Державного підприємства "Укрветсанзавод" у справі № 910/6968/16 та призначено до розгляду.

15.01.2019 суддею Остапенко О.М. заявлено самовідвід у справі № 910/6968/16, який мотивований наявністю обставин, які виключають можливість участі вказаної судді у розгляді даної справи та є підставою самовідводу з огляду на наступне.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 заяву судді Остапенка О.М. про самовідвід задоволено, справу передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень статтей 32 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/266/19 від 18.01.2019 у зв'язку з задоволенням заяви судді Остапенка О.М., відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6968/16.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Пантелієнко В.О., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрветсанзавод" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2018р. у справі № 910/6968/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Пантелієнко В.О., Грек Б.М. та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 14.03.2019 представник Державного підприємства «Укрветсанзавод», надав пояснення по суті спору, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі Державного підприємства «Укрветсанзавод» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/6968/16 та просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 14.03.2019 ОСОБА_3, надала пояснення по суті спору, заперечувала проти доводів апеляційної скарги Державного підприємства «Укрветсанзавод», просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Повноважні представники інших учасників в судове засідання, призначене на 14.03.2019, не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності повноважних представників інших учасників, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 04.01.2016 ОСОБА_3 була незаконно звільнена із займаної посади провідного бухгалтера головної бухгалтерії за наказом №3-к/16 «про припинення трудового договору (контракту)» за п. 1 статті 40 КЗпП України «скорочення штату». За статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення, однак Боржник не розрахувався з ОСОБА_3 за поданою нею вимогою про остаточний розрахунок.

Рішенням по справі № 755/1162/16-ц, за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Укрветсанзавод» допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді провідного бухгалтера Державного підприємства «Укрветсанзавод», а також в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1 074, 68 грн.

Вмежах справи №910/6968/16 про банкрутство ДП "Укрветсанзавод" ОСОБА_3 заявлено майнові вимоги до боржника-роботодавця про стягнення 85 625, 68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2016 по 20.11.2016, розрахованого на підставі статей 116, 117 КЗпП України, а також 7 215, 48 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та 8 000 грн. моральної шкоди з посиланням на порушення боржником її права на своєчасний розрахунок при звільненні із займаної посади провідного бухгалтера ДП "Укрветсанзавод" на підставі наказу №3-к/16 від 04.01.2016.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та в частині компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суди виходили із встановлених обставин прострочення боржника щодо проведення повного розрахунку з ОСОБА_3 за виплатами по заробітній платі після пред'явлення нею вимоги про розрахунок 14.01.2016 та здійснення роботодавцем фактичного розрахунку з ОСОБА_3 лише 20.11.2016. Зазначені обставини суди попередніх інстанцій оцінили як такі, що підтверджують порушення ДП "Укрветсанзавод" права ОСОБА_3 на оплату праці в період з 15.01.2016 по 20.11.2016 та є підставою для застосування до боржника-роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до статтей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиконання такого обов'язку з вини роботодавця, у працівника виникає право вимагати виплати йому роботодавцем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період триваючого порушення роботодавцем права працівника на оплату праці. При цьому, до предмета доказування при розгляді зазначеного спору входять такі юридичні факти, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та проведення роботодавцем остаточного розрахунку із звільненим працівником.

Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 у справі №6-15цс13.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено обставини прийняття Дніпровським районним судом міста Києва рішення від 15.06.2016 у цивільній справі №755/1162/16-ц про поновлення ОСОБА_3 на посаді провідного бухгалтера ДП "Укрветсанзавод" та стягнення з ДП "Укрветсанзавод" на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за період з 04.01.2016 по 06.01.2016 на суму 1 074, 68 грн. та компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.01.2016 по 15.06.2016 на суму 46 013, 80 грн., допущено негайне виконання зазначеного судового рішення.

Цивільний суд приймаючи рішення від 15.06.2016 у справі №755/1162/16-ц, керувався приписами статті 235 КЗпП України, якою законодавцем гарантовано право незаконно звільненого працівника на поновлення на роботі за рішенням суду з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що є компенсацією заробітної плати працівника, яку він не отримав у зв'язку з порушенням роботодавцем його права на працю. Така виплата може бути застосована лише до звільненого працівника у разі поновлення його судом на роботі (посаді) за рішенням суду.

