РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2019Справа № 910/12597/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.,

за участю секретаря судового засідання Зінчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія

«Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Чайка»

про стягнення 259 544, 30 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Кулеба А.М. ;

від відповідача: Міхо К.В.

вільний слухач: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Чайка» (далі - відповідач) про стягнення 259 544, 29 грн., з яких 186 968, 76 грн. основного боргу, 40 660, 13 грн. інфляційних витрат, 9 128, 45 грн. 3% річних, 13 438, 53 грн. пені, 9 348, 43 грн. штрафу.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 893, 17 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач не виконував покладених на нього обов'язків, які встановлені Договором, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. У зв'язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування додаткових доказів у справі в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12597/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувані додаткові докази у справі, підготовче засідання призначено на 24.10.2018 року.

11.10.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки:

- вказаний позивачем розмір заборгованості не відповідає дійсності та спростовується наявними в матеріалах справи доказами;

- нарахування заборгованості за кодом 5-50242 є необґрунтованим, оскільки позивачу достовірно не відомі обсяги води, яка була надана на підігрів. Таку інформацію ні ПАТ «Київенерго» ні Комунальний Концерн «Центр комунального сервісу» не надав. Також, згідно додатку № 1 до договору № 12477/5-01 від 07.08.2014 укладеного між позивачем та ПАТ «Київенерго» кількість поставленої води розраховується відповідно до показань лічильника, встановленого у пункті по вулиця Малиновського, будинок 25 в місті Києві. Тобто, вказаний лічильник обліковує кількість води, яка подається не лише в будинки відповідача - вул. Малиновського, будинок 25-А та вул. Малиновського, будинок 25-В, а і на декілька інших будинків. А у рахунках, виставлених позивачем та зазначених у розгорнутому розрахунку позовних вимог, зазначаються загальні обсяги води та у зазначених у розгорнутому розрахунку позовних вимог, зазначаються загальні обсяги води за кодом 5-50242 для всіх будинків, в які постачається вода за казаним лічильником. Так, наприклад за серпень 2015 року зазначено, що нібито обсяг послуг - води складає 3347 м. куб. (коли води взагалі гарячої не було), за жовтень 2015 - 4053 м. куб. У той час, коли постачання холодної води у два будинки відповідача ніколи не перевищувало 1500 м. куб. Це в котрий раз доводить безпідставність вимог позивачу цій частині (стосовно відведення гарячої води).

- стосовно заборгованості за кодом 5-242 позивачем не було враховано, що відповідно до даних, наданих Управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської РДА загальний розмір так званої субсидії за вказаний у позовній заяві період складає 46 636, 41 грн. Це підтверджується відповідними реєстрами пільг. Це кошти які повинні бути перераховані із відповідного бюджету напряму до позивача.

19.10.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2018 підготовче засідання відкладено на 26.11.2018 року.

21.11.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Комунального концерну «Центр комунального сервісу» надійшли витребувані судом документи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувані додаткові докази у справі, підготовче засідання відкладено на 12.12.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2018 в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України повторно витребувані додаткові докази у справі, підготовче засідання відкладено на 23.01.2019 року.

17.12.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Київенерго» надійшли витребувані судом докази.

23.01.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі першої інстанції у відповідному розмірі: 3 000, 00 грн. за кожне судове засідання, що відбулося та 700, 00 грн. за участь у кожному судовому засіданні, яке не відбулося (за кожне судове засідання).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/12597/18 до судового розгляду по суті на 13.02.2019 року.

У судовому засіданні 13.02.2019 року оголошено перерву до 25.02.2019 року.

У судовому засіданні 25.02.2019 року оголошено перерву до 04.03.2019 року.

01.03.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 04.03.2019 року оголошено перерву до 06.03.2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні 06.03.2019 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів заявив клопотання про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.03.2019 року проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 06.03.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2008 року між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Абонент) було укладено Договір № 08329/4-05 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого цей Договір укладається у відповідності із Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

За цим договором Постачальник зобов'язується надавати Абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого Абонентом дозволу НП скид стічних вод у систему каналізації м. Києва (надалі-Дозвіл) приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (в подальшому-місцеві правила приймання), а Абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 року за № 165/374 (в подальшому Правила користування). Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової! політики України № 37 від 19.02.2002. Зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 року за № 403/6691 (в подальшому Правила приймання), а також дотримуватися норм визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з пунктом 1.2. за договором встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків. Режим може бути змінений начальником без внесення змін до договору у випадку прийняття органами місцевого самоврядування або органами виконавчої влади відповідних нормативних документів, які визначатимуть інший режим надання послуг (встановлення графіків подачі води та/або приймання стоків тощо)

Відповідно до пункту 1.3. обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізації, надається Абонентом у вигляді нормативного розрахунку (погодинного, добового, помісячного, річного обсягу постачання послуг), який узгоджується з постачальником і є невід'ємною часиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладення договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих Абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод.

Згідно з пунктом 2.1.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у Абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за Абонентом. Обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями лічильника. В разі технічної неможливості встановлення лічильника, кількість поставленої для поливу води може визначатися за узгодженим з Постачальником розрахунком на підставі наданих Абонентом документів, якими визначена площа поливу.

Відповідно до пункту 2.1.2 зняття показань з лічильника (- ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника Абонента у строки згідно з графіком обслуговування Постачальника. Для Абонента із стабільним об'ємом споживання (до 30 м. куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватися Постачальником квартально, при цьому останній направляє Абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків Постачальником від Абонент в письмовому вигляді. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті Постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг

Згідно з пунктом 2.1.3. Договору якщо лічильник не працює не з вини Абонента, кількість води визначається, виходячи із середньодобової витратити Абонента, яка визначається за показаннями працюючого лічильника в останні два розрахункові місяці. У випадку, коли лічильник працював менше двох, місяців, кількість води визначається за її середньодобовою витратою не менше 10-ти днів. Облік води за таким порядком здійснюється до встановлення працюючого (повіреного) лічильника, перерахунки за відповідний період не проводяться.

Відповідно до пункту 2.1.4 кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Відповідно до пункту 2.1.5 Абонент веде первинний облік водоспоживання та водовідведення у Журналі обліку споживання води (пронумерований, прошитий та скріплений печаткою), який заповнюється Абонентом та представником Постачальника;

Відповідно до пункту 2.1.6. облікові дані Абонент щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у Постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою Постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою Постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння Абонент направляє свого представника до Постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним із моменту отримання Постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання Абонентом цього пункту договору, облікові дані Постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених Абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими Абонентом;

Відповідно до пункту 2.1.7. в разі прострочення Абонентом термінів повірки лічильника обсяг наданих послуг визначається Постачальником за середньодобовою витратою Абонента. Такий порядок розрахунків обсягів наданих послуг проводиться за погодженням з Постачальником, до дня встановлення Абонентом повіреного лічильника. Перерахунки за період здійснення розрахунків за середньодобовими витратами Абонента не проводяться.

Згідно з пунктом 2.2.1 постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги - доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору Постачальник доводить Абоненту нові Тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів;

Відповідно до пункту 2.2.2 у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівкові формі у десятиденний термін з дня направлення Постачальником розрахункового документу до банківської установи Абонента. За згодою Постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від Абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується Постачальником в погашення боргу;

Згідно з пунктом 2.2.3. в разі неотримання від Постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, Абонент здійснює оплату наданих йому послуг , не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Згідно з пунктом 2.2.4. у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, Абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення Постачальником розрахункового документу до банківської установи Абонента, письмово повідомити про це Постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова Абонента оплатити розрахунковий документ Постачальника вважатиметься безпідставною.

Згідно з пунктом 4.2 Договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, Абонент сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата Абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Відповідно до пункту 4.6. Договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати, Абонент сплачує Постачальнику штраф у розмірі 5 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє Абонента від обов'язку оплатити рахунок Постачальника.

Згідно з наявними в матеріалах справи актів про зняття показань з лічильників (приладів обліку), відомостями обліку споживання теплової енергії, роз шифровками рахунків відповідача позивачем були надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за кодом 5-242 за період з 01.10.2016 по 31.05.2018 на суму 329 140, 86 грн., а також за кодом 5-50242 за період з 01.08.2015 по 31.05.2018 на суму 151 301, 59 грн.

Відповідач, у свою чергу, взяті на себе зобов'язання виконав частково, сплативши надані послуги за кодом 5-242 на суму 241 555, 95 грн., та за кодом 5-50242 на суму 52 134, 62 грн.

Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість за надані позивачем послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за кодом 5-242 в сумі 87 584, 91 грн. та за кодом 5-50242 в сумі 99 383, 85 грн., а всього в сумі 186 968, 76 грн.

Оскільки заборгованість в сумі 186 968, 76 грн. відповідачем сплачена не була, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі статтею 177 Цивільного кодексу України послуга є самостійним об'єктом цивільних прав.

Визнання послуги об'єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов'язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою врегульовані Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

Дія цього Закону поширюється на всіх суб'єктів господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, надають послуги з водовідведення, а також на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води та/або послуг з водовідведення, станом джерел, систем питного водопостачання та водовідведення, а також споживачів питної води та/або послуг з водовідведення (стаття 2 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»).

Статтею 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, що:

- підприємство питного водопостачання - суб'єкт господарювання, що здійснює експлуатацію об'єктів централізованого питного водопостачання, забезпечує населення питною водою за допомогою пунктів розливу (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв) підготовки питної води та/або виробництво фасованої питної води;

- споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Згідно з приписами статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з:

- підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням;

- підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення;

- об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів;

- власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або водовідведення встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Судом встановлено, що згідно з наявними в матеріалах справи актів про зняття показань з лічильників (приладів обліку), відомостями обліку споживання теплової енергії, розшифровками рахунків відповідача позивачем були надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за кодом 5-242 за період з 01.10.2016 по 31.05.2018 на суму 329 140, 86 грн., а також за кодом 5-50242 за період з 01.08.2015 по 31.05.2018 на суму 151 301, 59 грн.

Відповідач, у свою чергу, взяті на себе зобов'язання виконав частково, сплативши надані послуги за кодом 5-242 на суму 241 555, 95 грн., та за кодом 5-50242 на суму 52 134, 62 грн.

Таким чином, за відповідачем утворилась заборгованість за надані позивачем послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за кодом 5-242 в сумі 87 584, 91 грн. та за кодом 5-50242 в сумі 99 383, 85 грн., а всього в сумі 186 968, 76 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також наданий відповідачем контррозрахунок заборгованості з урахуванням заперечень відповідача щодо обсягу наданих послуг та їх оплати, суд зазначає наступне.

Розбіжності в сумі 5 000, 00 грн. виникли внаслідок того, що у розрахунку позивача вказана оплата зарахована по коду 5-50242, а у розрахунку відповідача - по коду 5-242.

Із змісту наявної в матеріалах справи банківської виписки (т. 1 а.с. 142) вбачається, що 30.05.2018 року відповідачем було сплачено 5 000, 00 грн. із призначенням платежу: «Абон. 5-242. Оплата авансу за воду та каналізацію за травень 2018 р. у т.ч. ПДВ 20% - 833, 33 грн.».

У своєму розрахунку у березні 2018 року відповідач зараховує вказану оплату в розмірі 5 000, 00 гpн. а кодом 5-242, проте, позивач зазначені кошти зарахував на погашення заборгованості по коду абонента 5-50242 та відобразив у травні 2018 (в колонці «Сплачено» на підставі пункту 2.2.2. Договору, згідно з яким у разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від Абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується Постачальником в погашення боргу.

Сплачені відповідачем грошові кошти в сумі 15 452, 02 грн. позивачем правомірно не було зараховані до погашення суми боргу за спірний період, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості по коду абонента 5-242 за період з 01.10.2016 року по 31.05.2018 року, тоді як згідно з банківською випискою від 26.07.2018 (т. 2 а.с. 146) грошові кошти в сумі 15 452, 02 грн. були сплачені відповідачем із призначенням платежу: «Абон. 5-242. Оплата авансу за воду та каналізацію за червень 2018 р. в т.ч. ПДВ 2 575, 34», внаслідок чого у позивача були відсутні підстави для зарахування цих коштів за спірний період.

Також, розрахунком позивача підтверджується факт зарахування в рахунок погашення боргу за спірний період грошових коштів в сумі 46 636, 41 грн., отриманих від Управління праці та соціального захисту населення в якості пільг та субсидій.

В розрахунках позивача і відповідача по коду абонента 5-50242 наявні розбіжності щодо обсягів наданих послуг, тарифів та розмірів оплат.

Щодо обсягів наданих послуг з водовідведення гарячої води.

Так, обсяги наданих послуг з водовідведення гарячої води в розрахунках позивача і відповідача з квітня 2016 по травень 2018 тотожні та становлять 16 177 м.куб., однак у розрахунку відповідача дані зсунулись на 1 місяць.

Вказані розбіжності виникли внаслідок чого, що дані щодо обсягів наданих послуг за домовленістю між сторонами відповідач мав щомісячно надавати позивачу у вигляді відомостей обліку споживання теплової енергії, які відображають показники спожитої гарячої води ЖБК «Чайка», зняті з теплолічильника відповідача.

Позивач зазначив, що відповідач надавав вказані документи не своєчасно, а тому виставлення позивачем до сплати відповідачу вартості відведення гарячої води відбувалось із запізненням в 1 місяць. Наприклад, відомості за період з 21.02.2016 по 23.03.2016 були надані позивачу 28.03.2016, коли позивач уже здійснив нарахування за березень 2016. Отже, позивач врахував дані із вказаних відомостей у квітні 2016. Відомості за період з 23.07.2016 по 25.11.2016 відповідач надав лише 8 грудня 2016 року, а тому позивач здійснив нарахування наданих послуг за середньодобовою витратою за останні 2 розрахункові місяці. Після отримання відомостей з'ясувалось, що позивач виставив до сплати 1581 м. куб. (сумарно за 09-12.2019), тоді як згідно з відомостями відповідач скинув 1634 м.куб. стоків гарячої води, що є на 53 м.куб більше ніж виставив позивач, тому позивач здійснив перерахунок у грудні 2016 на суму 216, 88 грн. (53 м. куб. * 4, 092 грн.). Така сама ситуація склалась з відомостями за період з 24.05.2017 по 24.11.2017, які відповідач надав лише 20.12.2017. Отже, сумарна кількість стоків гарячої води згідно вказаних відомостей становить 1233 м.куб., якраз таку кількість м.куб. стоків гарячої води позивач виставив до сплати в 07.2017-01.2018.

Також, відповідач у своєму розрахунку не врахував травень 2018 року, чим зменшив заборгованість, тобто відповідач у своєму розрахунку наводить розрахунки лише за 33 місяці, тоді як позивач заявив до стягнення заборгованість за 34 місяці.

Щодо обсягів наданих послуг у період з 01.08.2015 по 31.03.2016 судом встановлено, що обсяги скинутих стоків гарячої води у позивача з відповідачем за цей період різняться з огляду на різну методику їх визначення.

Так, з серпня 2015 по березень 2016 включно позивач здійснював нарахування ЖБК «Чайка» обсягу відведення гарячої води відповідно до показників приладу обліку встановленому у центральному тепловому пункті, який забезпечує водою декілька будинків та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Малиновського, будинок 25, особовий рахунок 5-414-70. В подальшому обсяг питної води, що надійшов до зазначеного теплового пункту розподілявся у відсотковому співвідношенні пропорційно кількості мешканців у кожному із житлових будинків, що споживають воду від даного теплового пункту за мінусом обсягів ЖБК «Дніпро», якому нарахування здійснювалось згідно з показниками теплолічильника встановленого безпосередньо в будинку ЖБК «Дніпро» (витяг з розрахункового листа щодо ЖБК «Дніпро» т. 2 а.с. 147). Для ЖБК «Чайка» таке відсоткове співвідношення становить 20, 887 % (обсяг ЖБК «Чайка» = загальний обсяг води, яка надійшла до теплового пункту (з актів про зняття показників з приладу обліку) мінус обсяги ЖБК «Дніпро» (з витягу з розрахункового листа) помножені на 20, 88 %).

Для підтвердження обсягу питної води, яка надійшла до вказаного теплового пункту, ПАТ «АК «Київводоканал» надало копії актів про зняття показань з приладу обліку, які підписані з боку ПАТ «АК «Київводоканал» та ПАТ «Київенерго», як споживачем питної холодної води що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води, так як між позивачем ПАТ «Київенерго» укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води № 12477/5-01 від 07.08.2014 (т. 1 а.с. 14-17).

При цьому, доказів неможливості відповідача бути присутнім при знятті показників з приладу обліку матеріали справи не містять.

Зазначений позивачем спосіб обліку відведення гарячої води повністю відповідає умовам Договору, адже згідно п. 2.1.1.-2.1.2. Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у Постачальника. Зняття показань з лічильника (- ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника Абонента. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті Постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Прилад обліку, що встановлений в центральному тепловому пункті належить позивачу та ним зареєстрований, що підтверджується витягом з додатку № 1 до Договору про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води № 12477/5-01 від 07.08.2014 «Перелік теплових пунктів, на відгалуженні до теплообмінників гарячого водопостачання яких здійснюється централізоване постачання питної холодної води для приготування гарячої води (точок надання послуг з централізованого постачання питної холодної води)» (копія договору та копія витягу наявні в матеріалах справи).

Крім того, відповідно до п. 3.1 Методичних рекомендацій щодо розподілу між окремими системами гарячого водопостачання будинків, будинками і спорудами послуги централізованого постачання гарячої води, виробленої на центральних теплових пунктах, та обліку стоків після використання гарячої води затверджених наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства Україні від 06.07.2010 № 213 розрахунок виробника послуг з ЦПГВ (централізованого постачання гарячої води) з водопостачальною організацією доцільно проводити за об'єми холодної води, визначені за показами лічильника води, встановленого на відгалуженні трубопроводу холодної води перед водопідігрівачем ГВП (гарячого водопостачання) ЦТП (центральному тепловому пункті)

Згідно до п. 6.2 зазначених Методичних рекомендацій кількість стоків від системи приготування послуг з ЦПГВ в ЦТП дорівнює витратам та втратам гарячої води в ЦТП.

Таким чином, визначення обсягу стоків гарячої води відповідно до показників приладу обліку встановленого в центральному тепловому пункті, відповідає умовам договору між сторонами на послуги з водопостачання та водовідведення та зазначеним вище Методичним рекомендаціям.

Також, відповідно до п. 7.1 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за № 403/6691 (далі - Правила № 37) підприємства зобов'язані здійснювати контроль за кількістю та якістю стічних вод, які вони скидають до системи міської каналізації.

Пунктом 7.2 передбачено, що підприємства зобов'язані систематично (відповідно до місцевих Правил приймання) подавати до Водоканалу інформацію про об'єми та якісний склад стічних вод, які вони скидають до міської каналізації.

3 серпня 2015 по 11.02.2016 відповідач жодного разу не надав позивачу інформацію щодо кількості стічних вод які утворились після використання гарячої води та були скинуті ЖБК «Чайка» до системи централізованого водовідведення і лише 11.02.2016 листом № 8 відповідач повідомив позивача про наявний у нього теплолічильник та надав копії відомостей за попередній період.

Так як теплолічильник ЖБК «Чайка» до березня 2016 року не був зареєстрований позивачем, то відповідно до умов договору позивач не міг взяти до уваги відомості обліку споживання теплової енергії за попередній період, однак при цьому позивач на прохання відповідача, зареєстрував вказаний прилад обліку та вже у квітні 2016 при нарахуванні послуг з водовідведення гарячої води керувався даними щодо обсягів знятими із теплолічильника відповідача.

Крім того, згідно з п. 2.1.6 Договору облікові дані Абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у Постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою Постачальника), направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння Абонент направляє свого представника до Постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання Постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання Абонентом цього пункту договору, облікові дані Постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених Абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими Абонентом.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, Абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення Постачальником розрахункового документу до банківської установи Абонента, письмово повідомити про це Постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документам для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова Абонента оплатити розрахунковий документ Постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4. Договору).

Отже, за період з серпня 2015 по 11.02.2016 ЖБК «Чайка» жодного разу не надавав інформації щодо обсягів стоків гарячої води, як то передбачено Правилами № 37, а також не направляв представника для проведення звіряння розрахунків з позивачем та підписання акту звірки відповідно до п. 2.1.6 Договору, а тому обсяг спожитих послуг за вказаний період приймається абонентом за даними Постачальника. При цьому позивач може брати до розрахунків лише дані з приладів обліку, які зареєстровані ним.

Відповідач у своєму розрахунку за період з серпня 2015 по березень 2016 включно визначав обсяг скинутих стоків відповідно до даних теплолічильника, який у позивача зареєстрований не був. Таким чином, з огляду на наведені обставини, суд вважає неможливим застосовувати методику нарахування обсягів стоків гарячої води відповідача, як таку що не відповідає умовам Договору.

Крім того, суд зазначає, що у своєму розрахунку відповідач застосовує тарифи на водовідведення із запізненням в декілька місяців, або й взагалі не застосовує ті тарифи які підлягають застосуванню.

Так, з 02.08.2016 діяв тариф водовідведення встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП ) № 1141 від 16.06.2016 та який становить 6, 216 грн. (5, 18 грн. за 1 куб. м (без ПДВ)), тоді як відповідач застосовує вказаний тариф лише з вересня 2016. Також з 12.05.2017 тариф на водовідведення згідні з постановою НКРЕКП № 551 від 26.04.2017 становив 6, 612 грн. (5, 51 грн. за 1 куб. м (без ПДВ)) грн., а відповідач застосовує вказаний тариф взагалі. При цьому тариф в розмірі 6, 60 ( 5,50 грн. за 1 куб.м (без ПДВ)) грн., який діє з 07.12.2017 та який затверджений постановою № 1343 від 02.11.2017 відповідач з невідомих причин застосовує лише з лютого 2018.

Одночасно з цим, хоча позивач застосовує вказані тарифи із запізненням в 1 місяць, однак позивачем і нарахування обсягів здійснюється із запізненням в 1 місяць. Відповідач, у свою чергу, обсяги наданих послуг в розрахунках відображає місяць в місяць, а тарифи вказує із запізненням, або навіть пропускає новий тариф і застосовує попередній тариф до прийняття наступного, чим також неправомірно зменшує розмір заборгованості.

Отже, свій розрахунок по коду абонента 5-50242 відповідач здійснює виходячи з помилкових тарифів, а тому такий розрахунок не може бути враховано судом.

Відповідач у своєму розрахунку наводить розмір оплат ЖБК «Чайка» на 21 778, 80 грн. більший ніж в розрахунку позивача. Різниця полягає тому що відповідач враховує по даному коду абонента платежі від 28.10.2015 на суму 5 000, 00 грн., від 27.11.2015 на суму 5 000, 00 грн., від 28.12.2015 на суму 4 500, 00 грн., від 28.01.2016 на суму 4 500, 00 грн., від 26.02.2016 на суму 2 500, 00 грн., від 30.03.2016 на суму 3 000, 00 грн., від 27.04.2016 на суму 3 000, 00 грн., від 27.05.2016 на суму 2 600, 00 грн., а разом - 30 100, 00 грн. та не враховує 3 321, 20 гpн. сплачених за квітень 2018. Крім того, як уже зазначалось вище 5 000, 00 грн. сплачених 30.05.2018 відповідач зарахував на код абонента 5-242, а позивач на код абонента 5-50242.

Однак, вказані платежі на загальну суму 30 100, 00 грн. були сплачені відповідачем без зазначення чіткого періоду за який здійснюється платіж в призначенні платежу, а тому позивач зарахував вказані кошти в погашення заборгованості за період який не входить до позовного, тобто до 01.08.2015. Так, станом на 01.08.2015 року заборгованість відповідача по коду абонента 5-50242 становила 261 304, 51 грн., що підтверджується витягом з розрахункового листа.

Як зазначалось судом вище, пунктом 2.2.2. Договору передбачено, що в разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу першочергово зараховується Постачальником погашення боргу.

Отже, в розрахунку відповідача за кодом абонента 5-50242 наведені помилкові обсяги наданих послуг з 01.08.2015 по 31.03.2016, відсутній травень 2018, обсяги зсунуті на 1 місяць назад, також не застосовано тариф затверджений постановою НКРЕКП № 551 від 26.04.2017, а ті тарифи що застосовані відображені не в тих періодах в яких вони були чинні. Крім того, відповідачем неправомірно було зараховано до позовного періоду на 21 778, 80 грн. більше оплат.

Таким чином, суд вважає, що розрахунки відповідача по обох кодах абонента є помилковими та такими що не підтверджуються матеріалами справи.

Стосовно доводів відповідача про відсутність гарячого постачання у період з червня 2017 року по жовтень 2017 року суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вчасного надання відповідачем відомостей по теплолічильнику позивачу, а також своєчасного повідомлення позивача щодо відсутності гарячого водопостачання, внаслідок чого позивачем здійснено нарахування за серпень 2017 року за середньодобовими витратами води, визначеними на підставі раніше поданих даних, що склало 535 м.куб.

Лише після цього нарахування відповідач листом № 49 від 19.09.2017 повідомив позивача про відсутність у нього гарячого водопостачання з червня 2017 року.

У відповідь на означений лист позивач просив відповідача вчасно повідомляти про відключення гарячої води та зазначив, що як тільки гаряча вода буде відключена позивач здійснить перерахунок в тому місяці, в якому буде відновлено гаряче водопостачання (лист № 9388/8/8/02-14 від 18.10.2017).

Після відновлення гарячого водопостачання відповідачу позивач у грудні 2017 року здійснив коригування по нарахуванню за серпень 2017 року, що відображено у наданому ним розрахунку (згідно з наданими відповідачем відомостями по теплолічильнику за період з 24.06.2017 по 24.11.2017 позивач мав нарахувати у грудні 2017 року 611 м.куб. стоків гарячої води, але нарахував 75 м.куб., тобто за виключенням нарахованих у серпні 2017 року 536 м.куб.).

З огляду на вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що доводи відповідача щодо неправомірності наданого позивачем розрахунку та невідповідність обсягів наданих послуг спростовуються наявними в матеріалах доказами, у зв'язку з чим до уваги не приймаються.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 186 968, 76 грн.

Положеннями статті 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлено, що споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Як зазначалось судом вище, згідно з пунктом 2.2.1. Договору Постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги - доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору Постачальник доводить Абоненту нові Тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Положеннями пункту 2.2.2 Договору передбачено, що у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівкові формі у десятиденний термін з дня направлення Постачальником розрахункового документу до банківської установи Абонента. За згодою Постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу, оплата за надані послуги, що надходить від Абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується Постачальником в погашення боргу;

Згідно з пунктом 2.2.3. Договору в разі неотримання від Постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, Абонент здійснює оплату наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, оскільки відповідач прийняв надані позивачем послуги, однак в обумовлений Договором строк не оплатив позивачу їх вартість, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, відповідний борг в сумі 186 968, 76 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 40 660, 13 грн. та 3% річних в сумі 9 128, 45 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п.6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 40 660, 13 грн. та 3% річних в сумі 9 128, 45 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 13 438, 53 грн. та штрафу в сумі 9 348, 43 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 04.12.2018 у справі № 922/1078/18.

Відповідно до пункту 4.6. Договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати, Абонент сплачує Постачальнику штраф у розмірі 5 % від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє Абонента від обов'язку оплатити рахунок Постачальника.

Згідно з пунктом 4.2. Договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, Абонент сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оплата Абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку в повному обсязі.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 13 438, 53 грн. та штрафу в сумі 9 348, 43 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Житлово-будівельного кооперативу «Чайка» про стягнення 259 544, 29 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Чайка» (04210, місто Київ, вулиця Малиновського, будинок 25-А; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 1-а; ) 186 968 (сто вісімдесят шість тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) грн. 76 коп. основного боргу, 40 660 (сорок тисяч шістсот шістдесят) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 9 128 (дев'ять тисяч сто двадцять вісім) грн. 45 коп. 3% річних, 13 438 (тринадцять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 53 коп. пені, 9 348 (дев'ять тисяч триста сорок вісім) грн. 43 коп. штрафу, 3 893 (три тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 17 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 25.03.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова