ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1151/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Легенчука Олександра Миколайовича (АДРЕСА_1)
до Фізичної особи-підприємця Зьорнишкіна Сергія Леонідовича (АДРЕСА_2)
про стягнення 390.887,72грн.
за участю представників:

позивача - Альошин В.В.

відповідача - Зьорнишкін С.Л., Надоля Є.В.

ВСТАНОВИВ:

02.05.2018 ФОП Легенчук О.М. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ФОП Зьорнишкіна С.Л. про стягнення з відповідача на користь позивача 390.887,72грн., в тому числі: 123.000,00грн. основного боргу; 124.039,22грн. процентів за користування коштами; 22.447,50грн. пені; 110.331грн. "втрат від інфляції" та 11.070грн. процентів річних.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням Відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки від 28.05.2013 №15 в частині поставки обумовленого товару та повернення попередньої оплати.

Позивач та його представник позов підтримують. В судовому засіданні по суті 19.03.2019 представник позивача просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, поновити цей строк та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує. Присутні в судовому засіданні по суті 19.03.2019 відповідач та його представник просять суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити в позові повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між ФОП Зьорнишкін С.Л. (Продавець) та Легенчуком О.М. (Покупець) було укладено Договір поставки від 28.05.2013 №15 (надалі - Договір, т. I, а.с. 19), у відповідності до предмету якого Продавець зобов'язався продати, а Покупець придбати на умовах часткової передплати обладнання - "трикамерну сортувальну установку для переробки пухопір'яної суміші в кількості 1 од. з комплектуючими та витратними матеріалами - три шафи вивантаження та вихлопний фільтр з фільтрувальними елементами".

У відповідності до вимог пункту 2.1 Договору, загальна вартість обладнання становить 123.000,00 грн., що еквівалентно 15.000,00 дол. США.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного Договору, обладнання повинно бути надано Покупцю для попереднього приймання та підписання акту на виробничій площі Продавця протягом 90 днів після попередньої оплати.

Датою поставки вважається дата відвантаження обладнання на склад або уповноваженому представнику вантажоперевізнику (пункт 3.3. Договору).

Пунктом 6.1 Договору сторонами узгоджено, що всі спори, протиріччя та розбіжності, які можуть виникнути між сторонами і/чи у зв'язку зі вказаним договором, підлягають остаточному врегулюванню господарським судом.

У пункті 9.5. Договору сторони передбачили, що строк дії договору становить 4 місяці з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору автоматично продовжується до тих пір, доки сторони (або одна із сторін) у повному обсязі не виконає свої зобов'язання по даному договору.

Матеріали справи встановлено, що оплата вартості обладнання за Договором була здійснена наступним чином:

- 23.03.2013 позивачем сплачено відповідачеві грошові кошти в розмірі 17.000,00грн. через систему "ПриватБанк", що підтверджується розпискою відповідача (т. I, а.с. 21);

- 28.05.2013 позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 106.000,00грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 28.05.2013 №10 (т. I, а.с. 20). Дана обставина не заперечується учасниками справи.

Проте, як стверджує позивач, відповідач не виконав своїх зобов'язань - обумовлене в договорі обладнання у встановлений сторонами строк не поставив. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу від 23.10.2013 року про поставку обладнання належної якості, однак і після цього обладнання не було поставлене.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

На підставі наведених норм та матеріалів справи суд приходить до висновку про те, що у відповідача виник обов'язок поставити обладнання передбачене Договором.

Твердження відповідача про те, що ним не була отримана попередня оплата за Договором суд оцінює критично. Так факт одержання коштів в загальній сумі 123.000,00грн. підтверджується матеріалами справи (т. І, а.с. 20-21), та не заперечується відповідачем. Одержання частини коштів 17.000,00грн. до дати укладання договору само по собі не свідчить про те, що ці кошти були сплачені не за цим договором, адже чинне законодавство допускає можливість поширення дії договору на відносини сторін, які склалися до його укладення. Крім того, суд приймає до уваги, що інших договорів між сторонами не укладено, а ці кошти, отримані до дати підписання договору, відповідачем позивачеві як безпідставно отримані не були повернуті.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до умов договору відповідач повинен був передати обладнання в строк до 27.08.2013 включно (90 днів з наступного дня після внесення передоплати в розмірі 106.000,00грн. (28.05.2013) та з урахуванням вихідного дня (26.08.2013) у зв'язку з державним святом - День Незалежності 24.08.2013).

Господарським судом встановлено, що цей обов'язок відповідачем виконаний не був - обумовлене Договором обладнання у визначений сторонами строк позивачеві не передано.

Твердження відповідача щодо зміну позивачем умов замовлення, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази такої зміни. Так, відповідачем не надано ні додаткових угод передбачених пунктом 9.1. Договору, ні листів позивача, ні інших документів, котрі б підтверджували факт внесення сторонами (чи хоча б позивачем) будь-яких змін до умов Договору в частині характеристик обладнання.

Частиною другої статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи свідчать, що позивачем шляхом подачі позовних заяв пред'явлено відповідачеві вимоги про повернення суми попередньої оплати товару (т. I, а.с. 26-31).

Станом на даний час ці вимоги відповідачем також не виконані - грошові кошти в сумі попередньої оплати 123.000,00грн. не повернуті.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів сплати зазначених коштів не надав.

Натомість відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом лише в 2018 році.

В свою чергу позивачем під час розгляду справи було подано заяву про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновлення цього строку з метою захисту порушених прав.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності та про визнання причин його пропуску поважними суд виходить з наступного.

За змістом статей 256, 257 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Враховуючи те, що Договором поставки від 28.05.2013 №15 не передбачено строку повернення попередньої оплати, перебіг позовної давності щодо повернення попередньої оплати починається від дня, коли у покупця (позивача) виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, тобто 28.08.2013.

Відповідно до частини другої статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Пред'явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Судом встановлено, що в травні 2014 року Легенчук О.М. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Зьорнишкіна С.Д. про стягнення 140.947,90грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2014 у справі №922/1824/14 відмовлено у прийнятті позовної заяви та роз'яснено позивачу його право на звернення з даним позовом до місцевого загального суду.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.07.2014 у справі №636/2246/14-ц стягнуто з ФОП Зьорнишкіна С.Д. на користь Легенчука О.М. основний борг у розмірі 123.000,00грн., 3% річних у розмірі 2.820,57грн. та судовий збір у сумі 1.481,46грн.

Рішення суду мотивовано порушенням ФОП Зьорнишкіним С.Д. свого обов'язку за Договором поставки від 28.05.2013 №15 у частині поставки обладнання.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 у справі №636/2246/14-ц апеляційну скаргу Зьорнишкіна С.Л. відхилено, рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16.07.2014 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 у справі №636/2246/14-ц, заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16.07.2014 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10.04.2017 у справі №636/2246/14-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.06.2017, провадження по цивільній справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд зазначає, що подання позивачем позову до Чугуївського міського суду Харківської області в даному випадку перебігу строку позовної давності не перериває, оскільки такий розгляд відбувся помилково та з порушенням вимог закону.

Разом з тим, частиною п'ятої статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається зі змісту штампу реєстрації вхідної кореспонденції Господарського суду Харківської області позивач звернувся до суду з даним позовом 02.05.2018, тоді як обставини які свідчать про порушення прав та законних інтересів ФОП Легенчука О.М. мали місце та були відомі позивачу 28.08.2013.

Разом з тим слід взяти до уваги, що станом на момент набрання ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10.04.2017 у справі №636/2246/14-ц, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.06.2017, котрою провадження по цивільній справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вже було пропущено строк звернення з таким позовом у порядку господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб'єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Застосовуючи наведені вище положення ЦК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи характер спірних правовідносин, керуючись засадами здійснення господарського судочинства, з огляду на дійсне порушення прав та законних інтересів прав позивача, приймаючи до уваги вчинення ФОП Легенчуком О.М. більш як протягом тривалого часу реальних дій, направлених на захист своїх інтересів, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання причин пропуску позивачем строків позовної давності поважними .

При цьому суд також враховує, що причини пропуску строку позовної давності пов'язані з обставинами, що залежать не тільки і не стільки від позивача, а й з обставинами, котрі знаходяться по за межами його контролю. А саме з фактом прийняття Чугуївським міським судом Харківської області відповідної позовної заяви позивача до відповідача у справі №636/2246/14-ц, фактом розгляду цієї заяви у встановленому законом порядку, фактом ухвалення судового рішення іменем України та фактом залишення цього рішення без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області. Очевидно, що перебування цієї справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність поновлення строку позовної давності та, відповідно, про задоволення позовних вимог у частині стягнення 123.000,00грн. основного боргу, як таких що є законними і обґрунтованими.

Вирішуючи спір в частині решти позовних вимог (124.039,22грн. - процентів за користування коштами; 22.447,50грн. - пені; 110.331грн. - "втрат від інфляції" та 11.070грн. - процентів річних) суд виходить з наступного.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора

Тобто, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов'язання.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Стягнення з відповідача суми попередньої оплати не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченої попередньої оплати за непоставлений товар (постанова Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №916/75/18). Тому на суму попередньої оплати не нараховуються 3% річних та інфляційні втрати

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК, на суму попередньої оплати обладнання.

Так само пеня у відповідності до ст.549 ЦКУ є видом відповідальності, котрий застосовується виключно по відношенню до грошового зобов'язання (пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання).

Зобов'язання постачальника поставки товару, а також зобов'язання з повернення суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України (див. Постанову Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі № 3-90гс14).

Таким чином, пеня в даному разі також нарахована безпідставно, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеному в постанові від 07.03.2018 у справі №910/23585/16.

Щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами суд зазначає наступне.

За приписами статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що сторонами в Договорі поставки від 28.05.2013 №15 розмір таких процентів встановлено не було як і не передбачено обов'язку продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення таких позовних вимог відсутні.

Суд зазначає, що положення частини першої статті 1048 ЦК України (щодо розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України) в даному випадку не можуть бути застосовані на підставі статті 8 ЦК України, оскільки аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договорів позики, ренти, банківського вкладу та правовідносин, які склалися між сторонами за договором поставки в результаті безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 та в постанові Верховного суду від 11.09.2018 у справі №902/753/17.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

В силу статті 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою судового збору, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 1.845,00грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зьорнишкіна Сергія Леонідовича (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Легенчука Олександра Миколайовича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2)

- суму основного боргу в розмірі 123.000,00 грн.;

- витрати зі сплати судового збору 1.845,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "25" березня 2019 р. р.

Суддя О.В. Бринцев