При цьому, якщо працівника звільнено з роботи на законних підставах, однак, роботодавець допустив затримку в розрахунку в день звільнення, то в працівника виникає право на одержання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в порядку статті 117 КЗпП України.

Таким чином, при вирішенні майнового спору, що виник між роботодавцем та звільненим працівником щодо виплати середнього заробітку, судам необхідно розмежовувати підстави для його стягнення за статтею 117 КЗпП України (при затримці остаточного розрахунку при звільненні) та за статтею 235 КЗпП України (у разі незаконного звільнення за час вимушеного прогулу) та не допускати подвійного стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь звільненого працівника, оскільки протилежне не буде співмірним із правами працюючого працівника, який отримує лише одну заробітну плату за виконану роботу.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у Постанові від 18.01.2017 у справі №6-2912цс16.

Проте судами попередніх інстанцій помилково не взято до уваги приписів трудового законодавства при розгляді майнових вимог ОСОБА_3, як працівника підприємства-боржника, яку було поновлено на роботі за рішенням суду в порядку статті 235 КЗпП України, зважаючи на обставини заявлення нею у дану справу про банкрутство позовної вимоги про стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статей 116, 117 КЗпП України.

Проте, в порушення принципів рівності та змагальності сторін у господарському процесі, судами попередніх інстанцій помилково не надано оцінки доводам ДП "Укрветсанзавод", як відповідача у справі №910/6968/16, про виконання ним в повному обсязі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.06.2016 у справі №755/1162/16-ц щодо виплати на користь ОСОБА_3 1 074, 68 грн. заборгованості по заробітній платі за період її перебування на лікарняному з 04.01.2016 по 06.01.2016 та 46 013, 80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.01.2016 по 15.06.2016 з наданням на підтвердження таких доводів копії постанови ДВС про арешт коштів боржника від 17.11.2016 у виконавчому провадженні №52817383 в межах суми 55 386, 23 грн. та її списання з рахунку ДП "Укрветсанзавод" на рахунок Державної казначейської служби України на підставі платіжного доручення №2996 від 21.11.2016 (т. 1, а.с. 38-56).

Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ухвалою від 27.03.2017 у цивільній справі №755/1162/16-ц з ДП "Укрветсанзавод" на користь ОСОБА_3 56 416, 92 грн. стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.06.2016 по 05.01.2017 у зв'язку із затримкою у видачі наказу про її поновлення на посаді відповідно до статті 236 КЗпП України, на виконання якої постановою ДВС від 05.05.2017 відкрито виконавче провадження №53872375 (т. 1, а.с. 57-61).

Таким чином, стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_3 за рішеннями суду у справі №755/1162/16-ц мало місце за період 07.01.2016 по 05.01.2017. Проте суди попередніх інстанцій припустилися помилки та зробили висновок про те, що такі стягнення мають іншу правову природу" та заявлені за інший період, ніж вимоги заявниці у даній справі про банкрутство.

Тобто, надаючи оцінку заявленим ОСОБА_3 у липні 2017 року майновим вимогам у справі №910/6968/16 про банкрутство ДП "Укрветсанзавод" про стягнення заборгованості по заробітній платі як таких, що заявлені за "інший період", ніж позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП "Укрветсанзавод", які були предметом розгляду Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі №755/1162/16-ц, судами було взято до уваги заявлені вимоги про виплату їй середнього заробітку за час затримки її розрахунку при звільненні за період з 15.01.2016 по 20.11.2016, який повністю охоплюється періодом, за який їй було визнано право на компенсацію середнього заробітку за рішеннями суду у справі №755/1162/16-ц.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши вказівки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги, є такими що ґрунтуються лише на припущеннях та матеріалами справи не підтверджуються, а тому підстав для його задоволення немає, чого судом першої інстанції враховано не було.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, всупереч вимог ГПК України не було всебічно та повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішення господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об'єктивно з'ясовано обставини справи. При цьому, висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Укрветсанзавод» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року -скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрветсанзавод» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/6968/16 скасувати повністю.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на позивача.

5. Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Укрветсанзавод» (02140, м. Київ, вул. Б. Гмирі, 9 В, ) 3520,00 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції. Видати наказ.

6. Видачу наказу по справі № 910/6968/16 доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/6968/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено та підписано 22.03.2019.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді В.О. Пантелієнко

Б.М. Грек