ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м. Дніпро Справа № 908/2246/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 товариства Запорізький завод феросплавів

на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2018 р.

( суддя Горохов І.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 19.12.2018 р.)

у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства

Металургійний комбінат Азовсталь,

Донецька область, м. Маріуполь

до відповідача ОСОБА_1 товариства

Запорізький завод феросплавів,

м. Запоріжжя

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 товариства Запорізький завод феросплавів, про стягнення суми основного боргу за договором № 012/16-29 від 02.11.2016 р. в розмірі 120 048,29 грн., 3% річних у розмірі 6 822,94 грн., пеню в розмірі 37 534,00 грн., всього 164 405,23 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.12.2018 р. позов задоволено повністю - стягнуто з ОСОБА_1 товариства Запорізький завод феросплавів на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь суму основного боргу в розмірі 120 048,29 грн., пеню в розмірі 37 534,00 грн., 3 % річних у розмірі 6 822,94 грн., судовий збір у розмірі 2 466,08 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що під час ухвалення господарським судом рішення у справі, суд першої інстанції в порушення ст. 86 ГПК України, передчасно і необгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, неправильно застосувавши норми матеріального права, а саме ст.ст. 662, 674, 687, 692 ЦК України, ст. 268 ГК України, не застосувавши норму ч. 1 ст. 678 ЦК України, а також мало місце неповне зясування судом обставин, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення, що є підставою для його скасування в апеляційному порядку згідно зі ст. 277 ГПК України.

Так, Cкаржник не погоджується з висновком господарського суду про те, що сам Відповідач погодив приймання товару за якістю у постачальника з залученням незалежного сюрвейєра.

При цьому Скаржник зазначає, що Позивачем було порушено вимоги закріплені ст. 687 ЦК України, а саме, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам. П. 5.1, договору на поставку коксохімічної продукції не відповідає вимогам законодавства з перевірки якості коксового горішка. AT «ЗФЗ» здійснив приймання товару з дотриманням умов спеціалізованого стандарту СОУ МПП. Будь-які інші правила приймання законодавцем не передбачені. Правила приймання зазначені у договорі не повинні суперечити вимогам діючого законодавства України. Результати нейтральної лабораторії не підтвердили якісні показники відвантаженого Позивачем товару, які були зазначені у сертифікатах якості, тому кінцевими для розрахунку є дані нейтральної лабораторії у відповіді гості з п. 4.2.6 СОУ МПП.

Також Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції відносно доводів Відповідача, щодо застосування знижки на підставі ст. 678 ЦК України є безпідставними

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2018 р. залишити без змін.

В обгрунтування своїх заперечень Позивач посилається на те, що сторони в п. 5.1 договору визначили порядок приймання товару за якістю. Вказаний пункт договору не протирічить вимогам діючого законодавства. Більше того, станом на час розгляду справи судом ані спірний договір, ані буді які його пункти не визнані недійсними, а отже вимоги ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» щодо оплати поставленої продукції відповідно до умов договору є законними та обґрунтованими. Приймання спірної продукції за якістю відбулося на території Позивача за участю незалежного сюрвейєра, в тому числі, з дотриманням положень Інструкції № П-7 зі змінами та доповненнями, в частині та порядку передбачено умовами спірного договору.

Крім того, Позивач зазначає, що жодним пунктом Договору не передбачено здійснення приймання продукції за якістю з залученням Запорізької ТПП та впливу результатів внутрішнього контролю якості, проведеного Покупцем, на ціну товару та взаєморозрахунки сторін. Спірним Договором не передбачений перерахунок вартості поставленої продукції за результатами внутрішнього контролю якості, здійсненого Покупцем, оскільки у випадку виявлення неякісного Товару відвантаження партії Товару не проводиться. Отже, акт експертизи Запорізької ТПП, оформлення якого не передбачено умовами Договору, не може розглядатися як допустимий та належний доказ в підтвердження доводів Відповідача, а зменшення вартості продукції Відповідачем на свій розсуд без будь-яких правових підстав грубо порушує умови договору погоджені сторонами.

Позивач вважає, що при відсутності належних та допустимих доказів порушення ним умов договору в частині поставки продукції належної якості будь-які підстави для застосування зменшення ціни, як на підставі умов договору (яким це не передбачено), так і на підставі умов ст. 678 ЦК України відсутні.

Також, Позивач звертає увагу на те, що перерахунок вартості поставленої продукції проводиться саме на сплачену суму, відповідно Позивачем зміна розміру вартості продукції корегувальним рахунком № 91313741 від 19.01.2017 р. у розмірі 76 650,58 грн. проводилась на суму 1 106 908,50 грн., щодо якої у сторін відсутній будь-який спір. Відповідно, для Позивача є незрозумілою позиція Відповідача щодо відсутності обовязку здійснювати оплату корегувального рахунку № 91313741 від 19.01.2017 p.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 товариства Запорізький завод феросплавів на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2018 р. у справі № 904/2246/18 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 904/2246/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 товариства Запорізький завод феросплавів на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2018 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.11.2016 р. між Приватним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь ( Позивач, Постачальник) та ОСОБА_1 товариством Запорізький завод феросплавів ( Відповідач, Покупець ) укладено Договір № 012/16-29, відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупцю продукцію коксохімічного виробництва (далі за текстом - товар) у відповідності з асортаментом, якістю та строками, в об'ємах, по цінах та на умовах передбачених в Специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, Постачальник зобов'язується здійснити поточні поставки товару, обумовленого в Специфікаціях до цього договору, на умовах FСА залізнична станція Сартана Донецької залізниці ( згідно правил ІНКОТРЕМС-2010 ), що підтверджується залізничними накладними ( квитанціями ), якщо інші умови поставки не визначені Специфікаціями до цього договору. Моментом поставки ( дата поставки ) товару вважається дата штемпеля ( електронного підпису ) станції Сартана на залізничній квитанції ( квитанції про приймання вантажу на маршрут або групу вагонів ), якщо інше не передбачене базисними умовами поставки, узгодженими сторонами в Специфікації.

Згідно з п. 2.2. договору, Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, на умовах, визначених у договорі.

Відповідно до п. 5.1 договору Покупець здійснює приймання товару за якістю у Постачальника із залученням незалежного сюрвейєра з наступним оформленням звіту про інспекцію якості товару, попередньо провівши огляд порожнього рухомого складу, у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 25.04.1966 № П-7 зі змінами та доповненнями. У випадку виявлення неякісного Товару відвантаження партії товару не проводиться.

Якісні показники, вказані в звіті інспекції якості ( % вологи, фракційний склад, вміст зольності ), визначені при вхідному контролі якості у Постачальника є остаточними при взаєморозрахунках для обох сторін.

Покупець має право для внутрішнього контролю якості періодично здійснювати відбір проб з вагону на території покупця по ГСТУ 322-12-3-95 п. 5.3.2 за додатком А або по СОУ МПП 75.160.-323:2010 з врахуванням умов цього договору та в частині, що не суперечить Договору.

П. 5.2 умов договору передбачено, що Покупець здійснює приймання товару за кількістю на підставі залізничних накладних у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 зі змінами та доповненнями. У випадку виявлення недостачі товару виклик представника постачальника обов'язковий. Виклик здійснюється за факсом Постачальника 8 0629 468441. Кількість товару, який надійшов (вага нетто) визначається шляхом вирахування з ваги брутто кожного вагону (або групи вагонів по одній залізничній накладній), визначеного на залізничних вагах, ваги тари вагона (або групи вагонів по одній залізничній накладній), вказаної в залізничній накладній.

На виконання умов договору сторонами підписана Специфікація № 1 від 02.11.2016 р., відповідно до п. 2 якої передбачені наступні умови поставки товару: FСА залізнична станція Сартана Донецької залізниці, а також допускається поставка на умовах СРТ залізнична станція Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці.

Відповідно п. 3 Специфікацій базова ціна на умовах поставки FСА складає еквівалент 226,25 доларів США/тонну сухої ваги без врахування ПДВ в національній валюті України за курсом НБУ, який діяв на дату оплати.

Первинні документи (рахунки), оформлюються за датою відвантаження, вказаної в залізничній накладній, за ціною за 1 т товару в безводній вазі без врахування ПДВ, з переведенням базової ціни за офіційним курсом гривні до долару США, встановленому Національним банком України, станом на 00:00 годин дати відвантаження товару.

У випадку зміни ціни товару на дату оплати, постачальник виставляє покупцю корегувальні рахунки и розрахунки корегування до податкових накладних.

П. 4 Специфікації визначені наступні умови оплати поставленої продукції: оплата узгодженої сторонами кількості Товару, що постачається згідно цієї Специфікації, проводиться протягом 30 ( тридцяти ) банківських днів після відправлення покупцю сканованих копій рахунків по електронній пошті або засобами факсимільного зв'язку. Покупець здійснює оплату за поставлений товар виходячи з перерахунку базової ціни в доларовому еквіваленті в національну валюту України за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату здійснення такого платежу ( платежів ), передбачених умовами специфікації к договору.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом також встановлено, що на виконання умов договору та Специфікації № 1 Постачальник здійснив поставку товару на адресу Покупця в вагонах № № 50058593, 53602314, 53534210, 60462017 згідно рахунку № 91301126 від 27.11.2016 р., та коригування № 91313741 від 19.01.2017 р. до рахунку № 91301126, що підтверджується: залізничною накладною № 52711215 від 27.11.2016 (вагон № 50058593) та посвідченням якості № 2/752 від 25.11.2016; залізничною накладною № 52711298 від 27.11.2016 (вагон № 53602314) та посвідченням якості № 2/754 від 25.11.2016; залізничною накладною № 52707023 від 27.11.2016 (вагон № 53534210) та посвідченням якості № 1/751 від 25.11.2016; залізничною накладною № 52711264 від 27.11.2016 (вагон № 60462017) та посвідченням якості № 1/755 від 26.11.2016.

Покупцем була здійснена часткова оплата рахунку № 91301126, на суму 1 106 908,50 грн), що підтверджується банківською випискою за 19.01.2017 р.

Коригування № 91313741 від 19.01.2017 р. (у зв'язку із зміною курсу) до рахунку № 91301126 ( на суму 76 650,58 грн. ) Відповідачем сплачено не було.

Загальна сума простроченої заборгованості Відповідача за отриманий товар складає 120 048,29 грн та залишається неоплаченою.

З урахуванням вище викладеного, Позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки ( ст. 611 ЦК України ).

Відповідно до п. 8.2 договору, у випадку прострочки оплати товару, покупець сплачує постачальнику від вартості несплаченого товару пеню за кожний день прострочки оплати в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період виникнення прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочки.

За порушення виконання Відповідачем грошового зобовязання Позивач просив стягнути пеню за період з 01.11.2017 по 15.10.2018 в сумі 37 534,00 грн.

Також Позивачем заявлено вимоги про стягнення з Відповідача 3 % річних у розмірі 6 822,94 грн. за період з 13.01.2017 р. по 15.10.2018 р.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Як зазначив суд першої інстанції доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних обєктивних обставин.

Враховуючи відсутність доказів оплати, поставленого товару з урахуванням зміни розміру вартості продукції корегувальним рахунком № 91313741 від 19.01.2017 р. у розмірі 76 650,58 грн. ( на суму 1 106 908,50 грн. ), а також правильність виконаних Позивачем розрахунків стягуваних сум, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог Позивача у повному обсязі.

Причиною подання апеляційної скарги стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення господарським судом заявленої до стягнення суми з посиланням на те, що суд першої інстанції передчасно і необгрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог, неправильно застосувавши норми матеріального права, та не врахував, що результати нейтральної лабораторії не підтвердили якісні показники відвантаженого Позивачем товару. Також Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції відносно доводів Відповідача, щодо застосування знижки на підставі ст. 678 ЦК України є безпідставними

Колегія суддів апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення вищезазначеної грошової суми, виходячи з наступного.

Як слушно зауважив суд першої інстанції жодним пунктом договору не передбачено здійснення приймання продукції за якістю з залученням Запорізької ТПП та впливу результатів внутрішнього контролю якості, проведеного Покупцем, на ціну товару та взаєморозрахунки сторін. Спірним договором не передбачений перерахунок вартості поставленої продукції за результатами внутрішнього контролю якості, здійсненого Покупцем, оскільки у випадку виявлення неякісного товару відвантаження партії Товару не проводиться. Підписуючи спірний договір, Відповідач повністю усвідомлював наслідки даного правочину, в тому числі, щодо порядку здійснення приймання товару за якістю та взаєморозрахунків сторін.

Якісні показники, вказані в звіті інспекції якості ( % вологи, фракційний склад, вміст зольності ), визначені при вихідному контролі якості у Постачальника є остаточними при взаєморозрахунках для обох сторін.

Покупець мав право для внутрішнього контролю якості, періодично здійснювати відбір проб з вагону на території Покупця по ГСТУ 322-12-3-95 п. 5.3.2 за додатком, або по СОУ МПП 75.160.-323:2010 з урахуванням умов Договору та в частині, що йому не суперечить.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що доводи Скаржника, стосовно не відповідності п. 5.1 договору діючого законодавства є помилковими, оскільки сам Відповідач погодив приймання товару за якістю у постачальника з залученням незалежного сюрвейєра.

Позивачем, на виконання умов договору та Специфікації свої зобов'язання виконані належним чином, здійснено поставку товару, про що свідчать залізничні накладні, сертифікат якості додані до позову.

Контроль якості горішка коксового виробництва Позивача, відвантаженого на адресу Відповідача здійснювалось відділом технічного контролю Позивача, що має відповідні документи про атестацію, спільно з ІП СЖС Україна. Отримані показники якості вказані у відповідних сертифікатах якості, відповідають результатам спільного визначення та підтверджені печаткою та підписом незалежного сюрвейєра Іноземного підприємства СЖС Україна, а також відображені безпосередньо у звітах незалежного сюрвейєра Іноземного підприємства СЖС Україна.

Оскільки факт якості спірної продукції був належним чином та відповідно до умов договору підтверджений, продукція була направлена на адресу Відповідача.

Доводи Скаржника, щодо застосування знижки на підставі ст. 678 ЦК України обгрунтовано відхилені господарським судом, оскільки умовами договору не передбачено застосування зниження ціни (дисконту) та його розміру у разі поставки продукції неналежної якості, у випадку виявлення неякісного товару (відповідно до умов договору) відвантаження продукції Позивачем не проводиться, а продукція повертається до коксового цеху.

Отже, при відсутності належних та допустимих доказів порушення Позивачем умов договору в частині поставки продукції належної якості будь-які підстави для застосування зменшення ціни, як на підставі умов договору (яким це не передбачено), так і на підставі умов ст. 678 ЦК України відсутні.

Крім того, перерахунок вартості поставленої продукції проводився саме на сплачену суму, відповідно Позивачем зміна розміру вартості продукції корегувальним рахунком № 91313741 від 19.01.2017 р. у розмірі 76 650,58 грн проводилась на суму 1 106 908,50 грн., щодо якої у сторін відсутній будь-який спір.

За таких обставин, вимоги Позивача про стягнення з Відповідача вартості поставленого товару є правомірними, а рішення Господарського суду Запорізької області про задоволення позовних вимог Позивача обґрунтованим.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 товариства Запорізький завод феросплавів залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.12.2018 р. у справі 908/2246/18 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у звязку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя І. М. Подобєд