ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/12617/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Пахомова О.А. за довіреністю від 28.12.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 (повний текст складено 26.12.2018)

у справі №910/12617/18 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн"

до акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз"

про розірвання договору,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" (далі - позивач) звернулось у господарський суд міста Києва із позовом до акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" (далі - відповідач) про розірвання договору про закупівлю послуг № від 06 листопада 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що внаслідок збільшення у 2018 році рівня кошторисної заробітної плати, вартості будівельних матеріалів, вартості паливно-мастильних матеріалів та вартості оренди машин, зміни індексу споживчих цін тощо, позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути питання збільшення договірної ціни та укласти додаткову угоду, однак відповідач, розглянувши лист позивача, надав свої пропозиції щодо зміни договірної ціни, які є неприйнятними для позивача, а тому він просить розірвати договір на підставі ст. 652 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти позову, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для розірвання договору, а позивачем безпідставно застосовано до правовідносин сторін, які виникли на підставі договору про закупівлю послуг, положення законодавства щодо підряду. При цьому, позивач з грудня 2017 року по жовтень 2018 року не вчинив дій з отримання допуску та не приступив до надання послуг у погоджені сторонами строки, що свідчить про відсутність реального наміру надавати послуги згідно умов договору, а вказані підстави для розірвання договору мають формальний характер та спрямовані на ухилення від відповідальності за порушення договірних зобов'язань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги майже повністю співпадають з текстом позовної заяви, містячи лише додатково розділ щодо обставин, які встановлені господарським судом міста Києва, та посилання на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки, за доводами позивача, збільшення показника для визначення розміру кошторисного прибутку суттєво перевищує показник, який був використаний при укладенні договору, що порушує "законні сподівання" позивача.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, у якій він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу співпадають з доводами, які були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2017 року позивач взяв участь у процедурі закупівлі за державні кошти згідно оголошення UA-2017-09-20-001658-a, подав заявку учасника та визнаний переможцем.

06 листопада 2017 року між відповідачем - публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз", як замовником, та позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн", як виконавцем, було укладено договір № на надання послуг (далі - договір) (а.с.21-24), відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на свій ризик власними силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору ізоляційні роботи (ремонт теплоізоляції мереж теплопостачання на КС УМГ "Черкасистрангаз"), далі - послуги, а замовник зобов'язується на умовах договору прийняти надані послуги та оплатити їх вартість.

Згідно з п.3.1 договору ціна договору складає 780 000,00 грн., з урахуванням ПДВ - 130 000,00 грн., згідно договірної ціни (додаток №1), що є невід'ємною частиною договору. Договірна ціна є твердою.

У пункті 3.2 договору встановлено, що Визначення вартості послуг проводиться у відповідності до вимог ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва".

Відповідно до п.5.1 договору послуги надаються у строк протягом одного року з дати укладення даного договору згідно з Графіком надання послуг (додаток №5), що є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п.5.2 договору місце надання послуг:

- КС-19 "Бар" Барського ЛВУМГ, с. Мальчівці Барського району Вінницької області.

- КС-37 "Бар" Барського ЛВУМГ, с. Митки Барського району Вінницької області.

У додатку №1 до договору "Договірна ціна" вказано вид договірної ціни - "тверда", всього договірна ціна складає 780 тис.грн. (а.с.26-27).

У додатку №5 до договору "Графік надання послуги" (а.с.25) визначено, що послуги надаються у щомісячно з квітня по жовтень 2018 року на КС-19 "Бар" та з червня по жовтень 2018 року на КС-37 "Бар".

12 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом за вих.№12/06-04, у якому послався на збільшення у 2018 році рівня кошторисної заробітної плати, вартості будівельних матеріалів, вартості паливно-мастильних матеріалів та вартості машин, а також зміни індексу споживчих цін, тому просив розглянути питання збільшення договірної ціни до 936190,80 грн., що на 19% більше ціни, обумовленої у договорі. Також, в листі зазначено, що у випадку не прийняття даної вимоги позивач залишає за собою право на розірвання договору в установленому порядку. До листа позивачем були додані нова договірна ціна та локальні кошториси (а.с.40-47).

Відповідач, у відповіді на зазначений лист, листом за вих. №2301ВИХ-18-1731 від 09.07.2018 року повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення його пропозицій про збільшення ціни договору закупівлі та запропонував здійснити збільшення договірної ціни на 34 472,40 грн. у зв'язку зі зміною показника кошторисного прибутку для ремонтних робіт.

Зазначений лист відповідача залишений позивачем без відповіді, однак, у позовній заяві позивачем зазначено, що надані пропозиції відповідача щодо зміни договірної ціни не є економічно вигідними для виконавця з урахуванням змін рівня кошторисної заробітної плати, вартості будівельних матеріалів, вартості паливно-мастильних матеріалів та вартості оренди машин, а також зміни індексу споживчих цін.

Тому, за доводами позивача, у господарських відносинах між замовником та підрядником істотно змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, в результаті чого підрядник втрачає інтерес до виконання договору в подальшому, та просить, посилаючись на ч.4 ст. 321, ч.1 ст. 323 ГК України та статті 651, 652 ЦК України, розірвати договір про закупівлю послуг № від 06.11.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не є істотними, що виключає можливість розірвання договору та задоволення позову.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Права та обов'язки між сторонами виникли на підставі договору № на надання послуг, предметом якого є виконання ізоляційних робіт - ремонт теплоізоляції мереж теплопостачання.

До договору сторони уклали локальні кошториси, визначили тверду договірну ціну.

За умовами договору під час ремонту мала використовуватись будівельна техніка, роботи мали проводитись з дотриманням будівельних стандартів - СниП, ДБН, а результати цих робіт мали прийматись як будівельні роботи за актами КБ-2в.

Таким чином, даний правочин, незважаючи на його назву, за своєю правовою природою є договором підряду, оскільки внаслідок виконання цього договору відповідачем мав відбутись ремонт теплотрас, тобто, виконані обумовлені договором роботи, з передачею результатів робіт (ремонту) позивачу.

Даний договір, як вбачається з матеріалів справи, укладено за результатами відкритих торгів.

З огляду на викладене, спірні правовідносини регулюються параграфами 1, 3 глави 61 «Підряд» Цивільного кодексу України та Законом України «Про публічні закупівлі», норми якого є спеціальними відносно спірних правовідносин.

Проте, позивач, на думку суду апеляційної інстанції, помилково вважає, що до спірних правовідносин мають застосовуватись ст. ст. 321, 323 ГК України, тому що вказані статті регулюють відносини з капітального будівництва, до якого, виходячи з визначення статті 317 глави 33 «Капітальне будівництво» Господарського кодексу України, роботи з ремонту теплоізоляції на мережах теплопостачання не відносяться.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Нормами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вчинялись будь-які дії, спрямовані на виконання умов договору з виконання робіт у встановлені строки.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Також, згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин (аналогічна правова позиція викладена зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17).

Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю таких позовних вимог.

Закон України "Про публічні закупівлі" установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави.

Відповідно до абз. 2 частини 1 статті 30 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник відхиляє тендерну пропозицію в разі якщо, зокрема, переможець відмовився від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або укладення договору про закупівлю.

Так, позивач з власної волі підписав договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та не відмовився від визначених замовником у тендерній документації умов договору.

Таким чином, позивач, укладаючи договір закупівлі, прийняв та погодив усі його істотні умови, в т.ч. щодо ціни договору, її складових та порядку внесення до неї змін, які були погоджені сторонами.

Отже, відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору закупівлі сторони передбачили умови та порядок визначення та зміни ціни договору закупівлі, затвердивши твердий кошторис ремонтних робіт.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

- зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

- покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

- продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі;

- узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

- зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;

- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни:

- зміни умов у зв'язку із застосуванням положень частини п'ятої цієї статті.

Положення Закону України "Про публічні закупівлі" є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, різновидом яких є тендерні закупівлі, та повинні застосовуватися переважно щодо норм Цивільного кодексу України (статті 651) та Господарського кодексу України (стаття 188), які визначають загальну процедуру внесення змін до договору.

Відтак, якщо спеціальною нормою права (частиною 4 статті 36 Закону) заборонено укладення умов договору про публічні закупівлі, які відрізняються від умов тендерної пропозиції, та заборонено вносити зміни до договору, окрім певного переліку таких змін, то внесення змін до такого договору поза межами переліку, передбаченого частиною 4 статті 36 Закону, означатиме нікчемність таких змін до договору відповідно до частини 1 статті 37 Закону (відповідна правова позиція наведена у постанові Верховний Суду від 30.01.2018 у справі №916/1491/17).

Таким чином, Законом України "Про публічні закупівлі" встановлено імперативну спеціальну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених статтею 36 Закону.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових коригувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Таким чином, зміна істотних умов договору про закупівлю у випадках, встановлених пунктом 7 частини четвертої статті 36 Закону, може здійснюватися виключно у разі, якщо договором про закупівлю передбачений відповідний порядок зміни ціни.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 спірного договору передбачено, що договірна ціна є твердою, ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Пунктом 3.4 цього договору встановлено, що у разі зміни регульованих нормативів, які застосовуються при визначення вартості послуг згідно п.3.2 даного договору, структура та вартість відповідних позицій додатків №1-3 до даного договору можуть змінюватися пропорційно таким змінам. При цьому, такі зміни не повинні призводити до зміни обсягів надання послуг. Зміни згідно даного пункту повинні відбуватися у відповідності до п.12.3 даного договору, вимог ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" та чинного законодавства.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, які визначені у ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Внесення змін до договору можливе лише за згодою сторін та у відповідності до вимог чинного законодавства або умов договору. Внесення змін до договору оформлюється додатковою угодою (п.12.3 договору).

Пунктами 6.2, 6.3 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" (далі - ДСТУ Б Д.1.1-1:2013) визначено особливості складання/узгодження договірних цін та передбачено порядок визначення вартості будівництва при складанні ціни пропозиції учасника конкурсних торгів.

Відповідно до п.6.3.2.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 твердий кошторис (тверда договірна ціна) встановлюється незмінним на увесь обсяг будівництва.

Також, під час подання пропозиції учасника у процедурі закупівель у ціновій пропозиції позивач мав право врахувати та передбачити кошти на покриття ризиків, пов'язаних з виконанням робіт, що пропонуються, розмір яких залежить від сукупності цілого ряду факторів, зокрема, тривалості будівництва та виду договірної ціни, що пропонується за умовами конкурсних торгів. Зазначені кошти враховуються в розмірі, визначеному на підставі обгрунтовувальних розрахунків підрядника, виходячи з перелічених факторів. При цьому, зокрема, за твердої договірної ціни - як правило, в розмірі не більш ніж 1,5 % (п. 6.2.10 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013).

Так, 1,5% твердої договірної ціни договору закупівлі (яка склалася із цінової пропозиції під час аукціону, яка економічно вигідна, з якою позивач переміг) становить 11 700,00 грн., при цьому позивач у ціновій пропозиції на власний розсуд відмовився від можливості врахування коштів на покриття власних ризиків.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначені позивачем підстави для розірвання договору, такі як: збільшення рівня кошторисної заробітної плати у 2018 р.; збільшення вартості будівельних, паливно-мастильних матеріалів та вартість оренди машин у 2018 р.; зміни індексів споживчих цін у 2018 р. є необґрунтованими, оскільки вказані додаткові витрати повинні бути враховані позивачем під час складення ціни тендерної пропозиції.

Відповідно до ст.ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Підприємництво здійснюється на власний ризик, при цьому відповідний ризик може бути зумовлений не лише суб'єктивними, тобто, залежними від волі суб'єкта господарювання, чинниками, а й такими факторами (обставинами), які виникають (настають) з об'єктивних, незалежних від нього причин.

Принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику випливає із ризикованого характеру підприємницької діяльності і передбачає покладання негативних наслідків здійснення підприємницької діяльності безпосередньо на підприємство (підприємця).

Тобто, суб'єкт підприємницької діяльності вправі обирати спосіб здійснення ним підприємницької діяльності, здійснюючи її на свій ризик, і самостійно відповідати за результати своїх дій, він вільний у виборі напрямків і методів роботи, незалежний у прийнятті рішень, діє своєю волею та за своїми інтересами, вільний у встановленні прав і обов'язків за договорами, що укладаються, у визначенні будь-яких умов договорів, що укладаються.

Частиною 1 ст. 55 ГК України визначено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Такі обставини як наявність або відсутність економічного ефекту від укладених в ході підприємницької діяльності договорів та зростання договірних зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності, як виникнення у виконавця додаткових витрат є комерційним ризиком і суб'єкт підприємницької діяльності повинен самостійно нести відповідальність за власні комерційні ризики.

Отже, ризики при підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно, нерентабельність та неприбутковість підприємства стосується виключно діяльності самого підприємства, в зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Частинами 1 - 3 статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Основні засади цінової політики і відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення регулює Закон України "Про ціни і ціноутворення".

Згідно ст.191 ГК України, державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

У пункті 3.4 договору сторони визначили порядок внесення змін до договірної ціни, виключно у разі зміни регульованих нормативів.

Оскільки ДСТУ-Н Б.Д. 1.1-3:2013 "Настанова щодо визначення загальновиробничих і адміністративних витрат та прибутку у вартості будівництва" є регульованим нормативом, то відповідачем було погоджено позивачу здійснити перерахунок договірної ціни в цій частини та збільшити її на 34 472,40 грн., про що було зазначено в листі відповідача №2301ВИХ-18-1731 від 09.07.2018.

Отже, доводи позивача щодо недосягнення сторонами згоди під час розгляду питання внесення змін до договору в частині її збільшення з підстав зміни регульованого нормативу є необґрунтованим.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, місцевий господарський суд прийшов до юридично правильного висновку, що позивачем не доведено одночасної наявності чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, сукупність яких є підставою для дострокового розірвання договору, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що помилка суду першої інстанції в кваліфікації договору не впливає на правильність юридичного висновку щодо відсутності законних підстав для розірвання спірного договору.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготранслайн" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10 грудня 2018 року - без змін.

2. Справу №910/12617/18 повернути до Господарського суду Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.03.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко