СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа №922/2273/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, посвідчення №2342 від 09.10.2018 року, свідоцтво серія ПТ№2342 від 09.10.2018 року, довіреність №2-415д від 28.12.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро», смт.Слобожанське, Харківська область, (вх.№1465Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2018 року по справі №922/2273/18,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро», смт.Слобожанське, Харківська область,

до Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м.Київ,

про визнання правочинів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» (позивач у справі) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (відповідач у справі) згідно якої просив суд визнати недійсними:

- договір (угоду) №85/1, укладений 17.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» ();

- договір (угоду) №518, укладений 15.05.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» ().

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказує про наступні підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними:

- спірні правочини вчинені ПАТ «Укргазвидобування» без відповідного дозволу на проведення розвідувальних робіт на ділянках надр: Родовище-Східно-Медведівське та Родовище-Кегичівське;

- укладення спірних договорів, предметом яких є надання земельних ділянок для проведення розвідувальних робіт по будівництву, розміщенню та експлуатації об'єктів нафтогазовидобування, а саме буріння та розміщення свердловин вчинено всупереч ч.2 ст. 18 Закону України «Про нафту і газ» та пункту в-1) ч.1 ст. 99 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними;

- спірні договори укладені директором ТОВ «Слобожанське-Агро» - ОСОБА_2 із перевищенням повноважень на їх вчинення;

- заступником директора з капітального будівництва ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ОСОБА_3 вчинено спірні договори із перевищенням повноважень, оскільки довіреністю №2-171д від 28.12.2017 року ОСОБА_3 не був наділений повноваженнями на укладення від імені ПАТ «Укргазвидобування» договорів, предметом яких є проведення розвідувальних робіт по бурінню або розміщенню свердловин.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 203, 215, 227 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.11.2018 року у справі №922/2273/18 (повний текст складено 29.11.2018 року, суддя Буракова А.М.) в задоволені позову відмовлено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт також просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив норму права, закріплену в п. 14 Порядку надання спеціальних дозволів та не застосував норми права закріплені в ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 254 Цивільного кодексу України, у зв'язку із чим прийшов до хибного висновку про наявність у відповідача на момент вчинення оспорюваних правочинів чинних (діючих) дозволів на користування надрами на ділянках надр: Родовище-Східно-Медведівське та Родовище-Кегичівське.

Апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 97 Земельного кодексу України та не застосовано ч.2 ст. 18 Закону України «Про нафту і газ». ч.1 ст. 98. в-1) ч.1 ст. 99 ч.2 ст. 100 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 401 Цивільного кодексу України, які підлягали до застосування до даних відносин.

Скаржник наполягає на тому, що в порушення ст. 86. ст. 91 Господарського процесуального кодексу України місцевий господарський суд неповно зясував обставини, які мають значення для справи, а саме, що наданням згоди (дозволу) на проведення розвідувальних робіт відбулося опосередковане передання товариством права оренди (користування) на земельні ділянки і не дав неналежну оцінку довіреності ПАТ «Укргазвидобування» №2-171д від 28.12.2017 року, у зв'язку із чим виклав у рішенні висновки, які не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 року у справі №922/2273/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до розгляду. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі.

16.01.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№457), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 13.02.2019 року визнано необґрунтованою заяву ТОВ «Слобожанське-Агро» про відвід суддів Східного апеляційного господарського суду, а саме: судді Гетьмана Р.А. та судді Склярук О.І.; призначено дату судового засідання та зупинено провадження у справі №922/2273/18 для вирішення питання про відвід суддів у порядку, визначеному ст.39 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року відмовлено ТОВ «Слобожанське-Агро» в задоволенні заяви про відвід суддів.

Ухвала суду від 13.02.2019 року була направлена учасникам справи рекомендованим листом 14.02.2019 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана ними 19.02.2019 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи. Однак, позивач у судове засідання не зявився, про причини не з'явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи належне повідомлення позивача про час та місце судового засідання, а також те, що його явка не була визнана обовязковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності.

Відкриваючи судове засідання 18.03.2019 року головуючий суддя оголосив про поновлення провадження у справі.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.04.2018 між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (на теперішній час - Акціонерне товариство «Укргазвидобування», відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» (позивач у справі) укладено договір (угоду) №85/1.

Відповідно до п.1.1. договору №85/1, позивач погоджує відповідачу проведення в межах землекористування позивача, на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району, розвідувальних робіт по бурінню свердловини №85 Східно-Медведівського родовища, а відповідач зобов'язується відшкодувати позивачу усі збитки пов'язані із проведенням вищезазначених робіт.

Згідно з п.1.2. договору №85/1, відповідачу дозволяється проведення розвідувальних робіт на майданчику площею 2,9756 га.

У разі отримання припливу газу в свердловині, зазначеній у п.1.1., позивач дозволяє відповідачу займати майданчик площею 0,36 га під свердловиною (п.1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору № 85/1, місце проведення розвідувальних робіт зазначено на схемі, що являється невід'ємною частиною даного договору (додаток №1). Позивач погоджує місце розташування бурового майданчика, маршрут руху технологічного транспорту, маршрут прокладання тимчасової ЛЕП до бурового майданчика та трасу перетягування бурового обладнання на буровий майданчик у відповідності до зазначеної схеми.

Пунктом 2.2. договору №85/1 передбачене, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019 року, а у разі отримання припливу газу в свердловині, договір діє до оформлення відповідачем відводу земель під свердловиною у встановленому порядку, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами, при цьому відповідачу дозволяється займати земельну ділянку площею 0,36 га під свердловиною. Земельні ділянки можуть бути передані позивачу достроково за актом приймання-передачі.

Згідно п. 2.3.1. договору №85/1, відповідач відшкодовує позивачу збитки нанесені під час виробництва робіт, зазначених у даному договорі. Збитки визначаються кожного разу, після виникнення факту нанесення збитків відповідно до фактичної площі на якій нанесено збитки, про що складаються відповідні акти, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284. Після оформлення та погодження в ПАТ «Укргазвидобування» акти збитків є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.3.2. договору №85/1, грошові кошти вносяться відповідачем на поточний рахунок позивача кожного разу, після оформлення та погодження в ПАТ «Укргазвидобування» акту визначення збитків, у розмірі визначеному цим актом, у 30-ти денний термін після підписання акту.

У відповідності до п. 2.3.3. договору №85/1 платником податку за землю є позивач.

Також, 15.05.2018 між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (на теперішній час - Акціонерне товариство «Укргазвидобування», відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» (позивач у справі) укладено договір (угоду) №518.

Відповідно до п.1.1. договору №518, позивач надає відповідачу погодження на проведення в межах земельної ділянки, що знаходиться в користуванні позивача на території Слобожанської селищної ради Кегічівського району Харківської області розвідувальних робіт під розміщення свердловини №518 Кегичівського родовища, а відповідач зобов'язується відшкодувати позивачу усі збитки пов'язані із проведенням вищезазначених робіт.

Згідно з п.1.2. договору №518, відповідачу дозволяється займати земельну ділянку площею 0,90 га.

Відповідно до п. 2.1. договору №518, місце проведення розвідувальних робіт зазначено на схемі, що являється невід'ємною частиною даного договору (додаток №1). Позивач погоджує маршрут руху технологічного транспорту до свердловини у відповідності до зазначеної схеми, що являється невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.2. договору №518 передбачене, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2029 року, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами. Земельні ділянки можуть бути передані позивачу достроково за актом приймання-передачі.

Згідно п. 2.3.1. договору №518, відповідач відшкодовує позивачу збитки нанесені під час виробництва робіт, зазначених у даному договорі. Збитки визначаються на момент укладення договору та кожного разу, після виникнення факту нанесення нових збитків, про що складаються відповідні акти, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284. Після оформлення та погодження в ПАТ «Укргазвидобування» акти збитків є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.3.2. договору №518, грошові кошти вносяться відповідачем на поточний рахунок позивача кожного разу, після оформлення та погодження в ПАТ «Укргазвидобування» актів визначення збитків, у розмірі визначеному цими актами протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання акту визначення збитків.

У відповідності до п. 2.3.3. договору №518 платником податку за землю є позивач.

Відповідно ст. 202 Цивільного кодексу України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Стаття 215 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією з підстав для визнання вищевказаних правочинів позивач вказує те, що вони вчинені ПАТ «Укргазвидобування» без відповідного дозволу на проведення розвідувальних робіт на ділянках надр: Родовище-Східно-Медведівське та Родовище-Кегичівське.

Згідно ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про нафту і газ» передбачено, що користування нафтогазоносними надрами, пошук і розвідка родовищ нафти і газу, їх експлуатація, спорудження та експлуатації підземних сховищ для зберігання нафти і газу здійснюються лише за наявності спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами, що надаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, на умовах, визначених чинним законодавством.

Органом уповноваженим видавати спеціальні дозволи на користування нафтогазоносними надрами є Державна служба геології та надр України (підп. 9 пункту 4 Положення про Державну службу геології та надр України, яке затверджене постановою Кабінету Міністри України від 30.12.2015 року №1174).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про нафту і газ» та п.5 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року №615 (Порядок надання спеціальних дозволів дія якого поширюється на всі види користування надрами), на користування нафтогазоносними надрами, надаються такі види спеціальних дозволів:

- на геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ;

- на геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ з подальшим видобуванням нафти і газу (промисловою розробкою родовищ);

- на видобування нафти і газу (промислову розробку родовищ);

- на будівництво та експлуатацію підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі підземних сховищ нафти чи газу та споруд для захоронення відходів виробництва нафтогазової галузі і супутніх вод.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті державного науково-виробничого підприємства «Геоінформ України» спеціальні дозволи, видані 28.12.2000 року ПАТ «Укргазвидобування» на користування надрами на ділянках надр: Родовище-Східно-Медведівське та Родовище-Кегичівське є недійсними, так як строк їх дії закінчився 28.12.2017 року.

На підтвердження вказаних обставин позивачем були надані копії інформацій роздрукованих з веб-сайту ДНВП «Геоінформ України» щодо закінчення строків дії дозволів на користування надрами на ділянках надр: Родовище-Східно-Медведівське та Родовище-Кегичівське.

Дослідивши вищезазначені інформації судом було встановлено, що спеціальні дозволи на користування надрами №2350 та №2356 від 28.12.2000 року були видані відповідачу на 17 років до 28.12.2017 року.

Згідно зі ст. 16 Кодексу України про надра, переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 14 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року №615, для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців, на геологічне вивчення надр та геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку, - за три місяці до закінчення строку його дії. У заяві зазначається причина продовження строку дії дозволу. Надрокористувач, що не подав заяву в установлений строк, втрачає право на продовження строку дії дозволу.

З копій інформацій роздрукованих з веб-сайту ДНВП «Геоінформ України» щодо закінчення строків дії дозволів на користування надрами на ділянках надр: Родовище-Східно-Медведівське та Родовище-Кегичівське вбачається, що за спеціальними дозволами на користування надрами №2350 та №2356 були зареєстровані заяви відповідача на продовження дії дозволів від 22.06.2017 року №11098/02/12-17 та від 21.06.2017 року №11006/02/12-17.

Як вбачається з матеріалів справи у надрокористувача АТ «Укргазвидобування» наявні спеціальні дозволи на користування надрами на родовищах: Східно - Медведівське - реєстраційний №2350 строком дії до 28.12.2037 року; Кегичівське - реєстраційний №2356 строком дії до 28.12.2037 року.

Враховуючи, що заяви про продовження дії спеціальних дозволів на користування надрами були подані відповідачем в межах встановленого строку, у звязку з чим строк дії спеціальних дозволів на користування надрами №2350 та №2356 від 28.12.2000 року було продовжено на 20 років до 28.12.2037 року, посилання позивача з приводу того, що на момент укладення спірних правочинів (17.04.2018 та 15.05.2018) у ПАТ «Укргазвидобування» були відсутні чинні (діючі) дозволи на користування надрами на ділянках надр: Родовище-Східно-Медведівське та Родовище-Кегичівське, судом першої інстанції правомірно відхилені.

Щодо посилань апелянта на укладення спірних договорів, предметом яких є надання земельних ділянок для проведення розвідувальних робіт по будівництву, розміщенню та експлуатації об'єктів нафтогазовидобування, а саме буріння та розміщення свердловин вчинено всупереч ч.2 ст. 18 Закону України «Про нафту і газ» та пункту в-1) ч.1 ст. 99 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Згідно зі ст. 18 Кодексу України Про надра, надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст. 97 Земельного кодексу України, підприємства, установи та організації, які здійснюють геологознімальні, пошукові, геодезичні та інші розвідувальні роботи, можуть проводити такі роботи на підставі угоди з власником землі або зі погодженням із землекористувачем.

Частиною 6 зазначеної статті визначено, що при переході із стану дослідно - промислової розробки у промислову розробку підприємствам, установам та організацій, що проводять розвідувальні роботи, дозволяється використовувати земельну ділянку на підставі угоди на проведення розвідувальних робіт із власником землі або за погодженням із землекористувачем на період оформлення документів, що посвідчують право користування відповідною земельною ділянкою.

Згідно положень Земельного кодексу України визначено кілька видів права користування земельними ділянками: право постійного користування земельною ділянкою - ст. 92, право оренди земельної ділянки - ст. 93, право використання земельних ділянок для проведення геологознімальних, пошукових, геодезичних та інших розвідувальних робіт - ст. 97.

З аналізу норм чинного законодавства України з урахуванням того, що названа стаття міститься у главі 15 Земельного кодексу України «Право користування землею», випливає існування зобов'язального права використання земельних ділянок для проведення розвідувальних робіт, яке відрізняється від інших, передбачених актами цивільного законодавства видів права користування.

Отже, відповідно до ст. 97 Земельного кодексу України, АТ «Укргазвидобування» для проведення розвідувальних робіт по бурінню свердловин, із землекористувачем земельних ділянок, на яких необхідно виконати розвідувальні роботи, були укладені оспорювані договори (угоди) про надання згоди (дозволу) на проведення розвідувальних робіт.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, можна зробити висновок, що оспорювані договори (угоди) посвідчують право відповідача на користування земельними ділянками з метою проведення розвідувальних робіт по бурінню свердловин та не потребують додаткового укладення договору оренди або земельного сервітуту.

Щодо посилань позивача на те, що спірні договори укладені директором ТОВ «Слобожанське-Агро» - ОСОБА_2 із перевищенням повноважень на їх вчинення, тобто без відповідного рішення загальних зборів учасників товариства, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.11.2.2.14. статуту ТОВ «Слобожанське-Агро» до компетенції загальних зборів учасників товариства, в тому числі, належить якщо інше не передбачено окремим рішеннях загальних зборів учасників товариства (яке має бути оформлене у письмовій формі у вигляд, протоколу): прийняття рішень про укладення виконавчим органом (директором) правочинів (підписання угод), пов'язаних з прямим чи опосередкованим відчуженням або переданням права оренди земельних ділянок товариства третім особам та/або дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок та/або внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, пов'язаних зі зміною розміру орендної плати, строку оренди чи зміною інших істотних умов договору оренді земельної ділянки, а також: укладення, зміну чи припинення договору емфітевзису.

Положеннями ст. 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Так, умовами оспорюваних договорів (угод) не передбачено відчуження і передання права оренди земельних ділянок позивача третім особам, а є надання позивачем згоди (дозволу) на проведення розвідувальних робіт. Отже, оспорювані договори (угоди) були укладені директором ТОВ «Слобожанське-Агро» ОСОБА_2 на підставі установчих документів позивача без перевищення повноважень, зокрема, отримання відповідного рішення загальних зборів учасників товариства не потребується.

Позивач зазначає, що заступником директора з капітального будівництва ГПУ «Шебелинкагазвидобування» ОСОБА_3 вчинено спірні договори із перевищенням повноважень, оскільки довіреністю №2-171д від 28.12.2017 року ОСОБА_3 не наділений повноваженнями на укладення від імені ПАТ «Укргазвидобування» договорів, предметом яких є проведення розвідувальних робіт по бурінню або розміщенню свердловин.

Згідно ст. 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Повноваження заступника директора з капітального будівництва Філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» АТ «Укргазвидобування» ОСОБА_3 на укладання спірних договорів (угод) підтверджуються довіреністю №2-171д від 28.12.17 року, виданою від імені товариства головою правління ОСОБА_4

Відповідно до даної довіреності ОСОБА_3 було уповноважено представляти інтереси товариства з питань, які стосуються господарської діяльності філії. У тому числі, без погодження з товариством, окрім випадків, коли розпорядчими документами товариства встановлено необхідність отримання (в тому числі попереднього) такого погодження, укладати, змінювати та розривати договори, які стосуються фінансово господарської діяльності філії.

Приймаючи до уваги вищевикладене, та враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження необхідності отримання ОСОБА_3 погодження від відповідача на укладення спірних договорів (угод), суд вважає, що оспорювані позивачем договори (угоди) були укладені ОСОБА_3 без перевищення повноважень.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Колегія суддів вважає, що позивачем (апелянтом у справі) не доведено та необґрунтовано належним чином наявність підстав з якими законодавець повязує можливість визнання правочину недійсним. Оспорювані правочини укладені відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України та відповідають нормам чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги тотожні позовним вимогам, не підтверджені належними доказами та вчинені при довільному тлумаченні норм права та наявних між сторонами правовідносин, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2018 року у справі №922/2273/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 19.11.2018 року по справі №922/2273/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук