ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 квітня 2019 р.

Справа № 903/157/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дубнонафтопродукт"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор"

про стягнення 1500000,00 грн.,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв’язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

в с т а н о в и в:

позивач - Приватне акціонерне товариство "Дубнонафтопродукт" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" про стягнення 1500000,00 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі № 25/05/15 від 25.05.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 25/05/15 безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі від 25.05.2015 року в частині повного та своєчасного повернення фінансової допомоги. На виконання умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 2400000,00 грн. Строк повернення цієї суми за договором – до 31.05.2016 року, однак 31.05.2016 року сторони підписали додаткову угоду до договору та погодили строк повернення позики до 31.12.2017 року.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.04.2019 року, зобов’язано відповідача надати відзив на позов, позивача – відповідь на відзив.

21.03.2019 року відповідач через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив на позовну заяву № б/н від 13.03.2019 року в якому вимоги позивача визнає в повному обсязі та вказує, що на даний час через скрутне фінансове становище не має можливості погасити суму боргу, також просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

02.04.2019 року позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання № 19 від 02.04.2019 в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Дане з додатками приєднана до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищенаведене та те, що сторони в судовому процесі повідомлені про розгляд справи належним чином, суд розглядає справу за наявними в ній доказами із-за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

25.05.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Дубнонафтопродукт» (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» (Позичальник) було укладено договір № 25/05/15 безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі (а.с.9-10).

Відповідно до п. 1.1. договору Позикодавець надає Позичальнику позику в сумі 2400000,00 грн., з метою створення та реалізації останнім програм по проведенню економічно доцільних господарських операцій. Позичальник зобов’язується повернути таку ж суму у визначений даним договором строк (п. 1.3 договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що Позикодавець надає позику Позичальнику частками у взаємоузгодженні сторонами строки. Позика надається в національній валюті, у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позичальника (п. 2.2 договору).

Відповідно до п.3.1. договору строк повернення позики Позикодавцю становить до 31.12.2016 року. Строк вказаний у п.3.1 даного договору, може бути продовжений за взаємною згодою сторін в порядку встановленому чинним законодавством України (п. 3.2 договору).

Позичальник зобов’язується повернути суму позики в останній день строку, встановленого в п. 3.1 даного договору (п.4.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту переказу Позикодавцем грошових коштів на рахунок Позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань (п. 5.1 договору).

31.05.2016 року сторони підписали додаткову угоду до договору безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі № 25/05/15 про зміну строку повернення позики та погодили повернення позики до 31.12.2017 року (а.с.11).

На виконання умов договору безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі Приватне акціонерне товариство "Дубнонафтопродукт" на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» перерахувало грошові кошти в сумі 2400000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 146 та № 149 від 29.05.2015 року (а.с. 13-14).

Відповідач свої зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконав, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 21.02.2019 року, який підписано сторонами та скріплено їх печатками (а.с.12).

З метою досудового врегулювання спору позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про повернення 2400000,00 грн., яка залишена відповідачем без виконання (а.с.15).

Станом на час звернення позивача з позовом до суду позикові кошти за договором №25/05/15 від 25.05.2015 року у сумі 2400000,00 грн. відповідачем не повернуто.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1500000,00 грн. неповернутої фінансової допомоги.

Підставами заявленого позову є те, що відповідачем порушено умови договору №25/05/15 безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі від 25.05.2015 року з врахуванням додаткової угоди від 31.01.2016 року в частині дотримання строку виконання зобов'язання по поверненню отриманої фінансової допомоги, що призвело до виникнення заборгованості відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ні Господарський кодекс України, ні Цивільний кодекс України не містять визначення поворотної фінансової допомоги.

За визначенням, наданим у пункті 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Поворотна фінансова допомога в Цивільному кодексі України відповідає договору позики, особливості укладення та виконання якого повинні відповідати умовам ст.ст. 1046 - 1053 ЦК України.

За приписами статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на рахунок відповідача згідно платіжних доручень №146, 145 від 29.05.2015 року перераховано грошові кошти у сумі 2400000,00 грн., призначення платежу: надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору № 25/05/15 від 25.05.2015 року, без ПДВ.

За положеннями статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, відповідно до матеріалів справи договором №25/05/15 безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі від 25.05.2015 року передбачалося надання позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги у сумі 2400000,00 грн., фактично позивач виконав зобов'язання за договором щодо надання фінансової допомоги у сумі 2400000,00 грн., яка не була повернута відповідачем у встановлений строк. Тобто вбачається порушення строку повернення поворотної фінансової допомоги, передбаченого умовами договору.

Враховуючи умови договору, положення статті 1049 ЦК України строк повернення поворотної фінансової допомоги, наданої позивачем відповідачу, надання якої підтверджується зазначеним вище платіжним дорученням, є таким, що настав.

Суду не надано доказів, які б свідчили про розірвання договору безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі №25/05/15 від 25.05.2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відпровідачем.

Враховуючи те, що відповідач у відзиві визнав позов вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1500000,00 грн. підлягає задоволенню.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 22500,00 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 126, 129, 183, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор" (43010, м.Луцьк, вул.Кременецька,38, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Дубнонафтопродукт" (35600, Рівненська область, м.Дубно, вул. Страклівська, 18а, код ЄДРПОУ 03482,00 грн. неповернутої фінансової допомоги, а також 22500,00 грн. витрат по судовому збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

02.04.2019 року.

Суддя                                                                      С. В. Костюк