РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2019Справа № 910/542/19

За позовом Приватного акціонерного товариства "Астра Люкс";

до Міністерства оборони України;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - акціонерного товариства «Укрбудінвестбанк»;

про внесення змін до договору

за участю представників сторін:

від позивача: Скороход В.С., ордер серії КВ № 402153 від 21.02.2019р.;

від відповідача: Кривошей Д.А., довіреність № 220/513/д від 03.12.2018р.;

від третьої особи: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Астра Люкс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про внесення змін до Договору № 286/3/18/261 від 06.09.2018р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.09.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 286/3/18/261 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) зі змінами, за умовами якого ПрАТ "Астра Люкс" мала здійснити поставку товару у строк до 14.12.2018р. Постачальник (позивач) виконав взяті на себе зобов'язання у строк, визначений умовами договору, що підтверджується видатковими накладними № 348 від 20.11.2018р., № 374 від 27.11.2018р., № 376 від 28.11.2018р. та № 394 від 14.12.2018р. Однак, остаточне прийняття товару за видатковою накладною № 394 від 14.12.2018р. відповідачем здійснено - 17.12.2018р., тобто поза межами строку, визначеного умовами договору.

Таким чином, оскільки остаточне прийняття товару здійснено відповідачем після спливу строку, встановленого Договором № 286/3/18/261 від 06.09.2018р., позивач на підставі ст. 188 ГК України просить внести зміни у п. 1.2. Договору, замінивши строки (терміни) постачання "з 14.12.2018 (включно)" на "17.12.2018 (включно)".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019р. відкрито провадження у справі № 910/542/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з огляду на складність справи. Підготовче засідання призначено у справі на 21.02.2019р.

07.02.2019р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує.

В судовому засіданні 21.02.2019р. представник позивача позовні вимоги підтримав та ознайомився з відзивом на позовну заяву.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Третя особа належним чином повідомлена про дату і час проведення підготовчого засідання у справі № 910/542/19, свого представника в засідання суду не направила. Клопотань про відкладення підготовчого засідання від третьої особи не надходило.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2019р. у справі № 910/542/19 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2019 року.

В судовому засіданні 21.03.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову не заперечив.

Приймаючи до уваги, що третя особа була належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання; враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників третьої не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 21.03.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.09.2018 р. між Приватним акціонерним товариством «Астра Люкс» (надалі за текстом - Позивач) та Міністерством оборони України (надалі за текстом - Відповідач) було укладено Договір 286/3/18/261 про поставку для державних потреб матеріально - технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) ( надалі за текстом - Договір).

Відповідно до умов вказаного Договору, Позивач взяв на себе зобов'язання у 2018 році поставити Замовнику (Відповідачу) індивідуальне обмундирування (35810000-5) (Лот 3. Військова уніформа 35811300-5 (Куртка костюму утеплювача, вид 2)) - далі Товар) у загальній кількості та строки, визначені в Договорі .

Вказаний договір було укладено із застосуванням переговорної процедури закупівель на підставі загальних положень Закону України «Про публічні закупівлі» та спеціальних положень Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони».

Як вбачається з п. 1.2 Договору, строк поставки визначений Сторонами наступним чином:

15000 одиниць товару - до 30.10.2018 року (включно).

10000 одиниць товару - до 15.11.2018 року (включно).

05.11.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 3, відповідно до умов якої було продовжено строк поставки партії товару в кількості 25 000 одиниць до 14.12.2018 року (включно).

Як вбачається з наданих позивачем доказів, а саме: видаткової накладної №348 від 20.11.2018р., видаткової накладної №374 від 27.11.2018р., видаткової накладної № 376 від 28.11.2018р., що не заперечувалось відповідачем, позивач здійснив дострокове постачання товару в обсязі 20 000 одиниць, в асортименті та якості, передбачених Специфікацією до договору, викладеної в Додатку 2 до договору.

Позивачем під час розгляду справи було зазначено, що решта одиниць товару в кількості 5000 шт. поставлена, а відповідачем (замовником) прийнята 14.12.2018 року. На підтвердження вказаних обставин, позивачем долучено до матеріалів справи видаткову накладну № 394 від 14.12.2018р., що на його думку, свідчить про виконання зобов'язань в межах встановленого договором строку (терміну) постачання.

Позивач стверджує, що саме підписання сторонами видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом, у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що позиція позивача щодо визначення 14.12.2018 року датою виконання зобов'язання є помилковою та спростовується наданими відповідачем документами.

Так, зокрема, відповідач зазначив, що оскільки Акт приймального контролю за якістю частини партії товару у кількості 5000 одиниць було укладено 17.12.2018 року, відтак, виконання позивачем зобов'язання мало місце 17.12.2018 року, а не 14.12.2018 року, як це стверджує позивач.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору № 286/3/18/261 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 06.09.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Особливості укладання договорів за державним замовленням (державних контрактів) визначаються Законом України "Про публічні закупівлі" та Законом України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони".

Пунктом 20 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що публічна закупівля - це придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 5 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Як встановлено статтею 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, частиною 1-2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, законодавство чітко визначає порядок внесення змін до договору, та передбачає, що таке внесення має відбуватися лише за згодою сторін угоди, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, при умові одночасного існування чотирьох умов.

Існування одночасно умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору, вимагає з'ясування змісту кожної окремо взятої умови.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.02.2012 у справі № 3-9гс12.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про наявність усіх чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, судом враховано, що Акт приймального контролю, укладання якого передбачено умовами договору, за своєю суттю не є первинним документом, в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та носить спеціальний характер.

В той же час, здійснивши повний та всебічний аналіз документів, наданих сторонами, суд приходить до висновку, що укладання Акту приймального контролю за якістю не залежить виключно від дій та волевиявлення позивача, а в більшій мірі є прерогативою відповідача.

Суд погоджується з доводами позивача, відносно того, що укладання Акту приймального контролю за якістю від 17.12.2018 року було зумовлено не винними діями позивача, а узгодженою сторонами договору позицією.

За таких умов, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог щодо внесення змін до Договору №286/3/18/261 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 06.09.2018 р., укладеного між Міністерством оборони України та приватним акціонерним товариством «Астра Люкс», в частині строку постачання товару, оскільки з боку позивача відсутнє порушення виконання умов Договору щодо поставки 5000 шт. одиниць товару, а отже, суд приходить до висновку, що зобов'язання було виконано своєчасно, в межах строку визначеного договором.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Астра Люкс" до Міністерства оборони України; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Укрбудінвестбанк", про внесення змін до договору не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 26.03.2018р.

Суддя А.І. Привалов