УХВАЛА

про відмову в задоволені заяви про відстрочку виконання рішення

м. Київ

21.03.2019Справа № 910/4646/18

За позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн"

про стягнення 3 028 792,53 грн.

Щодо розгляду заяви№ 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн"

Суддя Котков О.В.

Представники сторін:

від позивача (стягувача) Оніщук В.М. (адвокат);

від заявника (боржника) не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 року (суддя Турчин С.О.) у справі № 910/4646/18 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" 849 911,38 грн. штрафу, 2 178 881,10 грн. пені та 45 431,89 грн. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 року у справі № 910/4646/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 року у справі № 910/4646/18 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 року у справі №910/4646/18 - без змін.

21.02.2019 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" надійшла заява № 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/4646/18 від 21.06.2018 року" у справі № 910/4646/18, в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення суду до 31.08.2019 року.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.02.2019 року заяву № 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" передано на розгляд судді Турчина С.О.

Розпорядженням В.о. керівника апарату № 05-23/295 від 21.02.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи, у зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Турчина С.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2019 року заяву № 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" передано на розгляд судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 року заяву № 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" у справі № 910/4646/18 залишено без руху, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" строк на усунення недоліків заяви.

27.02.2019 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" надійшла заява № 26/02-01 від 26.02.2019 року "Про усунення недоліків".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 року розгляд заяви № 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" у справі № 910/4646/18 призначено на 14.03.2019 року.

В судовому засіданні 14.03.2019 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 21.03.2019 року представник позивача (стягувача) надав усні пояснення щодо поданої заяви про відстрочку виконання рішення, просив суд відмовити в її задоволені.

Представник заявник (боржника) в судове засідання 21.03.2019 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши відповідну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову в задоволені заяви № 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн", виходячи з наступного.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що з урахуванням фактичного відтермінування виконання договору через перегляд позивачем обсягів та складу робіт, не виконання замовником свого обов'язку надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), заявник не мав фактичної можливості виконувати роботи по договору. Заявник вказує, що застосування штрафних санкцій в повному обсязі згідно із заявленим позовом фактично призведе до того, що підприємство буде поставлене в катастрофічне фінансове становище, що в свою чергу тягне за собою неможливість господарської діяльності підприємства та може призвести до банкрутства.

В свою чергу, позивач в заперечення проти задоволення поданої заяви посилається на те, що зазначені заявником підстави для надання відстрочення виконання судового рішення не носять особливий і надзвичайний характер, та не є такими виключними обставинами, які б давали підстави для надання останньому відстрочки виконання рішення суду, посилання заявника на відсутність грошових коштів не є підставою для відстрочення виконання рішення суду, тоді як посилання заявника на загрозу банкрутства не підтверджене належними та допустимими доказами і свідчить про те, що вищезазначена обставина не ускладнює та не унеможливлює виконання рішення суду. Крім того, позивач зазначив, що зобов'язаний щомісяця відраховувати значні суми, що підлягають обов'язковій сплаті до Державного бюджету України та державних цільових фондів, що є важливим елементом формування їх доходної частини, а також для виплати заробітної плати працівникам. Також зауважив, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, у подані йдо суду заяві просить відстрочити виконання рішення до 31.08.2019 року, втім строк для надання відстрочки в один рік має обраховуватись від дати - 21.06.2018 року.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Частино 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського кодексу України

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може слугувати підставою для невиконання зобов'язання по оплаті.

Боржник є самостійним господарюючим суб'єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тому грошові зобов'язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності відповідача не може бути перекладений на позивача (стягувача).

Отже, подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, відстрочення рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Суд звертає увагу, що АТ «Укртрансгаз» здійснює суспільно-важливу і стратегічну функцію по своєчасному й безперебійному забезпеченню суб'єктів господарювання та соціальної сфери України природним газом.

Основною діяльністю АТ «Укртрансгаз» є діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою та діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу в сховищах природного газу, які є основними джерелами доходів Позивача.

АТ «Укртрансгаз», надаючи послуги із транспортування та зі зберігання (закачування, відбору) природного газу, здійснює підприємницьку діяльність, яка має на меті отримання прибутку за рахунок коштів замовників таких послуг, які останні зобов'язані сплачувати за отримані послуги.

Згідно пояснень представника позивача, АТ «Укртрансгаз» зобов'язаний щомісяця відраховувати значні суми, що підлягають обов'язковій сплаті до Державного бюджету України та державних цільових фондів, що є важливим елементом формування їх доходної частини, а також для виплати заробітної плати працівникам АТ «Укртрансгаз». В рамках міжнародних угод, укладених між АТ «Укртрансгаз» та іноземними банками, з метою модернізації газотранспортної системи України та впровадження сучасних технологій, позивачем були залучені для цього необхідні кредитні ресурси.

При цьому, суд зауважує, що як заявник так і позивач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З викладених норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, однак у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

Тобто, передбачена процесуальним законодавством можливість суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочити виконання рішення не є безумовною, адже передбачає доведення заявником дійсного існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За змістом ст.ст. 73, 74 Господарського просувального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Як вже зазначалося судом вище, рішення Господарського суду міста Києва у даній справі ухвалено від 21.06.2018 року.

Тому в даному випадку, строк на який може бути надано відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 року у справі № 910/4646/18 не може перевищувати - 21.06.2019 року (сплив річного строку встановленого ч. 5 ст. 331 ГПК України).

Водночас, заявник (боржник) у поданій заяві просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 року у справі № 910/4646/18 до 31.08.2019 року, тобто поза межами строку, встановленого вимогами ч. 5 ст. 331 ГПК України, що є підставою для відмови у відстроченні виконання судового рішення, оскільки згадана норма не ставить в залежність початок перебігу річного строку для відстрочення виконання судового рішення з моментом винесення рішення про таке відстрочення, а чітко встановлює, що такий строк не може перевищувати одного року саме з дня його ухвалення.

В той же час, заявником у поданій до суду заяві не наведено існування виняткових обставин, які перешкоджають виконанню рішення суду у даній справі та доказів того, що в разі відстрочки виконання рішення відповідна заборгованість дійсно буде погашена.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності активів та реальної загрози зупинення господарської діяльності у зв'язку з виконанням рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання відстрочки виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви № 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн".

Відповідно до ч. 7 ст.331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви№ 20/02-01 від 20.02.2019 року "Про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/4646/18 від 21.06.2018 року" Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" у справі №910/4646/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 21 березня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 02 квітня 2019 року.

Суддя О.В.Котков