ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5850/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Екопрод", м. Волноваха Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс", смт Васильківка Дніпропетровської області

про стягнення 191 733,24 грн

у присутності представників:

від позивача: адвокат ОСОБА_1, ордер серії ДН № 062151 від 01.03.2019;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

27.12.2018 Приватне акціонерне товариство "Екопрод" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення попередньої оплати у сумі 97650,00 грн та пені у сумі 94083,24 грн, нарахованої ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору №140, укладеного між сторонами 29.10.2015.

Ухвалою від 28.12.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з призначенням підготовчого засідання на 23.01.2019.

Справа розглядається в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 21.02.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, тобто до 28.03.2019.

12.03.2019 на електронну поштову скриньку суду, а 14.03.2019 через канцелярію суду, позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження надання ПрАТ "Екопрод" правової допомоги та представництва його інтересів адвокатом ОСОБА_1

Ухвалою від 14.03.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

22.03.2019 позивач на підтвердження витрат понесених ним на професійну правничу допомогу подав до суду прибутковий касовий ордер на суму 7000,00 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснено всі необхідні заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи за місцезнаходженням останнього згідно з матеріалами справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвали по справі надсилались судом завчасно у відповідності до норм, передбачених ГПК України, та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів. У матеріалах справи наявна поштова кореспонденція суду, а саме конверти з ухвалами суду, що повернулися від відповідача з додаванням довідки оператора поштового зв'язку "за закінченням встановленого строку зберігання" та "інші причини, що не дали змоги виконати обов'язку щодо пересилання поштового відправлення", а відтак є всі підстави вважати, що відповідач свідомо не забирав рекомендовану поштову кореспонденцію суду з поштового відділення, тобто фактично відмовився від її отримання. Вказаний факт свідчить про належне повідомлення відповідача та достеменну обізнаність останнього про виклик до суду у відповідності до 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України. Разом з тим, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, яка кореспондується з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2015 між ТОВ "ТД "Деметра - Плюс" та ПрАТ "Екопрод" було укладено договір № 140 (далі - договір), за умовами п.1.1. якого продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити хімічну продукцію, надалі іменовану товар, у кількості, за номенклатурою, ціною, у строки та на умовах поставки узгоджених сторонами в Специфікаціях до цього договору, які є невід'ємною частиною цього договору, а також відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.1. договору кожна Специфікація є окремою угодою, укладеною в рамках договору. Кожна наступна специфікація не відміняє та не призупиняє дію попередніх специфікацій ні повністю, ні в частині, якщо тільки в ній не вказано інше.

У Специфікації № 01 від 29.10.2015 до цього договору, сторони дійшли згоди про поставку амонію нітрату (селітри аміачної) ДСТУ 7370:2013 (далі - товар) у кількості 884,00 тон на суму 6165900,00 грн у строк до 50 діб з моменту 100% передплати товару, здійсненої покупцем у термін до 02.11.2015. Поставка здійснюється залізничним транспортом за умовами поставки - СРТ ст. Волноваха.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015, а в частині взаєморозрахунків сторін - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 12.5. договору).

На виконання умов договору позивач на підставі рахунку № 366 від 29.10.2015 перерахував відповідачу 100% передплату товару у сумі 6165900,44 грн що підтверджується платіжними дорученнями: № 294 від 29.10.2015 на суму 4000000,00 грн та № 19082 від 02.11.2015 на суму 2165900,00 грн, чим виконано свої договірні зобов'язання у повному обсязі.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач здійснив поставку товару лише частково у кількості 870 тонн на загальну суму 6068250,00 грн, про що свідчать видаткові накладні: № 58 від 30.01.2016, № 59 від 30.01.2016, №60 від 30.01.2016, № 69 від 01.02.2016 Відповідач передав Товар , на загальну суму 6 068 250,00 грн. Поставка цього товару була здійснена залізничним транспортом, що підтверджується залізничними накладними: № 41382243 від 30.01.2016, № 41382276 від 30.01.2016, № 41382284 від 30.01.2016, № 41382235 від 30.01.2016, № 41387044 від 30.01.2016, № 41387051 від 30.01.2016, № 41387069 від 30.01.2016, № 41387010 від 30.01.2016, № 41395492 від 30.01.2016, № 41395310 від 30.01.2016, № 41395476 від 30.01.2016, № 41395500 від 30.01.2016, № 41434853 від 01.02.2016.

З огляду на що відповідач не допоставив 14 тон товару загальною вартістю 97650,00 грн.

Зазначену заборгованість було відображено і підтверджено актом звіряння взаємних розрахунків, підписаним обома сторонами та скріпленим печатками підприємств, за період з 29.10.2015 по 18.09.2018.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою від 29.11.2018 за вих. № 2801 про повернення не пізніше 14.12.2018 попередньо сплачених грошових коштів у сумі 97650,00 грн за непоставлений товар.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідач позовні вимоги не визнав та не спростував.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч. 1 ст. 712 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Факт оплати позивачем товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З обставин справи та наявних у ній доказів вбачається, що у даному випадку сторони досягли домовленості про попередню оплату покупцем товару, при цьому покупець фактично вчинив такі дії.

Питання відповідальності продавця та покупця у випадку попередньої оплати вартості товару врегульовано ст. 693 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як свідчать матеріали справи, термін поставки складає 50 днів після передплати, а отже кінцевий строк виконання зобов'язання постачальника щодо поставки обумовленого договором товару настав 22.12.2015.

З обставин справи відомо, що відповідач товар не поставив та грошові кошти на користь позивача не повернув, чим порушив свої договірні зобов'язання та норми чинного законодавства.

Оскільки відповідачем не було поставлено необхідну кількість товару, то він правомірно вимагав у відповідача повернення суми попередньої оплати. Ця обставина також підтверджується фактом надсилання позивачем на адресу відповідача вищезгаданої вимоги.

Отже, з боку відповідача має місце неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору (порушення зобов'язань).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо поставки товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст. 614 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 94083,24 грн за загальний період з 23.12.2015 по 21.12.2018, відносно якої суд зазначає наступне.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом п. 8.3. договору сторони передбачили, що у разі порушення термінів відвантаження, передбачених у цьому договорі та Специфікаціях до нього, продавець за вимогою покупця сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно відвантаженого товару за кожен день прострочення. Разом з тим, п. 8.4. договору сторони погодили, що стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф, проценти) за цим договором згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, не обмежуються строком нарахування і закінчується в день виконання стороною зобов'язань, а термін позовної давності стягнення штрафних санкцій відповідно до ст. 259 ЦК України збільшується до 3 (трьох) років.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою програми "Законодавство" та проаналізувавши приписи вищецитованого чинного законодавства України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача пені за заявлений позивачем період у сумі 94079,56 грн, в решті її частини слід відмовити за необґрунтованості.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в частині попередньої оплати у сумі 97650,00 грн та пені у сумі 94079,56 грн з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні; в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2875,94 грн.

Стосовно судових витрат понесених позивачем по сплаті професійної правничої допомоги у сумі 7000,00 грн суд зазначає наступне.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому ГПК України та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом з тим, ч. 4 ст. 60 ГПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Матеріалами справи підтверджено наявність договору про надання правової допомоги № 1 від 01.03.2019 та додаткової угоди № 1 до нього, а також ордеру серії ДН № 062151 від 01.03.2019 на надання правової допомоги ПрАТ "Екопрод" у Господарському суді Дніпропетровської області адвокатом ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 цієї статті Кодексу визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як свідчать матеріали справи, гонорар адвоката за цією позовною заявою складає 7000,00 грн (за змістом п. 3 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги).

На підтвердження понесення вищезазначених витрат позивачем додано до справи прибутковий касовий ордер на суму 7000,00 грн за договором про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем будь - яких заперечень з цього питання не заявлено.

Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на адвокатські послуги є обґрунтованими та підлягають до стягнення з відповідача у сумі 7000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Деметра-Плюс" (Дніпропетровська область, Васильківський район, смт Васильківка, пров. Лісний, буд. 2; ідентифікаційний код 39537503) на користь Приватного акціонерного товариства "Екопрод" (Донецька область, м. Волноваха, вул. Центральна, буд. 6в; ідентифікаційний код 23981928) попередню оплату в сумі 97650,00 грн, пеню в сумі 94079,56 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2875,94 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.03.2019.

Суддя ОСОБА_2