ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2019

Справа № 910/17170/18

За позовом Міського комунального підприємства "Чернівціміськліфт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс"

про стягнення 85923,60 грн.

Суддя Усатенко І.В

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міське комунальне підприємство "Чернівціміськліфт" звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Укрвторресурс" про стягнення 85923,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № 5 від 25.04.2018 зобов’язання по оплаті наданих послуг, в зв’язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 82149,70 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Крім того, позивач нарахував відповідачу втрати від інфляції у розмірі 2234,45 грн та 3% річних у розмірі 1539,45 грн.

Ухвалою суду від 27.12.2018 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.01.2019 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 27.12.2018 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.01.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.02.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову частково заперечує. Щодо суми у розмірі 9310,00 грн відповідач вказує, що в нього відсутній обов’язок її сплатити, оскільки, на підставі договору про реструктуризацію, яким визначено заборгованість, він оплачує її з отриманого прибутку, оскільки, діяльність відповідача у 2018 році була збитковою, то і обов’язок оплати у нього не виник. Щодо заборгованості за технічне обслуговування, то, відповідач визнає її у розмірі 56896,15 грн, оскільки, вартість виконаних робіт оплачується пропорційно сплачених споживачами сум за комунальні послуги, і саме в такому розмірі на думку відповідача у нього існує заборгованість перед позивачем. Оскільки терміни і строки виникнення зобов’язань з оплати невірно визначені позивачем, то і санкції розраховані помилково, і відповідач не визнає обґрунтованість нарахованих 3% річних та втрат від інфляції.

11.03.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що не отримання прибутку не спростовує обов’язку відповідача виконувати свої грошові зобов’язання; крім того, відповідач в будь-якому випадку зобов’язаний сплатити вартість виконаних позивачем робіт.

Крім того, у відповіді на відзив позивач просить на підставі ст. 46 ГПК України доповнити позовні вимоги, а саме до суми основного боргу додати 4113,01 грн заборгованості за актом виконаних робіт № 12/5 за грудень 2018.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на ст. 46, 252 ГПК України та на ту обставину, що провадження у справі було відкрито 21.01.2019, позивач мав право подати заяву про збільшення позовних вимог протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі, тобто до 21.02.2019 включно. Натомість викладена у відповіді на відзив заява про збільшення позовних вимог подана до суду 11.03.2019 (здана до пересилання 07.03.2019), тобто поза межами строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене заява позивача про збільшення позовних вимог залишається судом без розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Укрвторресурс” (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Чернівціміськліфт” (виконавець) укладено підрядний договір на технічне обслуговування і ремонт ліфтів № 5.

Згідно п. 1.1, договору Замовник, доручає, а підрядник приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів на об’єктах замовника відповідно з додатком № 1, який є невід’ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.1 договору визначено, щомісячна оплата робіт, згідно з договором, визначена узгодженням сторін, на день його підписання складає 18813,22 грн. Відомість визначеної суми наведена у додатку № 1, який є невід’ємною

Згідно додаткової угоди № 1 від 24.09.2018 до договору № 5 від 25.04.2018 щомісячна оплата робіт, згідно з додатковою угодою № 1, визначена за узгодженням сторін, на день її підписання складає 4113,01 грн. Відомість визначеної суми наведена у додатку № 1, який є невід’ємною частиною даної угоди.

До матеріалів справи долучено відомість обсягів робіт на технічне обслуговування та ремонт ліфтів на суду 18813,22 грн та на суму 4113,01 грн в редакції договору № 5 від 25.04.2018 та додаткової угоди № 1 від 24.09.2018.

Тобто сторони погодили, що оплата виконаних робіт здійснюється щомісячно.

У кінці поточного місяця підрядник передає замовнику акти виконаних робіт (надання послуг) із зазначенням їх вартості в межах затвердженого тарифу. Замовник підписує акт Ф-2, засвідчує підпис печаткою і у 3-денний термін повертає два примірники акту підряднику не пізніше 30 числа поточного місяця. Замовник і підрядник щомісячно оформляють акти звірок по розрахунках за надані послуги з технічного обслуговування і ремонту ліфтів та сум проплат мешканців за надані послуги з технічного обслуговування і ремонту ліфтів та сум проплат мешканців за надані послуги (п. 5.1-5.3 договору).

Позивачем долучено до матеріалів справи акти виконаних робіт, підписані та скріплені печатками контрагентів: № 05/5 від 31.05.2018 на суму 18813,22 грн, № 06/5 від 30.06.2018 на суму 18813,22 грн, № 06/5 від 31.07.2018 на суму 18813,22 грн, № 08/5 від 31.08.2018 на суму 18813,22 грн, № 09/5 від 30.09.2018 на суму 2858,80 грн, № 10/5 від 31.10.2018 на суму 4113,01 грн, № 11/5 від 30.11.2018 на суму 4113,01 грн. Загальна сума виконаних робіт за договором № 5 від 25.04.2018 за період з травня по листопад 2018 року становить 86337,70 грн.

Відповідно до п. 5.4 договору розрахунки за надані послуги проводяться шляхом централізованих відрахувань коштів установами, які приймають від населення платежі за житлово-комунальні послуги, у відсотковому відношенні від суми коштів, що надходять на розрахунковий рахунок замовника у вигляді квартирної плати чи плати за утримання житла. Відсоток відрахувань визначається замовником.

Відповідачем надано до матеріалів справи розрахунок по оплаті за договором № 5 від 25.04.2018 станом на 31.12.2018 з урахуванням п. 5.4 договору. Згідно розрахунку відповідача у травні 2018 відсоткове відношення становило 67,20% - 12642,22 грн; у червні 2018 – 92,67%, що становить 17433,27 грн, у липні 2018 – 99,00 %, що становить 18624,33 грн, у серпні 2018 – 77,46%, що становить 14572,75 грн; у вересні 2018 – 87,82%, що становить 2510,57 грн; у жовтні 2018- 69,68%, що становить 2866,04 грн; у листопаді 2018 – 42,69%, що становить 1755,97 грн. За розрахунком відповідача сума, що підлягала до сплати позивачу за період з травня 2018 по листопад 2018 складала 70418,15 грн.

Позивач надав до матеріалів справи докази часткової оплати вартості робіт за договором № 5 від 25.04.2018 та договором № 5 від 15.12.2014. Згідно платіжних доручень відповідачем було сплачено наступні кошти: № 447 від 03.05.2018 на суму 1209,38 грн (за лютий 2018); № 46 від 24.05.2018 на суму 4000,00 грн (за лютий 2018); № 151 від 25.05.2018 на суму 5209,38 грн (за березень 2018); № 116 від 27.06.2018 на суму 1209,38 грн (за квітень 2018); № 103 від 16.07.2018 на суму 800,00 грн (за квітень 2018); № 171 від 18.07.2018 на суму 600,00 грн (за квітень 2018); № 219 від 24.07.2018 на суму 700,00 грн (за квітень 2018); № 225 від 25.07.2018 на суму 500,00 грн (за квітень 2018); № 278 від 31.07.2018 на суму 800,00 грн (за квітень 2018); № 182 від 01.08.2018 на суму 600,00 грн (за квітень 2018); № 474 від 10.09.2018 на суму 513,22 грн (за травень 2018); № 487 від 11.09.2018 на суму 1000,00 грн (за травень 2018); № 506 від 12.09.2018 на суму 1000,00 грн (за травень 2018); № 566 від 19.09.2018 на суму 5300,00 грн (за травень 2018); № 773 від 17.10.2018 на суму 2858,80 грн (за вересень 2018); № 880 від 26.10.2018 на суму 1200,00 грн (за травень 2018); № 985 від 16.11.2018 на суму 1650,00 грн (за травень 2018). Згідно наданих до матеріалів справи платіжних доручень відповідачем було за договором № 5 від 25.04.2018 та договором № 5 від 25.12.2014 сплачено 29150,16 грн, з яких за договором № 5 від 25.04.2018 за травень 2018 сплачено 10663,22 грн, за вересень 2018 – 2858,80 грн. Тобто за договором № 5 від 25.04.2018 за період з травня 2018 по листопад 2018, за який позивач просить стягнути заборгованість було оплачено 13522,02 грн.

При порушенні строку оплати за виконані роботи (надання послуг) (п. 5.4) замовник сплачує пеню у розмірі 0,05% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ (поквартальний розрахунковий період) п. 6.1 договору.

Договір діє з 01.05.2018 і до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання всіх умов, передбачених договором. При невиконанні всіх умов п. 5.4 даного договору, що призвело до виникнення заборгованості підрядник залишає за собою право припинити дію договору до сплати замовником різниці між отриманою підрядником сумою та сплаченою мешканцями в поточному кварталі (п. 9.1, 9.4 договору).

До матеріалів справи долучено повідомлення від 05.07.2018 № 114 про заборгованість за договором № 5 від 25.04.2018, яка станом на 01.07.2018 становить 36174,92 грн. Вказану заборгованість позивач просив відповідача сплатити (докази направлення повідомлення в матеріалах справи відсутні).

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 15.08.2018 № 133, в якій просив погасити заборгованість у розмірі 51178,76 грн, що виникла станом на 01.08.2018. Претензія отримана відповідачем 17.08.2018 (вх. № 1/133).

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 13.11.2018 № 190, в якій просив погасити заборгованість у розмірі 70376,69 грн, що виникла станом на 01.11.2018. Претензія отримана відповідачем 13.11.2018 (вх. № 1/164).

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Відповідач не заперечує тих обставин, що сторонами за договором № 5 від 25.04.2018 було підписано актів виконаних робіт на загальну суму 86337,70 грн, і що вказані роботи були виконані позивачем. Однак з посиланням на п. 5.4 договору та з урахуванням суми часткової оплати відповідач визнає суму заборгованості у розмірі 56896,15 грн за договором № 5 від 25.04.2018 за період з травня по листопад 2018 року.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до ст. 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Згідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Отже не зважаючи на те, що сторонами у договорі не обумовлено обов’язок замовника оплачувати виконані підрядником роботи, однак, в силу норм ЦК України, саме на замовника покладено обов’язок оплатити підряднику обумовлену ціну після остаточної здачі роботи. Крім того, сторони у договорі обумовили, що оплата послуг здійснюється щомісячно, а ст. 854 ЦК України передбачено обов’язок замовника сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи. Доказів того, що у замовника виникали претензії до якості робіт і він з відповідними претензіями звертався до підрядника суду не надано, і сторони про такі обставини не зазначають у заявах по суті спору.

Отже, у замовника в силу закону та умов договору виник обов’язок оплатити виконані підрядником роботи у затвердженому актами розмірі, після приймання виконаних робіт.

Щодо п. 5.4 договору, то він лише визначає порядок оплати, однак не спростовує обов’язку замовника оплатити роботи у повному обсязі, який ним прийнято, згідно норм ЦК України. Крім того, суд відзначає, що замовником порушено п. 5.4 договору, оскільки, у визначеній замовником пропорції не відраховано кошти підряднику у повному обсязі.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже обов’язок сплати вартість послуг прийнятих згідно акту № 05/5 за травень на суму 18813,22 грн виник 31.05.2018, і відповідач є таким, що прострочив грошові зобов’язання за вказаним актом з 01.06.2018. Обов’язок сплати вартість послуг прийнятих згідно акту № 06/5 за червень на суму 18813,22 грн виник 30.06.2018, і відповідач є таким, що прострочив грошові зобов’язання за вказаним актом з 01.07.2018. Обов’язок сплати вартість послуг прийнятих згідно акту № 07/5 за липень на суму 18813,22 грн виник 31.07.2018, і відповідач є таким, що прострочив грошові зобов’язання за вказаним актом з 01.08.2018. Обов’язок сплати вартість послуг прийнятих згідно акту № 08/5 за серпень на суму 18813,22 грн виник 31.08.2018, і відповідач є таким, що прострочив грошові зобов’язання за вказаним актом з 01.09.2018. Обов’язок сплати вартість послуг прийнятих згідно акту № 09/5 за червень на суму 2858,80 грн виник 30.09.2018, і відповідач є таким, що прострочив грошові зобов’язання за вказаним актом з 01.10.2018. Обов’язок сплати вартість послуг прийнятих згідно акту № 10/5 за жовтень на суму 4113,01 грн виник 31.10.2018, і відповідач є таким, що прострочив грошові зобов’язання за вказаним актом з 01.11.2018. Обов’язок сплати вартість послуг прийнятих згідно акту № 11/5 за листопад на суму 4113,01 грн виник 30.11.2018, і відповідач є таким, що прострочив грошові зобов’язання за вказаним актом з 01.12.2018.

Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості на суму 72815,68 грн за договором № 5 від 25.04.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача суму 9310,00 грн.

До матеріалів справи долучено лист ТОВ “ТД “Укрвторресурс” до МКП “Чернівціліфт” № 155 від 30.03.2013, в якому зазначено, що ТОВ “ТД “Укрвторресурс” було рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 300/10 від 25.06.2013 визнано переможцем конкурсу “Відбір суб’єктів підприємницької діяльності для виконання робіт з утримання житлових будинків, споруд, нежитлових будівель і прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, які знаходяться на балансі комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12”. На підставі вищезазначеного рішення ТОВ “ТД “Укрвторресурс” просить з 01.08.2013 заключити договір на технічне обслуговування та ремонт ліфтів в будинках місцевих рад, які обладнані ліфтами. На виконання п. 3.1 рішення, ТОВ “ТД “Укрвторрсесур” приймає дебіторську та кредиторську заборгованість КЖРЕП № 13 станом на 01.08.2013 (отримано 30.07.2013).

28.01.2015 відповідач звернувся до позивача з листом № 31 з проханням надати акти звірки та первинні документи за розрахунками з Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 12 (отримано 30.01.2015). У відповідь на вказаний лист позивачем надано лист від 05.02.2015 № 16, в якому зазначено про направлення на адресу ліквідаційної комісії Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12 актів звірки для підписання та первинних документів.

Згідно акту № 1 приймання-передачі з балансу Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12 на баланс ТОВ “ТД “Укрвторресурс” по рахунку 6312 “Розрахунки з постачальниками за надані послуги” від 12.03.2015 було прийнято на баланс відповідачем заборгованість перед позивачем у розмірі 31484,92 грн.

Листом від 12.02.2015 № 267 позивача відповідач повідомив про підписання вищезазначеного акту та взяття на баланс заборгованості (отримано 18.05.2015).

До матеріалів справи долучено договір № 1 про реструктуризацію заборгованості від 01.11.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Укрвторресурс” (боржник) та Комунальним підприємством “Чернівціміськліфт” (підприємство) предметом якого є домовленість між сторонами стосовно порядку погашення заборгованості, що визнана боржником згідно рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 300/10 від 25.06.2013 та передана з на балансу комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12 на баланс ТОВ “ТД“Укрвторресурс” по рахунку 6312 згідно акту приймання-передачі № 1 від 12.03.2015 у сумі 31484,92 грн (п. 1.1 договору)

Сторонами погоджено графік погашення боргу у сумі 31484,92 грн за рахунок прибутку з листопада 2015 року по липень 2016 року рівними частинами.

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.08.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором. Закінчення строку даного договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 6.1, 6.2 договору).

До матеріалів справи долучено договір № б/н про реструктуризацію заборгованості від 17.12.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Укрвторресурс” (боржник) та Комунальним підприємством “Чернівціміськліфт” (підприємство) предметом якого є домовленість між сторонами стосовно порядку погашення заборгованості, що визнана боржником згідно рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 300/10 від 25.06.2013 та передана з на балансу комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12 на баланс ТОВ “ТД“Укрвторресурс” по рахунку 6312 згідно акту приймання-передачі № 1 від 12.03.2015 у сумі 31484,92 грн. Залишок непогашеної суми боргу станом на 01.12.20178 становить 15994,92 грн (п. 1.1, 1.2 договору)

Сторонами погоджено графік погашення боргу у сумі 15994,92 грн за рахунок прибутку боржника з січня 2018 року по грудень 2018 року.

Боржник зобов’язується виконувати умови цього договору належним чином та у встановлений договором строк (п. 2.1.1 договору) .

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором. Закінчення строку даного договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 6.1, 6.2 договору).

До матеріалів справи позивач долучив платіжне доручення № 45 від 17.05.2018 на суму 1330,00 грн, яке підтверджує часткову оплату послуг за договором від 17.12.2017.

Доказів розірвання чи визнання недійсним договору від 17.12.2017 року суду не надано, а саме ним визначено строки сплати заборгованості відповідачем.

Однак позивач та відповідач у своїх заявах по суті справи зазначають та визнають, що сума заборгованості, яка була передана на баланс відповідача від комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12 станом на день розгляду справи складає 9310,00 грн.

У суду відсутні підстави мати сумніви щодо достовірності визнаних сторонами обставин щодо суми боргу.

Проте, як зазначає відповідач, обов’язок оплатити сказані кошти у нього не виник, оскільки, згідно договору про реструктуризацію заборгованість сплачується за рахунок його прибутку, проте, у 2018 році він прибутку не отримав, що підтверджується звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2018 року.

Відповідно до ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Згідно ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд відзначає, що відповідач не подав звіт про результати його діяльності за весь 2018 рік, крім того, відповідачем частково протягом 2018 року сплачувались зобов’язання за договором про реструктуризацію. Крім того, ведення господарської діяльності таким чином, що відповідач не отримує прибутку не є підставою для звільнення його від виконання взятих на себе господарських зобов’язань. Сторонами в договорі про реструктуризацію від 17.12.2017 сторони визначили графік оплати боргу, який був порушений відповідачем. У строки визначені договором до 15.12.2018 відповідач не сплатив суму заборгованості у повному обсязі, в зв’язку з чим за ним обліковується борг у розмірі 9310,00 грн.

13.11.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією № 189 (отримано 13.11.2018), в якій просив сплатити суму боргу у розмірі 9310,00 грн.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Відповідач не заперечує тих обставин, що ним було як правонаступником прийнято на себе зобов’язання по сплаті заборгованості комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 12 перед позивачем і що станом на день розгляду справи не сплачена сума заборгованості становить 9310,00 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки договором про реструктуризацію від 17.12.2017 визначено строк оплати заборгованості у повному обсязі до 15.12.2018 і відповідач не виконав свої грошові зобов’язання перед позивачем, тому вимога про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 9310,00 грн є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Отже загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 82125,68 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування у розмірі 2234,45 грн за період з квітня по вересень 2018 та 3 % річних у розмірі 1539,45 грн за період з 01.05.2018 по 14.12.2018.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Позивач до позову долучив розрахунок 3% річних за період з 01.04.2018 по 14.12.2018 на суму 1539,45 грн та втрат від інфляції за період з квітня 2018 по вересень 2018 року у розмірі 2234,45 грн, здійснений на загальну суму заборгованості, визначену позивачем до стягнення.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, позивач надав розрахунок втрат від інфляції на суму 2699,41 грн за період з березня 2018 року по вересень 2018 року та 3% річних на суму 1357,03 грн за період з 01.04.2018 по 14.12.2018. Вказаний розрахунок здійснений як зазначено позивачем здійснено з урахуванням сплачених відповідачем сум та дат їх оплати.

Суд зазначає, що надавши обґрунтований розрахунок 3% річних та втрат від інфляцій на менші суми, ніж зазначено до стягнення у позові на виконання ухвали про залишення позову без руху, позивач не подав заяву про зменшення позовних вимог, а тому відповідно суд визначає обґрунтованість стягнення сум, заявлених позивачем у позовній заяві.

Перевіривши розрахунки, здійснені позивачем, суд вважає їх необґрунтованими та арифметично невірними, а тому здійснює власний розрахунок.

Суд здійснив перерахунок 3% річних з урахуванням строків виникнення у відповідача зобов’язань з оплати робіт з урахуванням часткових оплат за період з 01.06.2018 по 14.12.2018 за договором № 5 від 25.04.2018 та за період з 15.06.2018 по 14.12.2018 за договором про реструктуризацію від 17.12.2017. Згідно розрахунку суду загальна сума 3% річних становить 1042,70 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Суд здійснив перерахунок втрат від інфляції за прострочення зобов’язань за договором № 5 від 25.04.2018 та договором про реструктуризацію від 17.12.2017 з урахуванням строків виникнення у відповідача зобов’язань та часткових оплат за період з червня 2018 року по вересень 2018 року (в рамках періоду визначеного позивачем). Згідно розрахунку суду сума втрат від інфляції становить 1243,52 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає частковому задоволенню.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом – ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 165, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Укрвторресурс” (04214, м. Київ, вулиця Північна, будинок 6-В, ідентифікаційний код 37509040) на користь Міського комунального підприємства “Чернівціміськліфт” (58032, Чернівецька область, м. Чернівці, бульвар Героїв Крут, 6А, ідентифікаційний код 33540107) суму боргу у розмірі 82125 (вісімдесят дві тисячі сто двадцять п’ять) грн 68 коп, 3% річних у розмірі 1042 (одна тисяча сорок дві) грн. 70 коп., втрати від інфляції у розмірі 1243 (одна тисяча двісті сорок три) грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 1731 (одна тисяча сімсот тридцять одна) грн. 00 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Укрвторресурс” (04214, м. Київ, вулиця Північна, будинок 6-В, ідентифікаційний код 37509040) на користь Міського комунального підприємства “Чернівціміськліфт” (58032, Чернівецька область, м. Чернівці, бульвар Героїв Крут, 6А, ідентифікаційний код 33540107) суми боргу у розмірі 24,02 грн, 3% річних у розмірі 496,75 грн та втрат від інфляціїу розмірі 990,93 грн – відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя                                                                                                    І.В.Усатенко