ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5830/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі: суддя Петрова В.І.

за участю секретаря судового засідання Клевець К.В.

за позовом Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТРУБОІЗОЛКОМПЛЕКТ", м. Дніпро

про стягнення штрафних санкцій

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №1-499 від 21.01.2019р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 03.10.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТРУБОІЗОЛКОМПЛЕКТ" про стягнення пені у розмірі 1 010 260,14грн. та штрафу у розмірі 766,04грн.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю товарів № /034 від 05.07.2018р. в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою суду від 28.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.01.2019р.

18.01.2019р. відповідач подав до суду відзив, в якому позов не визнає, стверджує, що в отриманій від позивача за допомогою електронної пошти сканованій копії раніше підписаного відповідачем договору позивачем самостійно без погодження з відповідачем заповнено графи "дата договору", "номер договору", а також замінено перший аркуш договору, в якому позивачем самостійно машинописним способом замість рукописного зазначено його підписанта, на підтвердження повноважень і компетенції якого позивачем будь-яких документів не надано. Крім того, у договорі позивачем самостійно зазначено інший строк постачання товару, відмінний від строку, зазначеного в оголошенні про проведення відкритих торгів та в повідомленні про намір укласти договір. Специфікація позивачем не підмінялась, у ній позивачем самостійно без погодження з відповідачем рукописно вказано дату та номер договору, його підписанта. До того ж, заявку на постачання, яку відповідач отримав від позивача за допомогою електронної пошти, підписала особа, на підтвердження повноважень і компетенції якої позивачем не надано будь-яких документів. Відповідач зазначає, що, не дивлячись на неотримання від позивача оригіналів вищезазначених документів, він достроково здійснив поставку товару, як було визначено в оголошенні про проведення відкритих торгів та в повідомленні про намір укласти договір. Також відповідач просить суд на підставі ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України зменшити розмір неустойки.

Ухвалою суду від 24.01.2019р. відкладено підготовче засідання на 21.02.2019р.

05.02.2019р. позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій проти доводів відповідача заперечує, зазначає, що в проекті договору відповідачем машинописним текстом були внесені відомості щодо підписанта договору зі сторони позивача. Вказані відомості повністю відповідали відомостям, які планував внести до тексту договору позивач, а тому не було необхідності у переоформленні першої сторінки договору шляхом зазначення відомостей про підписанта зі сторони позивача рукописним текстом. Номер договору генерується внутрішньою електронною комплексною автоматизованою системою керування позивача і був вписаний в текст договору разом з датою його укладення у день його підписання повноважним представником позивача. Ні вимогами чинного законодавства України, ні вимогами тендерної документації не передбачене погодження з відповідачем номеру та дати укладання договору. Встановлення повноважень представника позивача на підписання договору є правом відповідача, яким він в ході його укладення не скористався. Позивач зазначає, що п.5.1. договору ідентичний п.5.1. додатку 4 до тендерної документації «Проект договору про закупівлю». Умовами договору не передбачено обов'язку позивача щодо надання відповідачу будь-яких заявок на постачання. Відсутність у відповідача оригіналу договору не звільняє його від необхідності виконання взятих на себе зобов"язань, тим більше що текст договору оприлюднений позивачем в електронній системі закупівель в мережі Інтернет.

21.02.2019р. у судовому засідання оголошено перерву до 27.02.2019р.

Ухвалою суду від 27.02.2019р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 12.03.2019р.

Позивач наполягає на задоволенні позову.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

12.03.2019р. у судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018р. між Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд", правонаступником якого є Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТРУБОІЗОЛКОМПЛЕКТ" (продавець), за результатом проведеної процедури публічної закупівлі (оголошення UA-2018-04-13-002130-а в електронній системі закупівель), укладено договір про закупівлю товарів №/034.

Відповідно до п.1.1. договору продавець зобовязується поставити покупцю товари, а покупець прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п.1.2. договору найменування товарів: магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (труби сталеві).

Пунктом 1.3. договору передбачено, що номенклатура, асортимент, кількість товару та ціна за одиницю товару визначаються згідно специфікації до договору, яка є невідємною його частиною.

За п.3.1. договору сума, визначена в договорі, становить 7 200 823,00грн., у тому числі ПДВ - 1 200 137,17грн.

Відповідно до п.4.1. договору оплата за поставлений товар здійснюється не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів, після отримання підписаних сторонами оригіналів первинних документів, які підтверджують поставку товарів та які є підставою для оплати згідно умов договору.

Пунктом 5.1. договору сторони узгодили, що поставка товарів у кількості, передбаченій п.5.3. договору, здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту укладення даного договору сторонами.

Відповідно до п.5.2. договору вантажоотримувачами за договором є структурні підрозділи - управління покупця або безпосередньо покупець в особі Фірми "УКРГАЗПРОМБУД".

Кількість товару - 202 100 кг (п.5.3. договору).

Згідно п.5.4. договору місце поставки товарів: DDР - склад покупця, який знаходиться за адресою: 36015, м. Полтава, вул. Ковалівська, 9 (згідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів "Інкотермс-2010"), DDР - приоб'єктний склад покупця в Україні.

Пунктом 5.6. договору сторони визначили, що датою поставки товарів вважається дата підписання сторонами або продавцем й структурним підрозділом - управлінням покупця видаткової накладної.

Відповідно до п.6.1. договору права покупця, зокрема: вимагати сплати неустойки в разі порушення продавцем обов"язків за договором (6.2.2.).

За п.6.3. договору обов"язки продавця, зокрема: здійснити поставку товарів на умовах і в порядку, передбаченому укладеним договором та чинним законодавством України (6.3.1.); сплатити неустойку (6.3.3.).

Специфікацією (Додаток №1) до договору сторони узгодили назву предмету закупівлі, кількість, ціну, суму товару, яка складає 7 200 823,00грн.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Враховуючи умови договору, відповідач повинен був поставити позивачу товар до 03.09.2018р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2018р. відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 7 193 162,56грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000051 від 18.09.2018р. на суму 3 617 620,79грн. та №РН-0000052 від 18.09.2018р. на суму 3 575 541,77грн., а остаточно поставив позивачу товар 16.10.2018р. на суму 7 660,44грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000063 від 16.10.2018р.

Таким чином, відповідач виконав свої обовязки з поставки товару у повному обсязі, але з порушенням встановленого договором строку.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензіями, в яких просив відшкодувати штрафні санкції, спричинені простроченням поставки товару.

У відповідь на претензії відповідач заперечував проти вимог позивача, посилаючись на наявність прострочення кредитора.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до приписів ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п.7.4. договору за порушення строків поставки товарів продавець зобовязаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі 1% вартості непоставлених чи поставлених з порушенням строків, визначених даним договором товарів, за кожен день прострочення виконання зобовязання. У разі прострочення виконання зобовязань з поставки товарів понад 30 днів, продавець зобовязаний додатково сплатити на користь покупця штраф у розмірі 10% вартості непоставлених чи поставлених з порушенням строків, визначених даним договором товарів.

Так, у звязку з порушенням відповідачем строків поставки товару, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 010 260,14грн. за загальний період з 04.09.2018р. по 15.10.2018р. та штраф у розмірі 766,04грн.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, господарський суд встановив, що вони здійснені правильно.

Доказів поставки товару у встановлений договором строк (до 03.09.2018р. включно) відповідач суду не надав, доводів, наведених в обгрунтування позову, не спростував.

Твердження відповідача про те, що перша сторінка договору №/034 від 05.07.2018р. була підмінена позивачем, суд вважає безпідставними, оскільки редакція договору, яка додана позивачем до матеріалів справи, відповідає змісту договору, який оприлюднено в електронній системі закупівель в мережі Інтернет. Крім того, умови договору в частині строків поставки товару ідентичні умовам тендерної документації.

Посилання відповідача на неотримання оригіналів договору та заявки на постачання суд не бере до уваги, оскільки відсутність у відповідача оригіналу договору не звільняє його від необхідності виконання взятих на себе зобов"язань, тим більше що текст договору оприлюднений позивачем в електронній системі закупівель в мережі Інтернет. Крім того, умовами договору не передбачено обов'язку позивача щодо надання відповідачу будь-яких заявок на постачання.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу, зазначає таке.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір пені, а також повну поставку відповідачем товару, період прострочення поставки за яким є незначним, суд вважає за можливе зменшити розмір пені та штрафу на 50% і стягнути пеню у розмірі 505 130,07грн. та штраф у розмірі 383,02грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача пені у розмірі 505 130,07грн. та штрафу у розмірі 383,02грн., в іншій частині позову слід відмовити.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, у розмірі 677,44грн., а саме: вартість проїзду представника позивача ОСОБА_1 з м. Полтави до м. Дніпра (161,45грн.) + добові (350грн.) + вартість проїзду представника позивача ОСОБА_1 з м. Дніпра до м. Полтави (165,99грн.).

Суд зазначає, що наведені витрати не віднесені до п.п.1-3 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, проте, аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у п.4 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що диспозиція такого пункту пов'язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії "витрат, пов'язаних з розглядом справи", а відтак і до категорії "судових витрат".

Із системного аналізу ст.ст.3, 12, 13, 15, 120, 121, 185, 223, 331, 338 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що будь-які дії учасника господарської справи, пов'язані з її розглядом судом, є процесуальною дією в розумінні п.4 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак і витрати, понесені стороною, відносяться до складу судових витрат.

Відтак, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати є такими, що пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі п.4 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження цих витрат позивач надав суду: наказ позивача за №50-в від 19.02.2019р. про направлення представника ОСОБА_1 у відрядження; наказ позивача за №123 від 28.02.2018р. про затвердження розміру добових витрат; проїзні квитки від 19.02.2019р. на суму 161,45грн., від 21.02.2019р. на суму 165,99грн.; платіжне доручення №2294 від 25.02.2019р. на суму 677,44грн. про перерахування витрат на відрядження; довіреність за №1-499 від 21.01.2019р. на представника позивача ОСОБА_1

Враховуючи приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача, а саме: судовий збір у розмірі 15 165,39грн. та витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, у розмірі 677,44 грн.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ТРУБОІЗОЛКОМПЛЕКТ" (49028, м. Дніпро, вул. Горького, 22А, ідентифікаційний код в ) на користь Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код в ) в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (36002, м. Полтава, вул. Кагамлика, 33а, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ ВП: 00156630) пеню у розмірі 505 130,07грн. (п"ятсот п"ять тисяч сто тридцять грн. 07коп.), штраф у розмірі 383,02грн. (триста вісімдесят три грн. 02коп.), судовий збір у розмірі 15 165,39грн. (п'ятнадцять тисяч сто шістдесят пять грн. 39коп.) та витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у розмірі 677,44грн. (шістсот сімдесят сім грн. 44коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.03.2019р.

Суддя ОСОБА_3