РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.04.2019Справа № 910/1588/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп»

про стягнення 59.118,93 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

11.02.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» про стягнення 59.118,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору страхування серії Premium № 180247 від 24.05.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування автомобіля марки BMW, державний номер НОМЕР_1 у розмірі 159.118,93 грн. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Foton, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, яким скоєно ДТП, застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова група», у зв'язку з чим позивач звернувся до останнього із заявою про відшкодування шкоди. 22.08.2018 ПАТ «Українська страхова група» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмір 100.000,00 грн. Оскільки, ОСОБА_1 під час вчинення ДТП знаходився в трудових відносинах з ТОВ «ЛКО Груп» та виконував свої трудові обов'язки, позивач звернувся до відповідача із заявою № 04-3128 від 17.10.2018 про виплату страхове відшкодування у розмірі 59.118,93 грн, яку останнім залишено без задоволення. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовною вимогою стягнути з відповідача 59.118,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1588/19 від 13.02.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п'ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

15.02.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 відкрито провадження у справі № 910/1588/19 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду було зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.02.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 043 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 35, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 19.02.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 20.02.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 043, а отже відповідач мав подати відзив до 07.03.2019 включно.

Відповідач вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 19.02.2019 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 05.07.2018 у справі № 3/4881/18 вбачається, що 30.05.2018 о 15:25 год. ОСОБА_1 в м. Києві по пр-ту В.Лобановського, 57, керуючи автомобілем марки Foton, державний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки BMW, державний номер НОМЕР_1, який зупинився попереду, після чого автомобіль Foton різко прийняв положення ліворуч та здійснив зіткнення з автомобілем марки Toyota, державний номер НОМЕР_3. який рухався в крайній лівій полосі, що призвело до механічних пошкоджень усіх транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.39б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Даною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним за вчинене правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки BMW, державний номер НОМЕР_1, застрахований у Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» на підставі договору страхування серії Premium № 180247 від 24.05.2018.

Згідно акту виконаних робіт № 894920 від 15.08.2018, складеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ», вартість ремонту пошкодженого автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 склала 159.118,92 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За страховим випадком позивачем складено страхові акти № 129093 від 19.06.2018 та № 129093 на доплату від 28.08.2018, а також розраховано суму страхового відшкодування.

Вказаним страховими актами позивачем визнано подію страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в загальному розмірі 159.118,93 грн.

Матеріали справи свідчать, що кошти в розмірі 159.118,93 грн були перераховані страховиком (позивачем) Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ» згідно платіжних доручень № 10973 від 20.06.2018 та № 15375 від 29.08.2018.

Цивільна відповідальність транспортного засобу марки Foton, державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова група» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8244419.

Відповідно до умов договору (полісу) № АК/8244419 страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля Foton, державний номер НОМЕР_2.

Зокрема, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 100.000,00 грн. та франшиза становить - нуль грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Foton, державний номер НОМЕР_2 застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова група» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8244419, позивач звернувся до ПАТ «Українська страхова група» з вимогою виплатити страхове відшкодування.

Позивач зазначає, що ПАТ «Українська страхова група» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності за полісом № АК/8244419, зокрема в сумі 100.000,00 грн.

Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки Foton, державний номер НОМЕР_2 встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Як вбачається з матеріалів справи транспортний засіб Foton, державний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю BMW, державний номер НОМЕР_1, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп».

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди встановлена постановою суду, згідно якої винним у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок якого сталася дорожньо-транспортна пригода, визнаний водій автомобіля Foton, державний номер НОМЕР_2, який перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЛКО Груп», що не спростовано відповідачем.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Верховним судом України у листі від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» висловлено правову позицію, згідно якої визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

В матеріалах справи наявний акт виконаних робіт, який підтверджує вартість фактично здійсненого відновлювального ремонту на суму 159.118,93 грн.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач зобов'язаний виплатити різницю між фактичним розміром шкоди (159.118,93 грн) та страховою виплатою (100.000,00 грн), що становить 59.118,93 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 04-3128 від 17.10.2018 про відшкодування розміру збитків. Дана вимога надіслана рекомендованою кореспонденцією за № 264, що підтверджується списком рекомендованих листів від 19.10.2018.

Проте відповідач зазначену вимогу позивача залишив без відповіді та задоволення.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу BMW, державний номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується виходячи із фактичного розміру шкоди, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача шкоди підлягають задоволенню в розмірі 59.118,93 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 3.000,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

16.04.2018 між позивачем (клієнт) та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» (адвокатське бюро) був укладений договір про надання правової допомоги № 1, за умовами якого адвокатське бюро зобов'язався надати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.4 вказаного договору безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені бюро за цим договором здійснює адвокат Синюк Станіслав Леонідович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6423/10 від 15.02.2018).

Відповідно до реєстру справ, що є додатком до договору № 1 від 16.04.2018 позивачем передано бюро передано страхову справу, що є предметом розгляду у даній справі

Згідно акту виконаних робіт від 30.11.2018 бюро надано, а позивачем прийнято правову допомогу за страховим випадком, що є предметом даного спору, вартість послуг за яким склала 3.000,00 грн.

Винагорода виплачена позивачем бюро в розмірі 3.000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 21750 та № 21751 від 04.12.2018.

Підтвердженням того, що Синюк Станіслав Леонідович є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6423/10 від 15.02.2018.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правову допомогу покладаються на відповідача повністю в сумі 3.000,00 грн.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 35, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ) 59.118 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто вісімнадцять) грн 93 коп. страхового відшкодування, 1.921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 3.000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова