РІШЕННЯ

19 березня 2019 року Справа № 913/40/19

Розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства ЕНЕРГОБАНК (юридична адреса: вул. Воздвиженська, 56, м. Київ, 04071; адреса для листування: вул. Лютеранська, 9/9, м. Київ, 01001)

до Стахановської міської ради (вул. Кірова, 32, м. Кадіївка, Луганська область, 94000)

про визнання права власності

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача представник не прибув

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство ЕНЕРГОБАНК звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Стахановської міської ради про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: пр. Леніна. 3, кв. 18, м. Стаханов, Луганська область.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.03.2002 між ОСОБА_1 (продавець) та Публічним акціонерним товариством ЕНЕРГОБАНК укладено договір купівлі продажу квартири, що знаходиться за адресою: пр. Леніна. 3, кв. 18, м. Стаханов, Луганська область. У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, оригінали правовстановлюючих документів було втрачено.

Ухвалою суду від 21.01.2019 відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено 19.02.2019.

Ухвалою суду від 19.02.2019 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 06.03.2019.

Ухвалою суду від 06.03.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового по суті на 19.03.2019.

Представники сторін в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 19.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

20.03.2002 між ОСОБА_2, іменована далі «представник», яка на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу ОСОБА_3 21.02.2002 за реєстровим №812, яка діє від імені ОСОБА_1 (продавець) та Акціонерним банком Енергобанк (покупець) укладено договір купівлі продажу квартири, відповідно до п.1 якого, продавець продав, а покупець купив для розміщення Стахановського відділення Луганської філії АБ «ЕНЕРГОБАНК» двохкімнатну квартиру номер 18 у будинку номер 3 по проспекту Леніна у місті Стаханові, загальною площею 45,0 м2, житловою площею 27,5 м2, яка згідно довідки, виданої КП «Стахановське бюро технічної інвентаризації» 15.03.2002 за №73/331, складається з кімнат: 1 коридор, 2 житлова 16,2 м2, 3 комора, 5 житлова 11,3 м2, 6-кухня, 7-санвузол.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №1259.

Квартира належить Акціонерному банку Енергобанк на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Стахановської міської ради 29.06.2004; право власності зареєстроване КП «Стахановське бюро технічної інвентаризації» 01.07.2004 за №6394833.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених субєктивних прав є звернення до суду.

Обовязковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб зазначене порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з приписами статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звертаючись до суду за захистом прав, позивач мав довести їх порушення, оспорювання чи невизнання саме відповідачем, Стахановською міською радою.

Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірність (законність) відповідного правочину станом на день розгляду справи ніким не оспорена він не визнаний недійсним в судовому порядку. Протилежного сторонами не доведено.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В останньому випадку має місце ситуація, коли у власника був правовстановлюючий документ на це майно, але його втрачено і немає можливості підтвердити існування права власності у будь-який інший спосіб, ніж у судовому порядку, у зв'язку із чим власник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа майно належало йому на праві власності.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного суду України від 23.12.2014 №5011-74/9393- 2012, за змістом статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування зазначеної статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідно до статті 54 Закону України "Про нотаріат" (в редакцій, чинній на час посвідчення договору купівлі продажу квартири від 20.03.2002) нотаріуси та посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Згідно зі статтею 59 цього Закону документи, в яких викладено зміст угод, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються нотаріусу або посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії, не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса, у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів.

Пунктом 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5 (в редакції, чинній на час посвідчення договору купівлі продажу квартири від 20.03.2002, далі - Порядок) передбачено, що у разі втрати документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, державним нотаріальним архівом видається дублікат втраченого документа. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом, дублікат втраченого документа видається нотаріусом за місцем його зберігання. Дублікат документа повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа. На дублікаті документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу, і вчиняється посвідчувальний напис відповідно до пункту 18 цієї Інструкції. Крім того, про видачу дубліката нотаріус робить відмітку на примірнику документа, який зберігається в справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Відповідно до змісту ст.ст.13, 73-74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Матеріали справи не містять документів на підтвердження обставин, за яких відповідач, Стахановська міська рада, не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності позивачу вбудованого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: пр. Леніна, буд. 3, прим. 18, м. Стаханов, Луганська область, та/або своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає або зумовлює неможливість реалізації права власності, а також відсутності у позивача змоги реалізації своїх правомочностей за відсутності оригіналу договору, або наявності перешкод у цьому.

Втрату оригіналів правовстановлюючих документів, зокрема договору купівлі продажу квартири №1259 від 20.03.2002 позивач не доводить жодним документом справи.

Докази порушення з боку відповідача (або іншими особами) прав та охоронюваних законом інтересів позивача в матеріалах справи відсутні.

Ураховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір покладається на позивача згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.123, 129, 165, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У позові Публічного акціонерного товариства ЕНЕРГОБАНК до Стахановської міської ради про визнання права власності відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.03.2019.

Суддя Т.В. Косенко