ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. Справа№ 910/14036/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: Довгалюк А.В. (довіреність №34 від 02.01.2019),

від третьої особи 1: представник не з'явився,

від третьої особи 2: представник не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2018, повний текст якого складено та підписано 10.12.2018

у справі № 910/14036/18 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА"

до приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "САЛАМАНДРА", 2) ОСОБА_3

про стягнення 167091,18 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" (далі-відповідач) 167 091,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено відшкодування власнику автомобіля , державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачу перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. З урахуванням наведеного, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 167091,18 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.12.2018 року у справі №910/14036/18 позов задоволено повністю.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки страховиком відповідача здійснено виплату страхового відшкодування межах ліміту відповідальності встановленої полісом №АК/8776736 у сумі 100 000,00 грн., то відповідач зобов'язаний здійснити відшкодування шкоди, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування, тобто у сумі 167 091,18 грн (267091,18 грн - 100 000,00 грн).

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції від 04.12.2018, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/14036/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказав на те, що судом першої інстанції не наведено в оскаржуваному судовому рішенні обґрунтувань відхилення або неприйняття його доводів про співставлення пошкоджень зазначених у довідці управління патрульної поліції в м. Києві про ДТП і на кольорових фотознімках та їх невідповідності ряду виконаних робіт при ремонті ТЗ, а також щодо пунктів 42-45 акту виконаних робі №6036496 від 26.07.2018 та рахунку №1042807 від 08.06.2018, які включали види робіт по заміні «захисної плівки» та зазначені і відповідно обраховані тричі на загальну суму 2 751,87 грн. Крім того, відповідач стверджує про відсутність підстав включення в ремонтні роботи ТЗ часткового фарбування капоту, відповідно і матеріалів для його проведення та заміни скла заднього лівого до калькуляції витрат пошкодження ТЗ завданих в ДТП 29.05.2018 о 9:50, оскільки такі пошкодження не зафіксовані, а отже їх і не існувало. Також, відповідач вважає неправомірним включення до вартості нібито реальних збитків завданих ТЗ такі послуги, як виявлення пошкоджень на суму 1 912,50 грн. та полірування деталей на суму 2 550,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.01.2019 апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Руденко М.А., суддів Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено справу №910/14036/18 до розгляду на 05.03.2019.

18.02.2019 позивачем подано до суду відзив на апеляційну скарги, в якому просить розглядати дану справу без участі його представника, а також залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

05.03.2019 від відповідача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій додатково та більш детально обґрунтовує посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.03.2019 року доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, поважних причин неявки суду не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників позивача та третіх осіб не визнавалась обов'язковою та заявлене позивачем клопотання про слухання справи за його відсутності, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності зазначених вище представників.

Також, треті особи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційні скарги, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 29.05.2018 в м. Києві по вул. Голосіївська, 8, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_2 та автомобіля КРАЗ 260 реєстраційний номер НОМЕР_5.

Згідно із постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2018 у справі №752/11349/18 дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу КРАЗ 260 реєстраційний номер НОМЕР_5, ОСОБА_3, пункту 13.1 Правил дорожнього руху.

Вказаною вище постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2018 встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП. Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с.41-42 т.1).

Відповідно до Звіту №01-14/06 від 14.06.2018, складеного ФОП Куліш О.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 та матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля становить 279 228,34 грн (а.с.28-29 т.1).

Згідно рахунку №1042807 від 08.06.2018 та акту виконаних робіт №6036496 від 26.07.2018 вартість ремонтних робіт автомобіля НОМЕР_2 становить 267 091,18 грн. (а.с.36-38 т.1).

В матеріалах справи міститься, договір добровільного страхування №001338/4600/0000308 від 14.08.2017, укладений між приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УНІКА" та ОСОБА_5, відповідно до якого майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Porsche реєстраційний номер НОМЕР_3 були застраховані у позивача (а.с.21-25 т.1).

В зв'язку з чим, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 267 091,18 грн. (шляхом перерахування на рахунок ремонтної організації), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №029955 від 26.06.2018 (а.с.39 т.1).

Як свідчать матеріали справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом КРАЗ 260 реєстраційний номер НОМЕР_5, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована у ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "САЛАМАНДРА" (третя особа 1) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8776736 (термін дії з 21.04.2018 по 20.04.2019) (а.с.72-73 т.1).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 0 грн.

В межах ліміту відповідальності встановленої полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8776736, ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "САЛАМАНДРА" здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у сумі 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (а.с.58-59 т.1).

Враховуючи те, що винний у дорожньо-транспортній пригоді водій транспортного засобу КРАЗ 260 реєстраційний номер НОМЕР_5, ОСОБА_3 був працівником відповідача, який є власником вказаного транспортного засобу, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 167 091,18 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами як вартість відновлювального ремонту автомобіля так і розмір страхового відшкодування, вимога про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування у розмірі 167 091,18 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно із ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Загальні підстави відповідальності за завдану позадоговірну майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, питання про її відшкодування вирішується за принципом вини.

Як вже зазначалось вище, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року у справі № 752/11349/18 - особою винною у скоєнні ДТП є водій транспортного засобу КРАЗ 260 реєстраційний номер НОМЕР_5, ОСОБА_3 (а.с. 41).

В той же час, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.3 та ч.4 ст.1187 Цивільного кодексу України на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 Цивільного кодексу України).

Аналогічні висновки щодо застосування положень ст.ст. 1187, 1191 Цивільного кодексу України при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наведені в пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється учасниками справи, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 працював водієм у відповідача, а також станом на час ДТП, транспортний засіб КРАЗ 260 реєстраційний номер НОМЕР_5 належав на праві власності відповідачу (а.с. 73). З огляду на що, відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України саме відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником.

При цьому, як свідчать матеріали справи, станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника (відповідача) транспортного засобу КРАЗ 260 реєстраційний номер НОМЕР_5, була застрахована публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Дім страхування", в подальшому змінено назву приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» (а.с.48-55), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8776736 на строк з 21.04.2018 по 20.04.2019 та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн. (а.с. 73 довідка МТСБУ)

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У відповідності до положень ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до Звіту №01-14/06 від 14.06.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 та матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля становить 279 228,34 грн.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ч.2 ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

З огляду на це, Звіт №01-14/06 від 14.06.2018 є лише попереднім оціночним документом, який визначає можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення вказаного транспортного засобу (а.с.28-29 т.1).

Відповідно до рахунку №1042807 від 08.06.2018 та акту виконаних робіт №6036496 від 26.07.2018 вартість ремонтних робіт автомобіля НОМЕР_2 становить 267 091,18 грн. (а.с.36-38 т.1).

Виплата позивачем суми страхового відшкодування в розмірі 267 091,18 грн. підтверджується платіжним дорученням №029955 від 26.06.2018 (а.с.39 т.1).

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17 реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Таким чином, вказаний вище рахунок №1042807 від 08.06.2018, акт виконаних робіт №6036496 від 26.07.2018 та платіжне доручення №029955 від 26.06.2018 підтверджують як фактичну (реальну) вартість відновлювального ремонту автомобіля так і виплату позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 267 091,18 грн.

При цьому, матеріали справи не містять заперечень страховика відповідача щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4., а також доказів проведення відповідачем або страховиком відповідача експертного дослідження пошкоджень останнього.

Як свідчать матеріали справи, страховиком відповідача - ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "САЛАМАНДРА", в межах ліміту відповідальності встановленої полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8776736, здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у сумі 100 000,00 грн. (а.с. 59)

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до вимог ст.ст.1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України відповідач несе відповідальність лише в тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком.

Таким чином, оскільки страховиком відповідача здійснено виплату страхового відшкодування межах ліміту відповідальності встановленої полісом №АК/8776736 у сумі 100 000,00 грн., то відповідач зобов'язаний здійснити відшкодування шкоди, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування, тобто у сумі 167 091,18 грн. (267 091,18 грн. - 100 000,00 грн.).

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника в апеляційній скарзі на невідповідність послуг визначених у калькуляції звіту про оцінку №01-14/06 від 14.06.2018, рахунку №1042807 від 08.06.2018 та акту виконаних робіт №6036496 від 26.07.2018, механічним пошкодженням автомобіля НОМЕР_2, описаним в довідці управління патрульної поліції в м. Києві Національної поліції України, складеній на місці ДТП та зафіксованим на фотознімках, оскільки у довідці патрульної поліції зазначено, а на фотознімках зафіксовано, лише видимі зовнішні пошкодження транспортного засобу, а фактичну шкоду можна визначити лише після детального огляду пошкодженого автомобіля, що у даному випадку було виявлено (зафіксовано) незалежним експертом, аварійним комісаром та відповідними спеціалістами-фахівцями СТО. Крім того, колегія суддів враховує те, що страхова компанія відповідача визнала дану подію страховим випадком та виконала взяті на себе зобов'язання сплативши в межах страхової суми відшкодування 100 000,00 грн, при цьому будь-яких рішень з боку страхової компанії відповідача щодо невизнання розміру або непогодження переліку ремонтних робіт матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Доводи скаржника з приводу порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати пов'язанні з розглядом справи на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" на рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/14036/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/14036/18 залишити без змін.

3. Судові витрати пов'язанні з розглядом справи покласти на приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ".

4.Матеріали справи №910/14036/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 25.03.2019р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко