ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Справа № 911/243/19

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., при секретарі судового засідання Гришко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерлайт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп»

про стягнення 418 950, 84 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1І031165 від 21.09.2015 та договором № 1І038231 від 01.06.2018 у розмірі 418 950, 84 грн., з яких: 317 980, 99 грн. основного боргу, 6 574, 00 грн. 3 % річних, 21 308, 45 грн. інфляційних втрат та 73 087, 40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.01.2019 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 18.02.2019 та витребувано у сторін певні документи.

До господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання вих. № 13/1 від 13.02.2019 (вх. № 3001/19 від 13.02.2019) про залучення витребуваних судом документів до матеріалів справи.

18.02.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання б/н від 15.02.2019 (вх. № 3295/19 від 18.02.2019) про продовження строку для подання відзиву, доказів та витребуваних судом документів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.02.2019, враховуючи неявку в судове засідання повноважного представника позивача та подане відповідачем клопотання б/н від 15.02.2019 (вх. № 3295/19 від 18.02.2019), з метою виконання завдань та основних засад господарського судочинства, розгляд справи відкладено на 14.03.2019.

До господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення вих. № 07/19 від 07.03.2019 (вх. № 4981/19 від 13.03.2019) по справі.

14.03.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 13.03.2019 (вх. № 5062/19 від 14.03.2019) на позов, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 14.03.2019 судом, в порядку ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 21.03.2019.

До господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь вих. № 20/1 від 20.03.2019 (вх. № 5684/19 від 21.03.2019) на відзив відповідача на позовну заяву.

Присутній у судовому засіданні 21.03.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.03.2019 проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.03.2019, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

21.09.2015 між сторонами укладено договір № 1І031165, відповідно до якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням відповідача, поставити товар, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Відповідно до п. 3.1 договору товар поставляється позивачем у відповідності з замовленням відповідача по асортименту, кількості та цінами в строк, зазначений в замовленні.

Згідно з п. 3.4 договору пунктом поставки товару за цим договором є склад відповідача, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом позивача. Датою поставки є дата отримання відповідачем товару на складі відповідача.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що позивач при поставці відповідної партії товару передає відповідачу наступну супровідну документацію:

- накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ;

- товарно-транспортні накладні;

- податкові накладні;

- належним чином засвідчені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обовязковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі;

- коригувальні податкові накладні у випадку повернення товару;

- погоджений з відповідачем примірник замовлення.

Відповідно до п. 3.7.1 договору у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продажу в мережі магазинів «Фуршет» для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, відповідач направляє на адресу уповноваженого представника позивача повідомлення про обсяг та причини повернення товару, який позивач зобовязаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від відповідача вивезти зі складу відповідача.

Згідно з п. 3.7.2 договору відповідач оформлює повернення товарів за допомогою накладної на повернення товарів.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що позивач зобовязується за власний рахунок організовувати та проводити заходи по стимулюванню збуту товарів в порядку, встановленому сторонами окремими договорами.

Відповідно до п. 5.1 договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Згідно з п. 7.1 договору відповідач оплачує товар, що поставляється за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних.

Пунктом 7.8 договору передбачено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Відповідно до п. 7.9 договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача після його реалізації кожні 35 дні (ів). Під реалізацією сторони розуміють безпосередню реалізацію товару, що здійснюється через мережу магазинів «Фуршет». При цьому сторони домовились про те, що відповідач здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500, 00 грн.

Згідно з п. 7.10 договору відповідач має право затримати розрахунки з позивачем: при несвоєчасній оплаті позивачем товарів, робіт, послуг по іншим договорам, укладеним між позивачем та відповідачем; у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації; у випадку невиконання/неналежного виконання пунктів 7.12, 7.13 (із підпунктами) або 7.14 (із підпунктами) цього договору.

Пунктом 7.11 договору передбачено, що зобовязання відповідача по оплаті товару вважається виконаним з моменту списання коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до п. 7.12 договору не пізніше кожного 08 числа місяця уповноважений представник позивача зобовязаний отримати документи в офісі відповідача (за адресою м. Київ, вул. Сосюри 6).

Згідно з п. 7.13 договору не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення цього договору, сторони зобовязані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки взаєморозрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

У відповідності до п. 7.14 договору кожний місяць з моменту укладення цього договору сторони зобовязані підписувати всі первинні та інші документи. Первинні та інші документи по цьому договорі підписуються не пізніше 10 числа наступного місяця.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що даний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 21.09.2018.

01.06.2018 між сторонами укладено договір № 1І038231, відповідно до якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням відповідача, поставити товар, а відповідач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Відповідно до п. 3.1 договору товар поставляється позивачем у відповідності з замовленням відповідача по асортименту, кількості та цінами в строк, зазначений в замовленні.

Згідно з п. 3.4 договору пунктом поставки товару за цим договором є склад відповідача, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом позивача. Датою поставки є дата отримання відповідачем товару на складі відповідача.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що позивач при поставці відповідної партії товару передає відповідачу наступну супровідну документацію:

- накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку;

- товарно-транспортні накладні;

- належним чином засвідчені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обовязковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі;

- погоджений з відповідачем примірник замовлення.

Відповідно до п. 3.7.1 договору у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі відповідача для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, відповідач направляє на адресу уповноваженого представника позивача повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торгівельних точок, з яких позивач зобовязаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від відповідача вивезти такий товар.

Згідно з п. 3.7.2 договору відповідач оформлює повернення товарів за допомогою накладної на повернення товарів.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що позивач зобовязується за власний рахунок організовувати та проводити заходи по стимулюванню збуту товарів в мережі магазинів «Фуршет» в порядку, встановленому сторонами окремими договорами.

Відповідно до п. 5.1 договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Згідно з п. 7.1 договору відповідач оплачує товар, що поставляється за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних.

Пунктом 7.8 договору передбачено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару.

Відповідно до п. 7.9 договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача щосереди кожні 35 днів після реалізації товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що відповідач здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500, 00 грн. з кожного магазину.

Згідно з п. 7.10 договору відповідач має право затримати розрахунки з позивачем: при несвоєчасній оплаті позивачем товарів, робіт, послуг по іншим договорам, укладеним між позивачем та відповідачем; у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації; у випадку невиконання/неналежного виконання пунктів 7.12, 7.13 (із підпунктами) або 7.14 (із підпунктами) цього договору.

Пунктом 7.11 договору передбачено, що зобовязання відповідача по оплаті товару вважається виконаним з моменту списання коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до п. 7.12 договору не пізніше кожного 08 числа місяця уповноважений представник позивача зобовязаний отримати документи в офісі відповідача (за адресою м. Київ, вул. Сосюри 6).

Згідно з п. 7.13 договору не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення цього договору, сторони зобовязані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки взаєморозрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

У відповідності до п. 7.14 договору кожний місяць з моменту укладення цього договору сторони зобовязані підписувати всі первинні та інші документи. Первинні та інші документи по цьому договорі підписуються не пізніше 10 числа наступного місяця.

Згідно з п. 10.1 договору даний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами, окрім вищевказаних договорів № 1І031165 від 21.09.2015 та № 1І038231 від 01.06.2018, було також укладено договір № ВЗ 1І031165 про надання послуг від 21.09.2015, договір № АГК 1-18 про надання послуг від 01.01.2018 та договір № ВЗ 1І038231 про надання послуг від 01.06.2018.

Відповідно до зазначених договорів надання послуг позивач доручає, а відповідач зобовязується надати позивачу за плату маркетингові послуги та послуги зі стимулювання збуту стосовно товарів, поставлених позивачем згідно договорів № 1І031165 від 21.09.2015 та № 1І038231 від 01.06.2018, оплата за надані послуги здійснюється, зокрема, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору № 1І031165 від 21.09.2015 та договору № 1І038231 від 01.06.2018 ним була здійснена поставка товару відповідачу на загальну суму 3 374 507, 40 грн., що підтверджується видатковими накладними.

Проте, як зазначає позивач, в порушення своїх договірних зобовязань, відповідачем була здійснена лише часткова оплата вартості поставленого товару, частину товару було повернуто, а частину зараховано за надані відповідачем послуги, у звязку з чим за останнім утворилася заборгованість за реалізований товар у розмірі 317 980, 99 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилається на те, що: наданні позивачем видаткові накладні належним чином не оформленні, оскільки з їх тексту неможливо ідентифікувати особу та встановити повноваження особи, яка отримала товар; позивачем не надано відповідачу належним чином оформленні документи, що передбачені п. 3.6 договору, у звязку з чим відповідач має право затримати оплату за товар; позивачем не надано доказів реалізації поставленого товару, а тому строк оплати відповідно до умов договорів поставки не настав; оскільки позивачем не доведено реалізації товару, тобто не доведено існування основного боргу, то і нарахування інших сум (3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами) є безпідставним і їх нарахування договорами поставки не передбачено.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав до суду договір № 1І031165 від 21.09.2015, договір № 1І038231 від 01.06.2018, видаткові накладні, акти про зарахування зустрічних однорідних вимог, накладну на повернення, банківські виписки, акт звірки взаєморозрахунків та листування, яке відбувалося між ним та відповідачем.

Так, судом встановлено, що на виконання умов договору № 1І031165 від 21.09.2015 та договору № 1І038231 від 01.06.2018 позивач по видаткових накладних за період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року поставив відповідачу товар на загальну суму 3 374 507, 40 грн., а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявністю підписів та печаток/штампів сторін на вказаних видаткових накладних, копії яких залучено до матеріалів справи, оригінали у судовому засіданні оглянуто.

Відповідно до наявних у матеріалах справи банківських виписок та довідок банку № 040-24/844 від 28.12.2018, № 040-24/929 від 12.02.2019 відповідачем було сплачено позивачу 1 903 185, 15 грн. за поставлений товар згідно договору № 1І031165 від 21.09.2015.

Разом з тим, відповідно до наданих позивачем актів про зарахування зустрічних однорідних вимог за період з жовтня 2015 року по листопад 2018 року сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, здійснили зарахування цих вимог, зокрема по договору № 1І031165 від 21.09.2015, договору № 1І038231 від 01.06.2018, договору № ВЗ 1І031165 про надання послуг від 21.09.2015, договору № АГК 1-18 про надання послуг від 01.01.2018 та договору № ВЗ 1І038231 про надання послуг від 01.06.2018, на загальну суму 837 821, 80 грн.

Крім того, згідно наявних у матеріалах справи бухгалтерської довідки № 7 від 13.09.2016, акту від 13.09.2016 та накладної на повернення № НОМЕР_1 від 13.09.2016 відповідачем було повернуто позивачу товар на загальну суму 367, 20 грн.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 3 374 507, 40 грн. та здійснення відповідачем оплати, зарахування зустрічних однорідних вимог і повернення товару на загальну суму 2 741 374, 15 грн., різниця між цими сумами 633 133, 25 грн.

Проте, позивач стверджує, що відповідно до звітів на електронному порталі відповідача станом на 19.12.2018 залишок нереалізованого відповідачем товару становить 8079 одиниць, а тому заборгованість за вже реалізований товар становить 317 980, 99 грн., що і заявлено ним до стягнення у даній справі.

Відповідач, стверджує, що: наданні позивачем видаткові накладні належним чином не оформленні, оскільки з їх тексту неможливо ідентифікувати особу та встановити повноваження особи, яка отримала товар; позивачем не надано відповідачу належним чином оформленні документи, що передбачені п. 3.6 договору, у звязку з чим відповідач має право затримати оплату за товар; позивачем не надано доказів реалізації поставленого товару, а тому строк оплати відповідно до умов договорів поставки не настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пунктів 3.4 договорів датою поставки є дата отримання відповідачем товару на складі відповідача.

Пунктами 3.6 договорів передбачено, що позивач при поставці відповідної партії товару передає відповідачу певну супровідну документацію.

Згідно з пунктами 5.1 договорів перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі відповідача.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що факт отримання товару відповідачем від позивача підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та відповідачем не заперечується.

Разом з тим, відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки/штампу самої юридичної особи, відсутність реквізитів довіреності на цю особу не може свідчить про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі. Відтиск печатки/штампу на видатковій накладній є свідченням участі юридичної особи, у здійсненні господарської операції за цією накладною.

Крім того, ненадання позивачем супровідної документації, визначеної пунктами 3.6 договорів, за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати зазначену господарську операцію.

Суд звертає увагу, що будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з вимогою надати визначені договорами належним чином оформленні документи, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання, доказів відмови відповідача від договорів та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов'язань за договорами поставки у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства та умов укладених між сторонами договорів, відповідачем не надано.

Таким чином, відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами ст. 666 Цивільного кодексу України правом встановити позивачу строк для передачі необхідних документів, що стосуються товару, а в разі невиконання вимог - відмовитися від договору та повернути товар.

Разом з тим, ненадання податкових накладних, посвідчень якості та погоджених замовлень не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов'язку оплатити переданий йому товар.

Щодо того, що позивачем не надано доказів реалізації поставленого товару, а тому строк оплати відповідно до умов договорів поставки не настав, суд зазначає таке.

Дійсно договором № 1І031165 від 21.09.2015 та договором № 1І038231 від 01.06.2018 передбачено обовязок відповідача оплатити поставлений позивачем товар після його реалізації кожні 35 днів.

Водночас, сторони передбачили у вказаних договорах право відповідача повернути позивачу товар у випадку, якщо він не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі відповідача для вказаної категорії товару, або, якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився неякісним при тестуванні, за умови повідомлення відповідачем позивача про обсяг та причини повернення товару, а також переліку торгівельних точок, з яких позивач зобовязаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання такого повідомлення від відповідача вивезти такий товар.

Суд звертає увагу, що поставка товару позивачем відповідачу здійснювалася у період з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року, тобто протягом тривалого часу, будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з повідомленням про повернення товару із зазначенням, що він не реалізований, не виходить на необхідний рівень продажу або сплив його строк придатності чи з інших причин до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що ненадання позивачем доказів реалізації товару не може свідчити про відсутність у відповідача обовязку сплатити отриманий товар.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України метою договору поставки є отримання постачальником оплати за товар, в даному випадку обовязками відповідача є здійснення оплати товару, а у разі його нереалізації повернення товару.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі № 30744гс 17 якщо покупець не повернув отриманий під реалізацію та нереалізований ним товар в установлений договором строк, постачальник має право стягнути з нього вартість цього товару.

Разом з тим, суд звертає увагу, що факт поставки товару підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, позивачем заявлено до стягнення лише вартість товару, яка відповідно до даних з електронного порталу відповідача є реалізованою, відповідач не повернув позивачу залишок нереалізованого товару, як це передбачено договорами поставки, та повністю не розрахувався за отриманий товар.

Відповідач належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами заявлених до нього вимог не спростував, доказів реалізації/нереалізації, повернення поставленого позивачем товару та контррозрахунку заявлених позовних вимог суду не надав.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 317 980, 99 грн. основного боргу за договором № 1І031165 від 21.09.2015 та договором № 1І038231 від 01.06.2018 є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, просить суд стягнути з відповідача 6 574, 00 грн. 3 % річних та 21 308, 45 грн. інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а також 73 087, 40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, які нараховані за період з 02.01.2018 по 17.01.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Частиною третьою ст. 692 Цивільного кодексу України фактично конкретизовано передбачений ст. 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розумінні зазначених норм проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. При цьому договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Разом із цим згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Зі змісту договору № 1І031165 від 21.09.2015 та договору № 1І038231 від 01.06.2018 вбачається, що розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами у них не встановлено, проте позивач здійснив таке нарахування відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено розмір штрафних санкцій, а не процентів за користування чужими грошовими коштами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, передбачених ст. 536 Цивільного кодексу України, не є ані видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією, а тому здійснене позивачем нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України є безпідставним.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З огляду на вимоги статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку позовних вимог та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що у відповідності до наявних матеріалів справи у суду відсутня інформація щодо конкретних дат та сум реалізації поставленого згідно договору № 1І031165 від 21.09.2015 та договору № 1І038231 від 01.06.2018 товару, суд не вбачає за можливе в силу положень пунктів 7.9 вказаних договорів визначити конкретні дати виникнення у відповідача обовязку з оплати, що є необхідним для визначення періоду прострочення та перевірки правильності здійснення позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 6 574, 00 грн. 3 % річних, 21 308, 45 грн. інфляційних втрат та 73 087, 40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки вони не підтвердженні належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами та є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1І031165 від 21.09.2015 та договором № 1І038231 від 01.06.2018 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 317 980, 99 грн. основного боргу, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 6 574, 00 грн. 3 % річних, 21 308, 45 грн. інфляційних втрат та 73 087, 40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами суд відмовляє.

Судовий збір, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерлайт» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (08205, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Лісова, будинок 6-Г, ідентифікаційний код - 35995595) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерлайт» (02081, місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, корпус Г, ідентифікаційний код - 38966750) 317 980 (триста сімнадцять тисяч девятсот вісімдесят) грн. 99 коп. основного боргу та 4 769 (чотири тисячі сімсот шістдесят девять) грн. 71 коп. судового збору шляхом перерахування на поточний рахунок 1025 у банку ПАТ «Прокредит Банк» в м. Києві, МФО 320984.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» 6 574, 00 грн. 3 % річних, 21 308, 45 грн. інфляційних втрат та 73 087, 40 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.04.2019.

Суддя Т.В. Лутак