ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. Справа№ 910/9663/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/9663/18 (суддя Чебикіна С.О., повний текст рішення складено 10.12.2018)

за позовом публічного акціонерного товариства "Київська виробнича компанія "РАПІД", м. Київ

до 1) приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", м. Київ

2) приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс", м. Дрогобич, Львівська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про стягнення 95 649,57 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київська виробнича компанія "РАПІД" (надалі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (надалі-відповідач-1) та приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" (надалі-відповідач-2), в якому просив стягнути з відповідача-1 15955,42 грн. та з відповідача-2 збитків у розмірі 79 694,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну ПАТ КВК "РАПІД" завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована частково відповідачем-1 як страхове відшкодування, у зв'язку з цим позивач просить суд достягнути з відповідача-1 недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 15955,42 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача-2 суми 79 694,15 грн. позивач, посилаючись на ст.ст. 1187, 1192, 1194, 1172 ЦК України та ст. 224, 225 ГК України, зазначив, що вказана сума є різницею між отриманим страховим відшкодуванням та завданими внаслідок ДТП збитками.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/9663/18 (суддя Чебикіна С.О., повний текст рішення складено 10.12.2018) у задоволенні позову до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (відповідача-1) відмовлено повністю; позов до приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" (відповідача-2) задоволено повністю; стягнуто з приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" на користь публічного акціонерного товариства "Київська виробнича компанія "РАПІД" 79 694 грн 15 коп. матеріального збитку та 1 195 грн 41 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача-1; задовольняючи позовні вимоги що стосується позовних вимог пред'явлених до відповідача-2, суд, виходячи із фактичної вартості ремонту, визначеної особою, яка його здійснила, дійшов висновку, що позивач має право вимоги до відповідача-2 різниці між фактичним розміром шкоди (176 884,00 грн.) і страховою виплатою (81 234,43 грн). При цьому, взято до уваги, що на час вчинення ДТП транспортний засіб "MERCEDES BENZ 1844 LS" д.н.з. НОМЕР_2, винний у заподіянні ДТП, знаходився у власності відповідача-2, а водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з власником, а тому в даному випадку саме відповідач-2 повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, приватне акціонерне товариство транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» (відповідач-2) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до посилань приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" про те, що позивачем не надано належних доказів понесення реальних збитків у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, зокрема у відповідності до пункту 7 розділу 5 Правил надання послу з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів від 28.11.2014 №615, а тому позовні вимоги до відповідача-2 є не доведеними та необґрунтованими. Крім того, скаржник наголосив, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення комплексної судової експертизи з метою з'ясування чи дійсно були поміняні складові автомобіля зазначені в рахунках та видаткових накладних на нові, а також визначення на підставі отриманих документів розміру завданого матеріального збитку відповідачем-2.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 для розгляду апеляційної скарги приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Чорна Л.В..

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9663/18, ухвалено розгляд апеляційної скарги приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/9663/18 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Публічне акціонерне товариство "Київська виробнича компанія "РАПІД" у відзиві просило колегію суддів апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/9663/18 залишити без змін, як таке, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, відзначив про доцільність посилання скаржника на Правила надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів від 28.11.2014 №615, проте зауважив, що Правила не містять особливих вимог до оформлення таких документів, зокрема про обов'язок вказувати інформацію в первинних документах про реєстраційний номер ТЗ і шасі, тощо. Між тим, також звернув увагу, що Правила регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а не відносини продавця та покупця щодо купівлі-продажу запасних частин.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з постанови Жовківського районного суду Львівської області по справі № 444/2454/17 від 10 листопада 2017 року слідує, що ОСОБА_2, 23.10.2017 року, о 20 год. 30 хв. в АДРЕСА_2 на території стоянки Львівської регіональної митниці, керуючи транспортним засобом "MERCEDES BENZ 1844 LS" д.н.з. НОМЕР_2, порушив правила дорожнього руху, що проявилось у невиконанні ним п. 10.10 ПДР України, а саме: здійснив рух транспортного засобу заднім ходом на ділянці з обмеженою оглядовістю та недостатньою видимістю у темну пору, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "IVECO STRALIS" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження

Зазначеною постановою Жовківського районного суду Львівської області по справі № 444/2454/17 від 10 листопада 2017 року, ОСОБА_2 визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф.

Пошкоджений автомобіль IVECO STRALIS д.н.з. НОМЕР_1, що належить публічному акціонерному товариству "Київська виробнича компанія "РАПІД" (позивач) був застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (відповідач-1) на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля IVECO STRALIS д.н.з. НОМЕР_1 від 21.01.2018 року № 1560443, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 станом на 24.10.2017, матеріальні збитки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що завданий власникові автомобіля IVECO STRALIS д.н.з. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП склали - 81 234,43 грн.

Відповідно до страхового акту №1640054 від 22.02.2018 року, відповідачем-1 було розраховано та вирішено виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 81 234,43 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Матеріали справи свідчать, що транспортним засобом - автомобілем "MERCEDES BENZ 1844 LS" д.н.з. НОМЕР_2, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю IVECO STRALIS д.н.з. НОМЕР_1 керував водій ОСОБА_2.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено вище, вина особи, яка керувала автомобілем "MERCEDES BENZ 1844 LS" д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_2 встановлена судом, зокрема постановою Жовківського районного суду Львівської області по справі № 444/2454/17 від 10.11.2017. Тому, водій ОСОБА_2 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю IVECO STRALIS д.н.з. НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" (відповідача-2) була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (відповідач-1) за договором (поліс) №АК/1847382 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а водій ОСОБА_2 (винна особа) був найманим працівником ПрАТ "ТЕК "Західукртранс" і на момент ДТП здійснював трудові обов'язки.

Так, відповідно до Полісу №АК/1847382 обов'язкового страхування відповідач-1 взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу "MERCEDES BENZ 1844 LS" д.н.з. НОМЕР_2, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди. Вказаним договором передбачено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 100 000,00 та франшизу у розмірі 00,00 грн.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Частиною п'ятою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з платіжного доручення №503 від 23 лютого 2018 року, відповідачем-1 сплачено позивачеві 81234,43 грн. страхового відшкодування.

В той же час, позивач посилається на звіт №15/11/17 від 07.11.2017, що виконаний на його замовлення та здійснено суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 Згідно вказаного звіту розмір матеріальної шкоди з вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу складає 97 198,85 грн., тобто більшу суму ніж виплатив відповідач-1.

В свою чергу, відповідач-1 заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, вказував на те, що не погоджується з вимогами позивача в частині необхідності доплати страхового відшкодування у заявленому розмірі, оскільки незалежним експертом, призначеним відповідачем-1, було оглянуто пошкоджений транспортний засіб у термін, передбачений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", про що було складено відповідний звіт № 1560443 та на підставі цього звіту відповідачем-1 було виплачено відповідачу суму страхового відшкодування у розмірі 81234,43 грн.

Так, положеннями п. 34.2 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Оскільки страховик з дотриманням 10-ти денного строку здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу, у позивача не виникло право, встановлене пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для самостійного обрання експерта та проведення авто товарознавчого дослідження відповідно до вимог закону.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, оскільки відповідачем-1 сплачено позивачеві суму страхового відшкодування у розмірі 81 234,43 грн., що визначена відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 1560443 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду не порушено відповідачем-1, у зв'язку із чим в позові про стягнення з відповідача-1 15955,42 грн. недоплаченого страхового відшкодування правомірно відмовлено.

Щодо вимог позивача стягнути з відповідача-2 фактично понесені збитки позивача на відновлення пошкодженого транспортного засобу у розмірі 79 694,15 грн. слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що видатковими накладними, актами виконаних робіт, довідками про вартість виконаних робіт, підтверджується факт того, що ним фактично було понесено збитки на відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля IVECO STRALIS д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 176 884,00 грн., які він просить стягнути з відповідача-2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб'єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, - це є його законний володілець.

З аналізу норм статей 1187 та 1172 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб'єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб'єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі 426/16825/16-ц).

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України № 6-108 цс 13 від 06.11.2013 року та Постанові Верховного Суду у справі № 910/14685/17 від 05.05.2018 року.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу (постанова Верховного Суду України від 02.11.2016 у справі N 6-1693цс16, Верховного Суду від 27.02.2019 № 902/1142/17).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, транспортний засіб "MERCEDES BENZ 1844 LS" д.н.з. НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_2 належить його роботодавцю Приватному акціонерному товариству транспортно-експедиційний комбінат "Західукртранс" (відповідачу-2).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, до винної в ДТП особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, в силу ст. 1194 ЦК України покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, як на власника джерела підвищеної небезпеки - учасника ДТП, яка наступає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

За ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Обов'язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому ст. 74 ГПК України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

Аналізуючи вищевикладене слід зазначити, що відповідач-1, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків, тобто відповідач-2. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.03.2018 року у справі №910/9396/17).

В свою чергу, доказів відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди (176 884,00 грн.) і страховою виплатою (81 234,43 грн) відповідачем-2 до матеріалів справи не надано.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідив обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надано необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та правомірно відхилено доводи відповідача-2 про безпідставність включення позивачем в позовні вимоги вартості нового переднього бамперу за ціною 24 500, 00 грн. з огляду на те, що в акті технічного стану складеного суб'єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_4 було вказано, що бампер на момент огляду мав сліди відновлювального ремонту, оскільки навіть за наявності слідів відновлювального ремонту, спірний бампер був пошкоджений у ДТП настільки, що подальше його використання та відновлення було неможливим і тому він підлягав заміні, що також зазначено в звіті № 1560443 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля IVECO STRALIS д.н.з. НОМЕР_1.

Посилання скаржника у доводах апеляційної скарги на те, що позивачем не надано належних доказів понесення реальних збитків у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки зазначені доводи позивача базуються тільки на усних посиланнях та не спростовують доказів, які надані позивачем в підтвердження стягнення з відповідача-2 понесених витрат у зв'язку із відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля у сумі 79 694,15 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача-2 на користь позивача 79694,15 грн. збитків.

Інших доводів та доказів на підтвердження своєї правової позиції, які б слугували підставою для скасування судового рішення у даній справі відповідачем-2 не наведено.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційні вимоги скаржника є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв'язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі № 910/9663/18 залишити без змін.

3.Справу № 910/9663/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна