ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Справа №921/459/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А. Желіка М.Б.

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 міської ради

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 (повний текст складено 25.01.2019, суддя Шумський І.П.)

у справі № 921/459/18

за позовом ОСОБА_1 міської ради, м. Теребовля, Тернопільська область

до відповідача ОСОБА_1 районного споживчого товариства, м. Теребовля, Тернопільська область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

третьої особи-1 Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, м. Тернопіль

третьої особи-2 Відділу державної реєстрації ОСОБА_1 районної державної адміністрації, м. Теребовля, Тернопільська область

про звільнення земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки

представники учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: ОСОБА_3,

від третіх осіб: не зявились.

05.11.2018 на розгляд Господарського суду Тернопільської області від ОСОБА_1 міської ради поступила позовна заява до ОСОБА_1 районного споживчого товариства за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області та Відділу державної реєстрації ОСОБА_1 районної державної адміністрації про зобовязання ОСОБА_1 районного споживчого товариства () звільнити земельну ділянку площею 0,6956 га (кадастровий номер: :03:003:1063), що знаходиться за адресою: м. Теребовля, вул. Паращука, 7, з цільовим призначенням: 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; скасування у Державної реєстрації даної земельної ділянки в державному земельному кадастрі за кадастровим номером::03:003:1063 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером:250 і номером запису про інше речове право: 19667376.

Дана позовна заява мотивована тим, що відповідач незаконно користується земельною ділянкою у м. Теребовля по вул. Паращука, 7, а тому позивач вважає, що наявними є підстави, які передбачені ст. 212 Земельного кодексу України для повернення землі. Зазначає, що ОСОБА_1 міською радою, як власником вказаної ділянки не приймалось рішень щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації на землю, яка би стала підставою для її реєстрації в Державному земельному кадастрі. Технічна документація на земельну ділянку за 2016 рік, всупереч ст. 55 Закону України «Про землеустрій», не містить пояснювальної записки, матеріалів топографо-геодезичних робіт та згоди позивача нам відновлення меж земельної ділянки користувачем. При цьому, вказує, що за наслідками реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі безпідставно змінено її цільове призначення та конфігурацію.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 у справі №921/459/18 відмовлено в задоволенні позову.

Теребовлянська міська рада, не погодившись з винесеним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, а саме ст. 20, 21, 123, 152, 212 Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та ст. 81, 99, 102 ГПК України та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник вказує, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи та витребування оригіналу технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки зясування відповідності технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,6956 га в м. Теребовля по вул.Паращука, 7 вимогам нормативних документів та нормативно-правових актів з питань землеустрою та землевикористання має важливе значення для розгляду справи та встановить неправомірність використання відповідачем нової та протизаконно сформованої земельної ділянки, яка не відповідає конфігурації земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача.

Також, скаржник, зазначає, що місцевим господарським судом помилково та без належної правової оцінки взято до уваги технічну документацію на земельну ділянку , яка була затверджена на пленарному засіданні ради рішенням №224 від 08.12.2000 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки, яка є в постійному користуванні ОСОБА_1 РайСТ для обслуговування приміщень та функціонування ринку»; вважає, що вказані матеріали інвентаризації не є підставою для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та не можуть бути підставою для виготовлення та затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки матеріали інвентаризації затверджувалися для функціонування ринку, якого на час виготовлення документації у 2016 році та на даний час не існує ринок ОСОБА_1 РайСТ ліквідовано як юридичну особу.

Скаржник вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що наявність у відповідача правовстановлюючих документів на цілісний майновий комплекс (нежитлову будівлю) не підтверджує правомірності встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), а також не підтверджує законності зміни конфігурації земельної ділянки та зміни її цільового призначення; земельну ділянку не надавалося відповідачу для обслуговування саме цілісного майнового комплексу, зокрема, таке твердження також випливає, на думку скаржника, з порівняння розмірів земельної ділянки та майнового комплексу.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та реєстрі речових прав на нерухоме майно то вказує, що в даному позові не оспорюється неправомірність дій саме державних реєстраторів та порушень з їхньої сторони при виконанні управлінських функцій, а зміст спірних правовідносин полягає в неправомірності та виготовленні і затвердженні технічної документації на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 2016 року без належних правових підстав, що потягло за собою незаконну реєстрацію земельної ділянки.

Відповідно до цього, скаржник просить, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити. Разом, з апеляційною скаргою позивачем подано клопотання про призначення судової експертизи та витребування оригіналу технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідач Теребовлянське РайСТ у відзиві від 26.02.2019 №2/31 вказує, що встановлені в процесуальних документах у справі №921/377/16-г/17 обставини спростовують як недостовірні твердження позивача про відсутність рішення ОСОБА_1 міської ради про надання товариству у постійне користування земельної ділянки площею 0,6956 га по вул. Паращука, 7 м. Теребовля та відсутність права товариства мати земельну ділянку у постійному користуванні з посиланням на ч.2 ст. 92 Земельного кодексу України в редакції 2002 року, оскільки судами встановлено, що право постійного користування ОСОБА_1 РайСТ спірною земельною ділянкою виникло до набрання чинності (01.01.2002) новою редакцією Земельного кодексу України, а відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 та п.10 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право постійного користування земельною ділянкою , є дійсними і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Вказує, що дослідивши предмет і підстави заявленого ОСОБА_1 міською радою позову про зобовязання звільнити земельну ділянку та надані сторонами докази, місцевий господарський суд зробив правомірний висновок , що з огляду на наявність у відповідача правовстановлюючих документів на землю та права власності на нерухоме майно, що знаходиться на ній, в місцевого господарського суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача , заявленої за ст. 212 Земельного кодексу України, а саме про звільнення ОСОБА_1 Рай СТ земельної ділянки як самостійно зайнятої. У звязку з цим, посилання в апеляційній скарзі на невірне застосування судом положень ст. 123, 152, 212 Земельного кодексу України вважає безпідставним. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Також, просить, відмовити скаржнику в задоволенні клопотання про витребування оригіналу Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Паращука, 7 м. Теребовля та про призначення експертизи технічної документації з посиланням на те, що із врахуванням положень ст. 99 ГПК України, технічна документація із землеустрою не входить у предмет доказування по заявлених до відповідача вимогах.

Щодо клопотання позивача про призначення судової експертизи та витребування оригіналу технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), судова колегія апеляційного суду, зазначає наступне:

Дане клопотання мотивоване тим, що зясування відповідності технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,6956 га. в м. Теребовля по вул. Паращука, 7 вимогам нормативних документів та нормативно правових актів з питань землеустрою та землекористування має важливе значення для розгляду справи, оскільки встановить неправомірність використання відповідачем земельної ділянки за вказаною адресою. Вказує, що у позивача наявна тільки копія технічної документації, оскільки йому всупереч того факту, що останній є власником земельної ділянки, оригінал вказаної технічної документації надано не було. Відтак, через відсутність оригіналу, позивач звертався до Відділу у ОСОБА_1 районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області з письмовим запитом для отримання копії такої. Крім цього, зазначає, що у звязку з відсутністю оригіналу технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивач не мав можливості замовити належне проведення експертизи з даного питання.

Представник позивача в судовому засіданні 21.03.2019 підтримав заявлені клопотання, з мотивів наведених в такому клопотанні, а представник відповідача заперечила з мотивів, наведених у відзиві щодо даних клопотань.

Судова колегія вивчивши клопотання про витребування доказів, ухвалила відмовити в задоволенні такого, з огляду на те, що як в суді першої так і апеляційної інстанцій позивач незмотивував необхідності витребування оригіналів згаданих документів з огляду на предмет і підстави предявленого ним позову (обставини, які може підтвердити цей доказ , або аргументи, які він може спростувати); не навів вагомих причин витребування саме оригіналів таких доказів; не обґрунтував належним чином неможливість подання відповідного клопотання у встановлений частиною 2 ст. 80 ГПК України строк з причин, ще не залежали від нього.

Щодо клопотання про призначення судової експертизи Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), то судова колегія ухвалила також відмовити в його задоволенні, з огляду на те, що таке не повязане з предметом позову і не може бути предметом доказування по заявлених до відповідача вимогах.

В подальшому, в судовому засіданні 21.03.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, з мотивів наведених в такій, а представник відповідача заперечила з мотивів, наведених у відзиві.

Треті особи, участі уповноважених представників в судове засідання 21.03.2019 не забезпечили причин неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 15.02.2019, про що свідчать поштові повідомлення про вручення кореспонденції, які наявні в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2019 у справі №921/459/18 нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного:

На підставі рішення ОСОБА_1 міської ради народних депутатів №224 від 08.12.2000 ОСОБА_1 районному споживчому товариству було видано Державний акт на право постійного користування землею площею 0,6956 га по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля серії І-ТР №001696 від 12 лютого 2001 року , який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №65.

Відтак, з моменту видачі Державного ату на право постійного користування землею від 12.02.2001 року у відповідача виникло право постійного користування земельною ділянкою згідно з планом землекористування та в межах, встановлених зазначеним планом землекористування за адресою м. Теребовля вул. Паращука, 7.

З обставин справи вбачається, що технічна документація на дану земельну ділянку виготовлена і затверджена рішенням Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №224 від 30.09.1997, а в подальшому затверджена на пленарному засіданні ради рішенням №224 від 08.12.2000 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки, яка є в постійному користуванні ОСОБА_1 РайСТ для обслуговування приміщень та функціонування ринку».

Вищенаведене також відображено у справі №921/377/16-г/17 за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_1 районного споживчого товариства про визнання недійсним акту серії ТР №001696 від 12.02.2001 на право постійного користування землею. В даній справі, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2016 , залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 та Вищого господарського суду України від 26.04.2017 в задоволенні позову ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним акту серії ТР №001696 від 12.02.2001 на право постійного користування землею відмовлено.

В даних постановах міститься посилання на те, що Теребовлянське районне споживче товариство має у власності нерухоме майно цілісний майновий комплекс ринку по вул. Паращука , 7 у м. Теребовля, для обслуговування та функціонування якого Теребовлянська міська рада видала Державний акт на право постійного користування землею серії І-ТР №001696.

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції Державний акт на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 є чинним.

В подальшому, у 2016 році на замовлення ОСОБА_1 РайСТ Приватним підприємством «Оцінювач» виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру 07.03.2017 проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:003:1063, площею 0,6956 га. комунальної власності , яка належить на праві постійного користування ОСОБА_1 РайСТ на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001. Цільове призначення ділянки 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель землі громадської та житлової забудови; вид використання для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

В якості інформації про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки вказано Технічну документацію із землеустрою щодо становлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПП «Оцінювач».

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 20.03.2017 за ОСОБА_1 РайСТ за №19667376 зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,6956 га, яке виникло на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ТР №001696, виданого 12.02.2001 ОСОБА_1 міською радою.

Як вбачається з обставин справи, названа ділянка із кадастровим номером :03:003:1063 за адресою: м.Теребовля, вул. Паращука 7 належить до земель комунальної власності, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Позивач вважає, що згаданими вище реєстраційними діями порушено його права, а відтак Теребовлянська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1 районного споживчого товариства про зобовязання звільнити відповідача земельну ділянку площею 0,6956 га., кадастровий номер :03:003:1063, що знаходиться за адресою м. Теребовля, вул. Паращука, 7 та скасувати, відповідно, її державну реєстрацію.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Земельні відносини, зокрема, повязані із виникненням, припиненням права користування землею, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, іншими законами України, постановами Кабінету Міністрів України у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності , без встановлення строку.

Згідно положень ст. ст. 116, 125 Земельного кодексу України право на земельну ділянку державної чи комунальної власності виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує таке право, та його державної реєстрації.

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку це документи, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Позивач, як на підставу своїх вимог, посилається на ст. 212 Земельного кодексу України. Згідно вимог ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам за рішенням суду.

Відтак судова колегія зазначає, що про самовільне зайняття земельної ділянки може свідчити відсутність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Окрім того, місцевим господарським судом вірно зазначено, що не підлягають застосуванню положення статті 212 Земельного кодексу України у випадках набуття особою права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, право на яку така особа належним чином ще не оформила.

У відповідача ОСОБА_1 РайСТ є Державний акт на право постійного користування землею площею 0,6956 га. по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля серії І-ТР №001696 від 12.02.2001 , який був зареєстрований у встановленому на момент його видачі порядку. Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції даний Державний акт є чинним.

Також , Теребовлянське РайСТ має у власності нерухоме майно цілісний майновий комплекс ринку по вул. Паращука, 7 м. Теребовля для обслуговування і функціонування якого позивачем і видано вищевказаний Державний акт.

Вказані обставини встановлені у справі №921/377/16-г/17 де рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.11.2016, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 та Вищого господарського суду України від 26.04.2017 в задоволенні позову ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним акту серії ТР №001696 від 12.02.2001 на право постійного користування землею відмовлено.

Згідно ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду, дослідивши предмет і підстави заявленого ОСОБА_1 міською радою позову про зобовязання звільнити земельну ділянку, вважає правомірним висновок суду про наявність у відповідача правовстановлюючих документів на землю та права власності на нерухоме майно, що знаходиться на ній, а відтак про відсутність підстав для задоволення вимоги, заявленої за ст. 212 Земельного кодексу України про звільнення ОСОБА_1 РайСТ земельної ділянки як самовільно зайнятої. Тому посилання в апеляційній скарзі на невірне застосування місцевим господарським судом ст. 123, 152, 212 Земельного кодексу України судова колегія апеляційного суду вважає безпідставним.

Щодо вимог заявлених до ОСОБА_1 РайСТ вимоги про скасування державної реєстрації даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером: :03:003:1063 та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером :250 і номером запису про інше речове право 19667376, судова колегія зазначає наступне:

Згідно вимог ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким предявлено позовну вимогу.

Згідно ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідні дії, у тому числі на підставі рішення суду, приналежно до даного спору можуть вчинятись: Головним управління Держгеокадастру у Тернопільській області та Відділом державної реєстрації ОСОБА_1 районної державної адміністрації, яких за клопотанням того ж позивача залучено до участі у справі лише в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а не як співвідповідачів за вимогами.

Позивач в суді першої інстанції не клопотав перед судом про залучення вищенаведених третіх осіб співвідповідачами, на що мав право згідно вимог ст. 48 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, враховуючи наведене, місцевим господарським судом правомірно зроблено висновок, що дані вимоги заявлено до неналежної особи, а тому вони не підлягають задоволенню по відношенню до неї.

Відповідно до цього, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок що не підлягають зясуванню обставини наявності підстав для виготовлення технічної документації на землю в 2016 році, її відповідності закону та мотивів зміни цільового призначення і конфігурації земельної ділянки при її реєстрації, які наведені позивачем, як у позові так і в апеляційній скарзі.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року у справі №921/459/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст.ст.287, 288 ГПК України.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повну постанову складено 29.03.2019.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік