ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019

Справа № 910/830/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО-ЦЕНТР"

до Акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 83 317, 44 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІО-ЦЕНТР" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Київенерго" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 83 317, 44 грн., з яких: 77 860, 79 грн. - основного боргу, 940, 73 грн. - 3 % річних та 4 515, 93 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 47/ТЕЦ6-27-18 про надання послуг від 04.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.01.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача 31.01.2019 ухвали Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

04.04.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Київенерго" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІО-ЦЕНТР" (далі - виконавець) укладено договір № 47/ТЕЦ6-27-18 про надання послуг, умовами якого передбачено, що виконавець зобов’язується за завданням замовника надати на свій ризик та своїми силами послуги, зазначені в п. 1.2. договору, а замовник прийняти і оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування послуг: 50530 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки» (Ремонт водогрійних котлів КВГМ-180 №1, 2, 3, 4, 5 та ВК-6 та парових котлів, ДЕ №1 ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ» ПАТ "Київенерго"). Кількість послуг зазначено в обсязі послуг (додаток 1 до договору). Згідно з Державним класіфікатором продукції та послуг (ДК 016-2010) Код: 33.11.19-Ремонтування та технічне обслуговування інших металевих виробів.

Згідно п. 3.1. договору, ціна цього договору згідно з договірною ціною та кошторисною документацією до неї (додаток 2 до договору) становить 770 865, 49 грн., крім того ПДВ 20 % 154 173, 10 грн., що усього з ПДВ становить 925 038, 59 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом:

- попередньої оплати у розмірі 30 % від вартості матеріальних ресурсів, визначених у додатку 2, яка здійснюється на підставі рахунка-фактури на оплату, наданого виконавцем та після попереднього погодження їх вартості із замовником, що становить 27 315, 75 грн., крім того ПДВ 20 % - 5 463, 15 грн., що усього з ПДВ становить 32 778, 90 грн.;

- остаточного розрахунку за фактом надання послуг на підставі підписаних сторонами актів наданих з відтермінуванням платежу 60 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних актів, з врахуванням суми фактично отриманого авансу.

Строк надання послуг: до 31.07.2018 року (п. 5.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 віж 10.07.2018 до договору).

Місце надання послуг: територія ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ» ПАТ «Київенерго» за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1 А (п. 5.2 договору).

За умовами п. 5.21 договору, здавання-приймання послуг здійснюється відповідно до чинних норм і правил та оформлюється актами наданих послуг.

Відповідно до п. 6.1.1. п. 6.1. договору, замовник зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Додатком № 1 до договору № 47/ТЕЦ6-27-18 про надання послуг від 04.04.2018 сторони погодили обсяги послуг: 50530 «Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки» (Ремонт водогрійних котлів КВГМ-180 №1, 2, 3, 4, 5 та ВК-6 та парових котлів, ДЕ №1 ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ» ПАТ "Київенерго").

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору були надані послуги на загальну суму 77 860, 79 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актом № 1 надання послуг за червень 2018 від 19.06.2018 та довідкою про вартість наданих послуг за червень 2018 від 19.06.2018, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копія у матеріалах справи).

Проте, відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 77 860, 79 грн.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов’язання щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого за Акціонерним товариством "Київенерго" утворилась заборгованість у розмірі 77 860, 79 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 940, 73 грн. - 3 % річних за період з 20.08.2018 по 14.01.2019 та 4 515, 93 грн. - інфляційних втрат за період з 01.09.2018 по 31.12.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 47/ТЕЦ6-27-18 від 04.04.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов’язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги на загальну суму 77 860, 79 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актом № 1 надання послуг за червень 2018 від 19.06.2018 та довідкою про вартість наданих послуг за червень 2018 від 19.06.2018, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копія у матеріалах справи).

Проте, відповідач за надані послуги не розрахувався, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Акціонерним товариством "Київенерго" утворилась заборгованість у розмірі 77 860, 79 грн.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 4.1. договору, розрахунки проводяться шляхом:

- попередньої оплати у розмірі 30 % від вартості матеріальних ресурсів, визначених у додатку 2, яка здійснюється на підставі рахунка-фактури на оплату, наданого виконавцем та після попереднього погодження їх вартості із замовником, що становить 27 315, 75 грн., крім того ПДВ 20 % - 5 463, 15 грн., що усього з ПДВ становить 32 778, 90 грн.;

- остаточного розрахунку за фактом надання послуг на підставі підписаних сторонами актів наданих з відтермінуванням платежу 60 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних актів, з врахуванням суми фактично отриманого авансу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, приймаючи до уваги абз. 2 п. 4.1. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідач зобов’язаний був оплатити надані послуги за договором № 47/ТЕЦ6-27-18 від 04.04.2018 у розмірі 77 860, 79 грн. до 20.08.2018 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України), тобто з 21.08.2018 відбулося прострочення виконання грошового зобов’язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов’язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 47/ТЕЦ6-27-18 про надання послуг від 04.04.2018 і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 77 860, 79 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 940, 73 грн. - 3 % річних за період з 20.08.2018 по 14.01.2019 та 4 515, 93 грн. - інфляційних втрат за період з 01.09.2018 по 31.12.2018.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань” №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань”, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки як зазначено судом вище з урахуванням п. 4.1. договору прострочення виконання грошового зобов’язання відбулося з 21.08.2018, при цьому розмір 3% річних та інфляційних втрат визначений позивачем вірно.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов’язання за договором № 47/ТЕЦ6-27-18 про надання послуг від 04.04.2018, в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню відповідача 940, 73 грн. - 3 % річних за період з 21.08.2018 по 14.01.2019 та 4 515, 93 грн. - інфляційних втрат за період з 01.09.2018 по 31.12.2018.

Тож, позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО-ЦЕНТР" задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31, ідентифікаційний код - 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІО-ЦЕНТР" (61100, м. Харків, пр. Петра Григоренка, 16, ідентифікаційний код - 25185957) 77 860 (сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят) грн. 79 коп. – заборгованості, 4 515 (чотири тисячі п’ятсот п’ятнадцять) грн. 93 коп. – інфляційних втрат, 940 (дев’ятсот сорок) грн. 73 коп. – 3 % річних та 1 921 (одну тисячу дев’ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя                                С. О. Щербаков