РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2019Справа № 910/8045/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Він-Пелета"
до Компанії UAB "4RES"
про стягнення 25677,60 Євро
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Савінкова Ю.Б.

Представники сторін:

від позивача Мовчанюк М.М., довіреність від 25.01.2019;
від відповідача не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Він-Пелета" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Компанії UAB "4RES" 25677,60 євро.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення умов укладеного між сторонами контракту №17-zed-05 від 31.01.2017 не виконано в повному обсязі взятих на себе зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого у Компанії UAB "4RES" утворилась заборгованість в розмірі 25677,60 євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2018, після усунення позивачем обставин, які стали підставою для залишення позовної заяви без руху, судом відкрито провадження у справі №910/8045/18; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 20.12.2018; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 10.12.2018; зупинено провадження у справі до виконання судового доручення про вручення судового документу чи повідомлення про неможливість такого вручення.

18.10.2018 до Господарського суду міста Києва від Міністерства юстиції Литовської Республіки надійшло повідомлення про залишення без виконання судового доручення про вручення документів Компанії UAB " 4RES".

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 №05-23/1981 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8045/18 у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Маринченка Я.В.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу №910/8045/18 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2018 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу до свого провадження; поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.01.2019; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

У підготовчому засіданні 10.01.2019 було оголошено перерву до 20.02.2019. Сторонам направлено повідомлення про судове засідання 20.02.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

20.02.2019 від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/8045/18 та призначено справу до судового розгляду по суті; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.03.2019.

Представник позивача в судове засідання 20.03.2019 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 20.03.2019 свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, про проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалами Господарського суду міста Києва від 06.07.2018 та від 23.11.2018, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 20.03.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Він-Пелета" (продавець, позивач) та Компанією UAB "4RES" (покупець, відповідач) було укладено контракт №17-zed-05 (далі - контракт) відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця гранули та пелети, які надалі іменуються - товар, а покупець зобов'язується оплатити і прийняти товар згідно з умовами цього Контракту (п.1.1), поставка товару здійснюється партіями. Партією товару за цим договором є кількість товару, завантажена в 1 (одну) тентовану вантажну машину вантажомісткістю 18 - 23 тон (п.1.2), кількість товару, який підлягає поставці, зазначається та повинна відповідати конкретному додатку (п.1.4), ціна за одиницю товару зазначена в додатку до контракту. Ціна включає вартість товару, навантаження, оформлення супровідних документів, митні витрати на території України (п.2.1), загальна вартість товару (загальна вартість контракту), що має бути поставлений за даним контрактом визначається як сума вартостей товару, який має бути поставлений згідно всіх погоджених та відписаних сторонами додатків (п.2.2), базисні умови поставки за цим контрактом: FCA (смт.Турбів, Вінницька область, Україна) згідно з Інкотермс 2010 (п.3.1), валютою платежів і контракту є євро (п.4.1), платежі за цим контрактом здійснюються на умовах 100% передоплати вартості замовленого товару (партії товару) на підставі виставленого продавцем проформи - інвойсу (п.4.2), датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний банківський рахунок продавця (п.4.3), усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього контракту або у зв'язку з ним, зокрема, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді міста Києва, Україна, згідно регламенту, встановленого для цього суду (п.8.2), правом, яке регулює цей контракт, є право України (п.8.3), цей контракт набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками обох сторін (п.9.5), термін дії цього контракту до 31.12.2017, з правом пролонгації за згодою сторін (п.9.6).

Додатковою угодою №1 від 28.08.2017 до цього контракту сторони погодили, що оплата вартості товару здійснюється протягом 7 банківських днів з дати відвантаження, якщо інше не погоджено сторонами у відповідному додатку або додатковій угоді до цього контракту. Відповідно до умов додаткової угоди №2 від 28.12.2017 до цього контракту сторонами погоджено строк дії контракту до 31.12.2018. Згідно додатків до контракту №61 від 04.04.2018, №62 від 05.04.2018, №63 від 17.04.2018, №64 від 24.04.2018, №65 від 26.04.2018 сторонами було погоджено найменування та ціну товару, базисні умови поставки, строк поставки товару на загальну суму 39388,05 євро.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на підставі укладеного між сторонами контракту, відповідно до додатків №61 від 04.04.2018, №62 від 05.04.2018, №63 від 17.04.2018, №64 від 24.04.2018, №65 від 26.04.2018 до цього контракту, було фактично поставлено відповідачу товар на суму 26738,05 євро, що підтверджується наявними в матеріалах справи CMR №637700 від 11.04.2018, №109427 від 11.04.2018, №552475 від 06.04.2018, №110167 від 06.04.2018, №647043 від 06.04.2018, №106685 від 06.04.2018, №109420 від 10.04.2018, №127387 від 12.04.2018, №593885 від 16.04.2018, №110165 від 24.04.2018, №303503 від 27.04.2018, №582385 від 27.04.2018, №670150 від 18.04.2018, №593960 від 19.04.2018, №294423 від 27.04.2018, №637675 від 27.04.2018, №107830 від 27.04.2018, №637706 від 27.04.2018 та інвойсами №246 від 11.04.2018 на суму 1694,55 євро, №245 від 10.04.2018 на суму 1386,00 євро, №243 від 06.04.2018 на суму 1386,00 євро, №241 від 06.04.2018 на суму 1386,00 євро, №240 від 06.04.2018 на суму 1386,00 євро, №239 від 06.04.2018 на суму 1386,00 євро, №288 від 06.04.2018 на суму 1386,00 євро, №292 від 27.04.2018 на суму 1386,00 євро, №293 від 27.04.2018 на суму 1418,00 євро, №291 від 27.04.2018 на суму 1694,55 євро, №290 від 27.04.2018 на суму 1386,00 євро, №289 від 27.04.2018 на суму 1386,00 євро, №276 від 24.04.2018 на суму 1386,00 євро, №268 від 19.04.2018 на суму 1738,00 євро, №263 від 18.04.2018 на суму 1951,95 євро, №260 від 16.04.2018 на суму 1386,00 євро, №254 від 12.04.2018 на суму 1386,00 євро, №247 від 11.04.2018 на суму 1609,00 євро.

Як зазначив позивач у позові, відповідачем в рахунок оплати поставленого відповідно до додатків №61 від 04.04.2018, №62 від 05.04.2018, №63 від 17.04.2018, №64 від 24.04.2018, №65 від 26.04.2018 товару, було перераховано 1060,45 євро, що підтверджується випискою рахунку позивача від 08.05.2018.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару на суму 25677,60 євро у визначений контрактом строк, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладені між сторонами договори є договорами поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов'язок щодо передачі відповідачу товару, загальна вартість якого склала 26738,05 євро виконав належним чином, однак відповідач, всупереч п.4.2 контракту за поставлений позивачем товар у строки, погоджені між контрагентами не оплатив, внаслідок чого у Компанії UAB "4RES"виникла заборгованість на суму 25677,60 євро. Строк виконання відповідачем обов'язку з оплати товару є таким, що настав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відтак, за висновками суду, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 25677,60 євро основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 11776,71 грн покладається на відповідача.

За приписами ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Як встановлено судом, у позовній заяві позивачем було зазначено про те, що останній очікує понести витрати пов'язані із залученням перекладачів на суму 10000,00 грн.

Однак, позивачем не було надано суду доказів понесення ним цих витрат (договорів, актів приймання-передачі наданих послуг, платіжних доручень тощо), у зв'язку з чим суми таких витрат, заявлені в орієнтовному розрахунку понесених судових витрат, судом не розподіляються.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанії UAB "4RES" (Vivulskio g. 6/8, Vilnius, Lithuania, code 302443990) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Він-Пелета" (04060, м.Київ, вул.Котовського, будинок 11, ідентифікаційний код 36632038) 25677 (двадцять п'ять тисяч шістсот сімдесят сім) євро 60 центів основного боргу та судовий збір у розмірі 11776 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят шість) грн 71 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 01.04.2019

Суддя Ю.М.Смирнова