ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Справа№ 910/600/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 20.03.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 23.01.2019

у справі №910/600/19 (суддя Головіна К.І.)

позовної заяви Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

про визнання виконавчого напису №7858 від 20.12.2017 таким,

що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (надалі - відповідач) про визнання виконавчого напису №7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сума кредитної заборгованості за кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 не є безспірною, відповідно виконавчий напис №7858 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору застави від 04.03.2004, укладеного на забезпечення виконання заставодавцем кредитного зобов'язання за кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. в порушення ст. 88 Закону України "Про нотаріат".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/600/19 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису №7858 від 20.12.2017 таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, оскільки встановив, що в іншій справі, а сааме в справі №910/1580/18 вже було прийнято рішення, яке набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що заявлено у даному позові.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (скаржник) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/600/19 та передати дану справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга позивача мотивована невідповідністю висновку суду, оскільки неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що підстави спору даної справи відрізняються від справи №910/1580/18, на яку суд першої інстанції вказав в оскаржуваній ухвалі, а отже суд відмовляючи у відкритті провадження неправильно застосував поняття підстав позову, чим порушив право позивача на доступ до правосуддя та справедливий судовий розгляд.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2019, апеляційну скаргу Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/600/19 та призначено до розгляду на 18.03.2019. Роз'яснено відповідачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого п. 3 зазначеної ухвали.

01.03.2019 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18.03.2019 оголошено протокольно перерву до 20.03.2019.

20.03.2019 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого скаржник просив долучити до матеріалів справи №910/600/19 копію позовної заяви від 06.02.2018 про визнання виконавчого напису №7858 таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання 20.03.2019 з'явилися представники сторін.

Представники позивача в судовому засіданні 20.03.2019 підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/600/19 скасувати та передати дану справу на розгляд до Господарського суду міста Києва. Крім того, представник позивача Цімерман О.І. заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання суду апеляційної інстанції розрахунку заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.03.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, з огляду на її необгрунтованість, просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін. Щодо клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Колегія суддів ухвалила протокольно відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні, вирішено проводити розгляд справи по суті в судовому засіданні 20.03.2019.

У відповідності до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до Господарського суду міста Києва з вимогою до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису №7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., таким, що не підлягає виконанню.

При дослідженні матеріалів позовної заяви, місцевим господарським судом було встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/1580/18 за позовами Фірми "Т.М.М." - ТОВ та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, у тому числі і виконавчого напису №7858 від 20.12.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2018 у справі №910/1580/18, позов Фірми "Т.М.М." - ТОВ та ТОВ "ТММ-Будкомплект" було задоволено, проте, постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.11.2018, рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2018 у справі №910/1580/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовів Фірми "Т.М.М." - ТОВ та ТОВ "ТММ-Будкомплект" - відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що предметом спору у справі №910/1580/18 було питання щодо правомірності вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. виконавчого напису №7858 від 20.12.2017, зокрема, щодо безспірності вказаної у цьому написі заборгованості.

Відповідно Господарський суд міста Києва ухвалою від 23.01.2019 відмовив у відкритті провадження посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Частинами 1-2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України зазначено про те, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що у лютому 2018 року Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" звернулись до Господарського суду міста Києва з позовами до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчих написів №№7858, 7861, 7862, 7860, 7859, вчинених 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, такими, що не підлягають виконанню.

Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що зазначені виконавчі написи нотаріуса були вчинені з порушенням норм чинного законодавства, а саме: з порушенням процедури їх вчинення, за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, стягнутої за спірними виконавчими написами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також за неправильно визначеним відповідачем розміром заборгованості.

Відмовляючи в позові по справі №910/1580/18, господарськими судами було встановлено, що спірні виконавчі написи були вчинені з дотриманням норм чинного законодавства, а позовні вимоги є необґрунтованими.

Отже з урахуванням приписів норм закону, позивач скористався правом на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

В той же час, позивачем у даній справі заявлена вимога про визнання таким, що не підлягає виконанню той же виконавчий напис - №7858 від 20.12.2017 з тих же підстав - сума кредитної заборгованості за кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004 не є безспірною.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, з вказаної вище норми вбачається, що суд наділений правом відмовити у відкритті провадження у справі, коли встановить, що такий спір вирішується або вже вирішений.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на відсутність в оскаржуваній ухвалі належних мотивів для прийняття судом першої інстанції свого рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 6 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, положенням про автоматизовану систему документообігу суду затвердженим рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами та доповненнями) визначено цілі та завдання, а саме викладення (формування) оригіналів електронних судових рішень, виконавчих документів, інших документів у формі оригіналів електронного документа, створення доказів електронної копії паперового документу, процесуальних та інших документів, що подаються у паперовій формі, розмітка створених документів, збереження інформаційних ресурсів в електронному архіві та їх автоматизоване надсилання (відповідно до Протоколів обміну, затверджених адміністратором) до Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного державного реєстру виконавчих документів та єдиної централізованої бази даних судової влади.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було встановлено з бази "Діловодства спеціалізованого суду", що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/1580/18 за позовами Фірми "Т.М.М." - ТОВ та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, у тому числі і виконавчого напису №7858 від 20.12.2017.

Відповідно місцевий господарський суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі належним чином дослідив предмет та склад учасників данного спору, а також предмет та склад учасників справи №910/1580/18.

Отже твердження позивача про те, що в оскаржуваній ухвалі не міститься мотивів її постановлення суд апеляційної інстанції вважає помилковим та необгрунтованим, оскільки місцевим господарським судом зазначено з яких мотивів він виходив, а саме наявності рішення у справі №910/1580/18.

Колегія суддів також зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов'язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). Наприклад, у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 09.01.2013, заява №21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі судової ухвали відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника (Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю).

Керуючись ст.ст. 13, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/600/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 у справі №910/600/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/600/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини+ судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай