ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/2902/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Верховця А.А.

Отрюха Б.В.

секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представників:

від заявника - Омельчука П.І.,

від Київської міської ради - Тхорика С.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Київської міської ради

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 25.05.2018

у справі № 910/2902/18 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "НМТ Інвестментс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/2902/18 задоволено частково клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Давидюка Романа Миколайовича про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів; заборонено Київській міській раді вчиняти будь-які дії щодо припинення права користування (оренди, найму) Товариству з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс" земельними ділянками згідно переліку; заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, спрямовані на втрату, відчуження, припинення права володіння та/або права користування та/або права розпорядження, обмеження розпорядження майном боржника, що належить останньому на праві приватної власності, перебуває у боржника на праві повного господарського відання або оперативного управління, а також перебуває у строковому платному користуванні (оренді, наймі) боржника; заборонено Київській міській раді та боржнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс", а також будь-яким особам вчиняти дії щодо дострокового розірвання, припинення договорів оренди, укладених між Київською міською радою та боржником; в іншій частині клопотання залишено без задоволення; вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Київська міська рада звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/2902/18.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 є необґрунтованою, прийнята без з'ясування всіх обставин справи та такою, що не відповідає вимогам ст.ст. 12, 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а також ст.ст. 12, 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Так, за твердженням скаржника, ухвала місцевого господарського суду не містить мотивів щодо наявності правового зв'язку між заявленими вимогами та заходами до забезпечення заяви, при цьому суд взагалі не зазначив, які докази можуть вказувати на наявність обставин, з якими пов'язується застосування заходів до забезпечення вимог кредиторів та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення заяви. При цьому, клопотання розпорядника майна боржника нічим не обґрунтоване та базується лише на власних міркуваннях та припущеннях. Застосований вид забезпечення позову, за твердженням скаржника, не відповідає вимогам ГПК України. Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що за нормами ст.ст. 12, 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд має право накласти заборону на вчинення певних дій лише власнику майна боржника та боржнику щодо його майна, а вирішення такого питання можливе лише за ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство. скаржник також зазначає, що суд наклав заборону на вчинення певних дій з земельними ділянками її власнику, а саме Київраді, яка не була залучена до участі у справі про банкрутство, оскільки товариство-боржник не є власником майна (земельних ділянок). При цьому, лише власник земельної ділянки може приймати рішення щодо припинення права оренди земельних ділянок, а тому застосування заходів до забезпечення вимог кредиторів не призведе до реального забезпечення виконання вимог кредиторів, оскільки такі земельні ділянки перебувають у комунальній власності, і без дозволу власника право оренди чи право власності на них не може бути відчужене іншим особам, в тому числі кредиторам по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради.

Ініціюючий кредитор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу Київради без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 розгляд апеляційної скарги призначено на 03.10.2018.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №910/2902/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2018 справу №910/2902/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Сотніков С.В. (головуючий), Верховець А.А., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2018 прийнято до провадження та постановлено здійснювати розгляд справи № 910/2902/18 по суті спочатку колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Сотніков С.В. (головуючий), Верховець А.А., Отрюх Б.В., яка визначена протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018; розгляд справи № 910/2902/18 призначено в судовому засіданні на 27.12.2018.

27.12.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 22.01.2019 відповідно до ст. 216 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 відкладено розгляд справи на 26.02.2019; зобов'язано Київську міську раду надати суду докази надсилання арбітражному керуючому Давидюку Р.М. копії апеляційної скарги, рішення Київради № 234/6285 від 06.12.2018 та листа Департаменту земельних ресурсів № 05708-24616 від 16.11.2018 протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали.

24.01.2019 Київрада подала докази надсилання копії апеляційної скарги, рішення Київради № 234/6285 від 06.12.2018 та листа Департаменту земельних ресурсів № 05708-24616 від 16.11.2018, розпоряднику майна боржника арбітражному керуючому Давидюку Р.М.

В судовому засіданні 26.02.2019, 28.02.2019 оголошувалась перерва відповідно до ст. 216 ГПК України.

28.02.2019 боржник подав пояснення щодо апеляційної скарги, в яких заперечив твердження і вимоги, викладені у скарзі, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників провадження, що брали участь при апеляційному розгляді справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини 1 статті 2 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Частиною 6 статті 12 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону про банкрутство господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Згідно частини 2 статті 18 Закону про банкрутство господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику укладати без згоди арбітражного керуючого (розпорядника майна) правочини (договори), а також зобов'язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі (ч. 3 ст. 18 Закону про банкрутство).

Отже, заходи щодо забезпечення вимог кредиторів згідно приписів статті 18 Закону про банкрутство можуть бути введені на стадії розпорядження майном та діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі.

При цьому, положення ГПК України про забезпечення позову застосовуються у справі про банкрутство з урахуванням вимог ГПК України, що визначає особливості провадження у справі про банкрутство як окремої форми судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2018 року заявник звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс", оскільки останнє має кредиторську заборгованість у сумі 16450222,33 грн. і неспроможне її погасити, не інакше ніж через застосування до нього судових процедур, передбачених Законом про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2018 відкрито провадження у справі № 910/2902/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс", визнано розмір вимог ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "НМТ Інвестментс" в розмірі 16450222,33 грн., введено процедуру розпорядження майном, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Давидюка Романа Миколайовича, заборонено боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави, призначено попереднє засідання суду на 11.06.2018.

24.05.2018 розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Давидюк Р.М. звернувся до господарського суду із клопотанням про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів, у якому просив:

заборонити Київській міській раді вчиняти будь-які дії щодо припинення права користування (оренди, найму) Товариству з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс" земельними ділянками, розташовані за адресою: ж/м Осокорки-Центральні (1, 2, 2а, 3, 4, 5, 6 мікрорайони) у Дарницькому районі міста Києва;

заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, спрямовані на втрату, відчуження, припинення права володіння та/або права користування та/або права розпорядження, обмеження розпорядження майном боржника, що належить останньому на праві приватної власності, перебуває у боржника на праві повного господарського відання або оперативного управління, а також перебуває у строковому платному користуванні (оренді, наймі) боржника;

заборонити Київській міській раді та боржнику, а також будь-яким особам вчиняти дії щодо дострокового розірвання, припинення договорів оренди, укладених між Київською міською радою та боржником, перелік яких наведено у клопотанні;

заборонити Громадській організації "Екопарк Осокорки", її членам, іншим громадським організаціям, юридичним та/або фізичним особам, органам державної влади та місцевого самоврядування, або будь-яким іншим особам створювати Товариству з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс" або уповноваженим ним особам, або будь-яким іншим особам або чинити перешкоди під час здійснення господарської діяльності щодо використання земельних ділянок наведених вище, в тому числі стосовно їх забудови.

Клопотання розпорядника майна боржника мотивоване тим, що з метою проведення інвентаризації майна боржника, аналізу його фінансово-господарської діяльності розпорядник майна направив боржнику запит про надання документів фінансової звітності Товариства за 2014 - 2017 роки, про проведення в термін до 12.05.2018 інвентаризації активів та зобов'язань боржника з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження, а також майна і матеріальних цінностей, що не належать боржнику та облік яких ведеться на позабалансових рахунках та запропоновано включити розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Давидюка Р.М. до складу інвентаризаційної комісії.

Втім, запитувані арбітражним керуючим Давидюком Р.М. документи боржник не надав, питання проведення інвентаризації майна не вирішив, у зв'язку з чим розпорядник майна позбавлений можливості провести аналіз фінансово-господарської діяльності боржника.

Разом з тим, з відкритих інформаційних джерел мережі Інтернет розпоряднику майна боржника стало відомо, що під час розгляду петиції, ініційованої Громадською організацію "Екопарк Осокорки" на пленарному засіданні VI сесії Київської міської ради VIII 23.05.2018 ініціюється винесення на розгляд Київської міської ради питання щодо розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс", які були надані останньому в оренду для забудови, з метою влаштування на території таких земельних ділянок ландшафтного парку "Екопарк Осокорки".

В той же час, за боржником зареєстровано два дозволи на виконання будівельних робіт, а саме:

від 23.03.2015 № ІУ30 з будівництва об'єкта будівництва: "Комплексна забудова території об'єктами житлового і соціально-побутового призначення мікрорайонів 1, 2, 2а житлового масиву "Осокорки-Центральні" у Дарницькому районі м. Києва. Перша черга будівництва. Будівництво підстанції ПС 110/10 кВ "Аркада" з КЛ 110";

від 27.04.2018 №ІУ13 з будівництва об'єкта будівництва: "Комплексна забудова території об'єктами житлового і соціально-побутового призначення (1, 2, 2а мікрорайони) житлового масиву Осокорки-Центральні у Дарницькому районі м. Києва. 2 черга будівництва. Коригування" на земельній ділянці з кадастровим номером :96:001:0008, яка передана в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс" на підставі договору оренди земельної ділянки № 63-6-00282 від 08.09.2005, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс". Цільове призначення земельних ділянок-для забудови об'єктами житлового і соціально-побутового призначення.

Оскільки рішення Київської міської ради про розірвання договорів оренди земельних ділянок позбавить реальної можливості відновити платоспроможність боржника, розпорядник майна боржника звернувся до суду з клопотання про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони вчиняти певні дії.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення клопотання розпорядника майна, суд першої інстанції виходив з його часткової обґрунтованості та дійшов висновку про доцільність задовольнити його в частині заборони Київській міській раді вчиняти будь-які дії щодо припинення права користування (оренди, найму) Товариству з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс" земельними ділянками наведеними у клопотанні, заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, спрямовані на втрату, відчуження, припинення права володіння та/або права користування та/або права розпорядження, обмеження розпорядження майном боржника, що належить останньому на праві приватної власності, перебуває у боржника на праві повного господарського відання або оперативного управління, а також перебуває у строковому платному користуванні (оренді, наймі) боржника, а також заборони Київській міській раді, боржнику та будь-яким особам вчиняти дії щодо дострокового розірвання, припинення наведених у клопотанні договорів оренди, укладених між Київською міською радою та боржником.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 136 ГПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, передбачені загальними положеннями статті 137 ГПК України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм Закону про банкрутство.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників у справі про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників у справі про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Як було встановлено вище, щодо боржника порушено провадження у справі про банкрутство, яке перебуває на стадії розпорядження майном боржника, відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 04.04.2018.

Основним видом діяльності боржника є будівництво житлових і нежитлових будівель.

На праві оренди в володінні і користуванні боржника перебуває низка земельних ділянок, розташовані за адресою: ж/м Осокорки-Центральні (1, 2, 2а, 3, 4, 5, 6 мікрорайони) у Дарницькому районі міста Києва, для комплексної забудови території об'єктами житлового і соціально-побутового призначення.

Боржник зареєстрував дозволи на виконання будівельних робіт на вказаних земельних ділянках та розпочав будівельні роботи, що підтверджується первинною будівельною документацією, яка надана боржником апеляційному суду.

В той же час, враховуючи систематичне невиконання боржником п. 8.4 договорів оренди щодо сплати орендної плати за земельні ділянки, зважаючи на негативне ставлення громадськості до намірів щодо забудови земельних ділянок, Київська міська рада розпочала вчиняти дії щодо розірвання договорів оренди, укладених з боржником, зокрема, ухваливши рішення № 234/6285 від 06.12.2018 (прийняте за основу в першому читанні) про розірвання договорів оренди, звільнення земельних ділянок, привівши їх у стан, придатний для подальшого використання.

Також, колегія суддів враховує, що матеріали справи містять клопотання розпорядника майна боржника від 16.07.2018 про відкриття процедури санації, яке було подане до Господарського суду міста Києва на підставі рішення комітету кредиторів боржника від 13.07.2018 (протокол №1/13072018), та яке станом на час апеляційного провадження не розглянуте судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, позбавлення боржника права оренди на земельні ділянки, на яких він здійснює свою основну господарську діяльність з будівництва житлових і нежитлових будівель, призведе до зупинення такої діяльності, суттєвого погіршення стану його активів і, як наслідок, перешкодить відновленню платоспроможності боржника в можливій процедурі санації.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 18 Закону про банкрутство вжиті судом заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють до введення наступної судової процедури банкрутства - санації, ліквідації, мирової угоди (заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі).

Колегія суддів вважає, що сама по собі заборона вчиняти дії щодо припинення права оренди боржника на земельні ділянки жодним чином не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права скаржника на вільне розпорядження майном, що є предметом спору, та спрямована виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення з метою оздоровлення фінансово-господарського становища боржника (відновлення його платоспроможності) та задоволення вимог кредиторів, які є основною метою судових процедур, передбачених Законом про банкрутство.

Слід зазначити, що постановляючи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі визначив, які саме дії забороняється вчиняти, зокрема, дії щодо припинення права користування (оренди, найму) Товариству з обмеженою відповідальністю "Контактбудсервіс" земельними ділянками згідно переліку, які є адекватними заходами до забезпечення позову, виходячи з вимог, на забезпечення яких він вжитий.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Давидюка Р.М. про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів є обґрунтованими, оскільки є очевидною небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам кредиторів та боржника, захист яких може стати неможливим без прийняття вищезазначених заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, та для відновлення цих прав необхідні будуть значні зусилля та витрати.

З огляду на викладене, доводи скаржника спростовуються вищевикладеним та змістом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів таким вимогам закону відповідає.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом першої інстанцій при винесенні оскаржуваної ухвали були дотримані.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відповідність ухвали суду першої інстанції про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам, матеріалам справи та необхідність залишення оскаржуваного судового рішення без змін.

Оскільки підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні, то судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2018 про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів у справі № 910/2902/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний 02.04.2019.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді А.А. Верховець

Б.В. Отрюх