РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2019Справа № 904/5939/18
За позовом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

про стягнення 65407,35 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" про стягнення заборгованості у розмірі 65407,35 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2019 № 904/5939/18 позовну заяву Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" про стягнення заборгованості у розмірі 65407,35 грн передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № 344-ДКП/12 від 10.05.2012 зобов'язання по оплаті орендної плати, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 61738,30 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3669,05 грн.

Ухвалою суду від 29.01.2019 відкрито провадження у справі № 904/5939/18, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

15.02.2019 представником відповідача було подано відзив на позов, в якому останній висловив заперечення проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки, на думку відповідача: 1) дію договору оренди №344-ДКП/12 від 10.05.2012 не було припинено 26.04.2015; 2) заборгованість за згаданим вище договором оренди виникла внаслідок зміни балансоутримувача об'єкту оренди та перерозподілу пропорції орендної плати, без внесення змін до умов договору щодо перерозподілу пропорцій платежів та зміни балансоутримувача відповідач не мав правових підстав здійснювати платежі, а тому тимчасово призупинив платежі 3) безпідставне визначення отримувача орендної плати, оскільки орендна плата повинна бути сплачена до загального фонду міського бюджету та на рахунок балансоутримувача майна, а не орендодавцю; розрахунок пені є невірним і за ним сплинув строк позовної давності. Одночасно, відповідач заявляє про застосування позовної давності щодо нарахування пені на заборгованість з орендної плати за листопад 2017 року.

Позивачем, в свою чергу, 21.02.2019 було подано до суду відповідь на відзив, в якій останній спростовував заперечення відповідача.

28.02.2019 представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому, відповідач наголошує на безпідставному визначенні отримувача орендної плати.

05.03.2019 представником позивача було подано відповідь на заперечення на відповідь на відзив, в якому останній спростував заперечення відповідача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2012 Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (орендодавець, позивач) та Приватне акціонерне товариство "МТС Україна", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" (орендар, відповідач) уклали договір № 344-ДКП/12 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, відповідно до п.1.1. якого сторони узгодили, що з метою ефективного використання комунального майна Орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.07 № 41/11 із змінами та доповненнями передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - частина димової труби - (надалі - об'єкт оренди) загальною площею 16,0 кв.м у тому числі, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Лівобережний -3, ТРП - 126, вартість якого, згідно з незалежною оцінкою становить 53185,00 грн., без ПДВ, що перебуває на балансі МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі", для використання під розміщення антенно - фідерних пристроїв та телекомунікаційного обладнання оператора мобільного зв'язку. Використання об'єкту оренди не за цільовим призначенням забороняється.

За твердженнями позивача, Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" свої обов'язки щодо оплати орендної плати в повному обсязі не виконало, у зв'язку із чим, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за договором у сумі 61738,30 грн.

У зв'язку із вищенаведеним Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся до господарського суду із даною позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" про стягнення 61738,30 грн. основного боргу та 3669,05 грн. нарахованої пені.

В свою чергу, відповідач своїми правами, передбаченими чинним законодавством України не скористався, а саме, доказів на спростування обставин, викладених позивачем не надав.

Рішенням Дніпровської міської ради від 24.10.2018 №50/36 затверджено Положення про Департамент по роботі з активами міської ради, створений згідно з рішенням міської ради від 16.03.2016 №7/3 «Про затвердження структури Дніпровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів», є виконавчим органом Дніпровської міської ради і правонаступником прав і обов'язків (майнових, фінансових, немайнових, корпоративних тощо) департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпровської міської ради, крім повноважень щодо представлення інтересів громади міста Дніпра в судових органах та у виконавчих провадженнях, супроводження за якими здійснювалося працівниками управління правового забезпечення департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради. Департамент є юридичною особою публічного права.

Як встановлено судом та зазначалось раніше, 10.05.2012 Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (орендодавець, позивач) та Приватне акціонерне товариство "МТС Україна", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" (орендар, відповідач) уклали договір № 344-ДКП/12 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, відповідно до п.1.1. якого сторони узгодили, що з метою ефективного використання комунального майна Орендодавець на підставі рішення міської ради від 21.03.07 № 41/11 із змінами та доповненнями передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне нерухоме майно - частина димової труби - (надалі - об'єкт оренди) загальною площею 16,0 кв.м у тому числі, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Лівобережний -3, ТРП - 126, вартість якого, згідно з незалежною оцінкою становить 53185,00 грн., без ПДВ, що перебуває на балансі МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі", для використання під розміщення антенно - фідерних пристроїв та телекомунікаційного обладнання оператора мобільного зв'язку. Використання об'єкту оренди не за цільовим призначенням забороняється.

Відповідно до п. п. 2.2-2.3 договору, Орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди з дати підписання Сторонами цього договору та акта приймання - передачі об'єкта оренди. Передача об'єкта оренди в оренду здійснюється за вартістю згідно з незалежного оцінкою, проведеною станом на 18.04.12р. на підставі акта приймання - передачі об'єкта оренди, підписаного балансоутримувачем, Орендодавцем та Орендарем.

Розділом 3 договору сторони визначили розмір та порядок здійснення оплати орендної плати. Зокрема, пунктами 3.1- 3.5 договору встановлено, що розрахунок орендної плати здійснюється за Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального нерухомого майна, затвердженою міською радою. Розмір орендної плати відповідно до розрахунку орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить 1772,84 грн., без ПДВ/ базова за квітень місяць 2012 рік. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно з чинним законодавством та в повному обсязі спрямовується Орендарем на рахунок балансоутримувача. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди, починаючи з травня місяця 2012 року. У платіжному дорученні обов'язково зазначити, номер договору оренди, дату укладення та назву орендаря. За користування об'єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує: -50 % від загальної суми орендної плати у розмірі 886,42 грн., без ПДВ до загального фонду міського бюджету; - 50 % від загальної суми орендної плати у розмірі 886,52 грн., без ПДВ на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць. Орендна плата сплачується Орендарем щомісяця у термін не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, і не залежить від наслідків господарської діяльності Орендаря. Орендна плата сплачується Орендарем за весь час фактичного використання об'єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди, включно.

Відповідно до п. 10.1 договору № 344-ДКП/12, цей договір діє: з 10 травня 2012р. до 26.04.2015р. включно.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 344 - ДКП/12 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 10.05.2012, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Судом встановлено, що 10.05.2012 орендодавець передав у строкове платне користування об'єкт оренди (частина димової труби - (надалі - об'єкт оренди) загальною площею 16,0 кв.м у тому числі, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Лівобережний -3, ТРП - 126) копія акту приймання-передачі від 10.05.2012 підписана орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до пунктів 3.1- 3.4 договору №344-ДКП/12, розрахунок орендної плати здійснюється за Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального нерухомого майна, затвердженою міською радою. Розмір орендної плати відповідно до розрахунку орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить 1772,84 грн., без ПДВ/ базова за травень місяць 2012 рік.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно з чинним законодавством та в повному обсязі спрямовується Орендарем на рахунок балансоутримувача.

Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди, починаючи з травня місяця 2012 року. У платіжному дорученні обов'язково зазначити, номер договору оренди, дату укладення та назву орендаря. За користування об'єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує: - 50 % від загальної суми орендної плати у розмірі 886,42 грн., без ПДВ до загального фонду міського бюджету; - 50 % від загальної суми орендної плати у розмірі 886,42 грн., без ПДВ на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №29/6 від 13.04.2016 було змінено пропорцію розподілу орендної плати починаючи з 20.04.2016 : "За користування об'єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує: - 70 % від загальної суми орендної плати до загального фонду міського бюджету; - 30 % від загальної суми орендної плати на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди".

Відповідно до ст. 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Згідно договору оренди №344 - ДКП/12 укладеного між сторонами, а саме, п.1.1. визнається підставою укладання договору рішення Дніпровської міської ради від 21.03.07 №41/11.

Пункт 3.1. договору № 344-ДКП/12 визнає основним нормативним правовим актом стосовно розрахунку орендної плати "Методику розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального нерухомого майна" затвердженою Дніпровською міською радою.

Повідомленням від 06.06.2017 №7/4-836 позивач поставив до відома відповідача, що договір № 344-ДКП/12 від 10.05.2012 припинив свою дію 26.04.2015. Доказів відправлення повідомлення до матеріалів справи не додано.

Відповідно до п.10.1 договору № 344-ДКП/12 цей договір діє : з 10 травня 2012р. до 26 квітня 2015р.

Відповідно до п.10.2 договору № 344-ДКП/12 після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на переукладання договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюється за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на переукладання договору припиняється.

Відповідно до п.10.3 договору № 344-ДКП/12 у разі відсутності протягом одного місяця заяви від орендаря про переукладення договору оренди на новий термін після отримання листа від орендодавця про закінчення терміну дії договору оренди, договір вважається припиненим з наслідками, передбаченими п. 5.5 договору № 344-ДКП/12.

Відповідно до п. 5.5 договору № 344-ДКП/12 у разі припинення цього договору, протягом 5 календарних днів з дати припинення, повернути об'єкт оренди за актом приймання - передачі, підписним балансоутримувачем, орендарем, орендодавцем.

За пунктом 12.5 договору № 344-ДКП/12 у випадку припинення дії договору орендна плата сплачується Орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди за актом приймання - передачі.

Відповідно до п.5.2 та договору № 344-ДКП/12 орендар сплачує орендну плату за весь час фактичного використання об'єкта оренди до дати підписання акта приймання - передачі об'єкта оренди, включно.

Доказів відправлення заяви від відповідача позивачу на продовження на новий термін договору оренди № 344-ДКП/12 до матеріалів справи не додано.

Таким чином, дія договору оренди № 344-ДКП/12 була припинена 26 квітня 2015 року.

Об'єкт оренди було повернено відповідачем позивачу за актом приймання - передачі комунального нерухомого майна від 23.07.2018.

Відповідно до п.3.6 договору № 344-ДКП/12 орендна плата, яку сплачує Орендар після закінчення строку договору оренди до підписання акта приймання - передачі, не є підставою вважати договір автоматично продовженим на новий термін.

Згідно з п. 3.7. договору оренди № 344-ДКП/12 перегляду підлягає лише розмір орендної плати на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж відповідача було здійснено 15.06.2016 з урахуванням зміненої пропорції орендної плати : - 70 % від загальної суми орендної плати до загального фонду міського бюджету; - 30 % від загальної суми орендної плати на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди.

Від 13.06.2017 позивачем відповідачу було направлено претензію про сплату заборгованості №7/4-871, яка отримана відповідачем 22.06.2017.

Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати за договором оренди від 10.05.2012 № 344-ДКП/12 станом на 13.12.2018, встановлено, що за користування відповідачем об'єктом оренди в період з 15.06.2012 по 15.08.2018 позивачем було всього нараховано 116347,13 грн., з яких відповідач сплатив 54608,83 грн.

Судом встановлено, що за користування відповідачем об'єктом оренди за період з 15 липня 2016 року по 15 серпня 2018 року позивачем було нараховано 70 % від загальної суми орендної плати у розмірі 61738,30 грн., що відображено у розрахунку заборгованості, долученому до позовної заяви.

В свою чергу відповідач, свої зобов'язання щодо оплати орендної плати за зазначений період не виконав.

Відповідно до акту приймання - передачі комунального нерухомого майна від 23.07.2018 Орендодавець, Орендар, та Балансоутримувач дійшли згоди, що станом на 01.08.2018 за Орендарем існує заборгованість в розмірі 61738,30 грн по сплаті орендної плати до загального фонду міського бюджету та пені у розмірі 6367,65 грн. Про погодження орендаря Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» свідчить підпис керівника технічного центру Дніпро Коваленка Олександра Миколайовича.

Листом від 08.10.2018 № ТД- 18-12226 відповідач підтвердив свій намір погасити в повному обсязі заборгованості з орендної плати за договорами, балансоутримувачем в яких від початку виступало МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» до кінця 2018 року.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Орендна плата сплачується Орендарем щомісяця у термін не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, і не залежить від наслідків господарської діяльності Орендаря(п. 3.5 договору).

Враховуючи вищенаведене, станом на час звернення позивачем до суду із розглядуваним позовом наявна заборгованість відповідача перед позивачем становить 61 738,30 грн., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати орендних платежів за користування об'єктом оренди за вказаний період.

Крім того, у акті приймання - передачі комунального нерухомого майна від 23.07.2018 орендар (відповідач) погодився що станом на 01.08.2018 за орендарем (відповідачем) існує заборгованість в розмірі 61738,30 грн по сплаті орендної плати до загального фонду міського бюджету та пені у розмірі 6367,65 грн. Про це свідчить підпис керівника технічного центру Дніпро Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (орендаря) Коваленка Олександра Миколайовича. Акт засвідчений печатками підприємств.

У відзиві на позовну заяву від 08.02.2019 відповідач повідомляє, що не сплачував орендну плату за договором № 344-ДКП/12, оскільки, змінився балансоутримувач з міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» на комунальне підприємство «Дніпровські міські теплові мережі» Дніпровської міської ради, крім того, змінилась пропорція розподілу орендної плати відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 13.04.2016 №29/6 : 70% замість 50% - від загальної суми орендної плати мало сплачуватись до міського бюджету та 30% замість 50% - балансоутримувача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Жодних доказів сплати орендної плати в період з 15 липня 2016 року по 15 серпня 2018 року за договором № ТД- 18-12226 , за старою пропорцією розподілу орендної плати до міського бюджету, або на рахунок балансоутримувача позивачем не надано.

Також, листом від 08.10.2018 № ТД- 18-12226 відповідач підтвердив свій намір погасити в повному обсязі заборгованості з орендної плати за договорами, балансоутримувачем в яких від початку виступало МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» до кінця 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справ, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заяві по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору оренди нерухомого майна, суд дійшов висновку, що строк здійснення оплати відповідачем орендної плати за договором №344-ДКП/12 за період з 15 липня 2016 року по серпень 2018 року настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наведене вище, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, приписи чинного законодавства України та умови договору оренди, а також враховуючи, що відповідачем порушені істотні умови договору оренди, зокрема щодо сплати орендних платежів, та беручи до уваги те, що відповідачем не спростовано тверджень позивача, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості орендної плати нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю у сумі 61738.30 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 9.2 договору, за несвоєчасну сплату суми орендної плати Орендар зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення платежу за весь період існуючої заборгованості у співвідношенні, визначеному у п. 3.3 цього договору.

Позивач за прострочення строків сплати коштів за договором № 344-ДКП/12 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста від 12.05.2012, керуючись п. 9.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 3669,05 грн.

Одночасно, відповідачем подану заяву про застосування позовної давності щодо нарахування пені на заборгованість з орендної плати за листопад 2017 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 10), за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 4.2 постанови Пленуму ВГСУ № 10, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Орендна плата сплачується Орендарем щомісяця у термін не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, і не залежить від наслідків господарської діяльності Орендаря (п. 3.5 договору).

Таким чином, прострочення по оплаті звітного місяця у відповідача настає з 16 числа наступного за звітнім місяця.

При цьому, пунктом 4.3 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. Однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Отже, враховуючи наведені приписи законодавства, а також те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 28.12.2018, суд дійшов висновку, що строк позовної давності для вимог про стягнення нарахованої пені на заборгованість з орендної плати за листопад 2017 року в періоді з 16.12.2017 по 27.12.2017 сплив.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок пені з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов'язання, порядку розрахунків погодженого сторонами та враховуючи позовну давність, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 2892,22 грн. за період з 28.12.2017 по 13.12.2018.

У відзиві на позовну заяву від 08.02.2019 та у запереченні на відповідь на відзив від 25.02.2019 відповідач зауважує, що на його думку є безпідставними позовні вимоги щодо стягнення орендної плати та пені на користь орендодавця (позивача), оскільки за договором № 344-ДКП/12 орендна плата мала сплачуватись до загального фонду міського бюджету та на рахунок балансоутримувача орендованого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 218 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до Положення про департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 24.10.2018 №50/36, Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради і правонаступником прав та обов'язків департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради у зв'язку з його реорганізацією з припиненням шляхом перетворення, крім повноважень щодо представлення інтересів територіальної громади міста Дніпра у судових органах усіх інстанцій та юрисдикцій та у виконавчих провадженнях, супроводження яких здійснювалось працівниками управління правового забезпечення Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до п 1.4 згаданого вище положення Департамент є юридичною особою публічного права, утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штампи, бланки та інші реквізити.

Згідно з п 1.6 Положення про Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департамент є органом приватизації Дніпровської міської ради, орендодавцем нерухомого майна та земельних ділянок комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

Відповідно до п. 3.2.16 згаданого Положення, Департамент веде реєстр договорів оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста.

Згідно з п. 3.2.17 Положення про департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департамент здійснює контроль за виконанням договірних умов з боку орендарів або осіб, які набули право оренди на зазначене майно, а також за ефективним використанням та збереженням об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста.

Відповідно до п. 4.4. згаданого Положення, Департамент здійснює представництво у встановленому законодавством порядку своїх інтересів у судових органах усіх інстанцій та інших органах при вирішенні правових питань і спорів, пов'язаних із виконанням покладених на Департамент завдань та функцій.

Отже, наведені приписи законодавства а також те, що сторонами в договорі оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста № 344-ДКП/12 виступають Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (орендодавець, позивач) та Приватне акціонерне товариство "МТС Україна", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" (орендар, відповідач), є достатнім обґрунтуванням позовних вимог щодо стягнення орендної плати та пені на користь орендодавця (позивача).

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15, ) на користь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75, ) 61738 (шістдесят одну тисячу сімсот тридцять вісім) грн. 30 коп. основного боргу, 2892 (дві тисячі вісімсот дев'яносто дві) грн 22 коп. пені та 1741 (одна тисяча сімсот сорок одна ) грн. 07 коп. судового збору.

3. В частині стягнення пені з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15, ) на користь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Д.Яворницького, 75, ) у розмірі 776,83 грн - відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Усатенко І.В.