ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3329/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш", м. Київ
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", м. Харків
про стягнення 2 361 729,43 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. №27/11-294Д від 17.12.2018 р.)

відповідача - ОСОБА_2 (дов. № 49/ю від 09.11.2018 р.)

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Відповідача, Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" грошові кошти в розмірі 2361729,43 грн. (де: - комісійна плата в сумі 623073,96 грн.; - штраф в розмірі 7% за порушення строків оплати ціни товару в сумі 726919,62 грн.; - пеня в розмірі 0,1% за порушення строків оплати ціни товару, що складає 801131,38 грн.; - 3% річних з порушення строків перерахування ціни товару в сумі 65846,53 грн.; - пеня в розмірі 0,1% за порушення строків оплати комісійної оплати, що складає 93461,09 грн.; - штраф в розмірі 7% за порушення строків оплати комісійної плати в сумі 43615,18 грн.; - 3% річних за порушення строків оплати комісійної плати в сумі 7681,67 грн.).

Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу № 922/3329/18 до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато у справі підготовче провадження і призначити підготовче засідання на "10" січня 2019 р. о(об) 10:00.

22 січня 2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "19" лютого 2019 р. о 10:00

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в частині стягнення з Відповідача суми у розмірі 1 738 655,47 грн., в іншій частині позову просить суд закрити провадження у справі, а саме щодо стягнення 623 073,96 грн. комісійної плати.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує у повному обсязі.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані Позивачем докази, суд встановив наступне.

Державне підприємство Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_3 (Відповідач, Комітент) та Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (Позивач, Комісіонер) уклали договір комісії від 05.03.2018 №140-2- ХКБМ-25/20-Д (далі - Договір).

Пункт 1.1. Договору комісії передбачає, що Комітент доручає Комісіонеру, а Комісіонер бере на себе зобовязання за комісійну плату, укласти від свого імені, в інтересах Комітента та за рахунок останнього, зовнішньоекономічну угоду з інопартнером (далі - Продавець) на імпортну поставку товару, згідно із специфікацією, наведеною у додатку №1 до цього Договору, та в комплектації, наведеній у Додатку №2 до цього Договору (далі - Товар), які є невідємною частиною цього Договору. Загальна ціна Товару складає 367 950,00 доларів США. (п. 4.2. Договору).

Відповідно до пункту 5.3. Договору, за виконання доручення за даним Договором Комісіонер отримує від Комітента комісійну плату, що складає 6% від загальної ціни Товару за Договором та дорівнює 22 077,00 (двадцять дві тисячі сімдесят сім) доларів США, в тому числі ПДВ - 20%.

Пункт 5.2. Договору передбачає, що Комітент перераховує Комісіонеру 100% загальної ціни Товару та комісійну плату (п.4.2. та п.5.3. цього Договору) прямим переказом грошових коштів на рахунок Комісіонера, зазначеного у Розділі 15 Договору, у строк до 10 (десяти) банківських днів з дня отримання від Комісіонера повідомлення (факсом або електронною поштою) щодо отримання Продавцем ліцензії на експорт Товару та інвойсу.

Пунктом 5.6. Договору комісії встановлено, що право Комісіонера на комісійну плату виникає з моменту укладення цього Договору та отримання дозвільних документів на експорт або імпорт Товару.

Позивачем, дозвільний документ на імпорт Товару (дозвіл Державної служби експортного контролю України від 16.05.2018 №29041600) отримано 18.05.2018 року.

Отримання Продавцем (компанією Harris Corporation, Communication Systems) ліцензії на експорт Товару підтверджується Сертифікатом Підтвердження отримання експортної ліцензії, який ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» було отримано 13.06.2018 за вх. №1591.

Згідно з п.5.1. Договору, платежі за даним Договором здійснюються Комітентом в національній валюті України - гривні, за курсом Національного банку України на дату оплати.

Відповідно до пункту 12.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, а в частині строків поставки та оплати - з моменту отримання дозвільних документів на експорт/імпорт Товару, та діє до 31.12.2020.

Позивач листом від 11.06.2018 №27/25-4484 повідомив Відповідача щодо отримання Продавцем ліцензії на експорт Товару та виставлення Продавцем Позивачу інвойсу (рахунку), та надіслав відповідний рахунок-фактуру №27/25- 4484 від 11.06.2018 на оплату Товару за Договором.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, Відповідач 18.06.2018 отримав вищезазначений лист разом з рахунком-фактурою №27/25-4484 від 11.06.2018.

Таким чином, враховуючи пункт 5.2 Договору, останнім днем перерахування Відповідачем загальної ціни Товару та комісійної плати є 03.07.2018.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку Позивач надіслав Відповідачу претензію від 26.07.2018 №27/11-5681 з вимогою сплатити загальну ціну Товару в сумі 367 950,00 доларів США (триста шістдесят сім тисяч девятсот пятдесят доларів США), комісійну плату в розмірі 22 077,00 доларів США (двадцять дві тисячі сімдесят сім доларів США) та штрафні санкції.

Відповідач частково задовольнив вищезазначену претензію Позивача та перерахував на розрахунковий рахунок ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»: 19.09.2018 в розмірі 9 600 183,50 грн., що еквівалентно 341 024, 51 дол. США по курсу НБУ 28,151007 грн. за 1 дол. СІЛА, що підтверджується платіжним дорученням від 19.09.2018 №3726, з призначенням платежу «предоплата 100% за радиостанции Harris по дог. №140-2-ХКБМ/25/20-Д від 05.03.2018 зг. рах. 27/25-4484 від 11.06.2018 без ПДВ.; 21.09.2018 в розмірі 850 000,00 грн., що становить 30 290,23 дол. СІЛА по курсу НБУ 28,061850 за 1 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням від 21.09.2018 №3800, з призначенням платежу: «доплата до 100% передоплати в звязку з різницею курсу НБУ по дог. №140-2-ХКБМ/25/20-Д від 05.03.2018 без ПДВ.

Двадцять шостого вересня 2018 року ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» направлено Відповідачу претензію №27/11-7449 в розмірі 60 324,50 дол. США про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ціни Товару та комісійної плати.

Претензія була отримана Відповідачем 02.10.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, залишена Відповідачем без відповіді та без задоволення.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем по сплаті комісійної плати складає, згідно пункту 5.2 Договору становить 22 077,00 дол. США, що еквівалентно 623 073,96 грн., відповідно до офіційного курсу Національного банку України (28,222764 грн. за 1 долар США) на дату складення позовної заяви (03.12.2018).

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що за порушення строків оплати ціни Товару та здійснення інших платежів Комісіонеру, Комітент сплачує Комісіонеру пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно проведених Комітентом оплати та інших платежів за кожний день такого порушення, а при простроченні понад 30 календарних дні додатково сплачує Комітенту штраф у розмірі 7% від суми несвоєчасно виконаного платежу.

Таким чином, відповідно до пункту 9.2 Договору Позивачем за неналежне виконання Відповідачем умов Договору було нараховано штрафні санкції: За порушення строків оплати ціни Товару штраф в розмірі 25 756,50 дол. США (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України 28.222764 грн. за 1 долар США на дату складення позовної заяви (03.12.2018) еквівалентно 726 919, 62 грн.): 367 0,00 дол. США х 7% = 25 756,50 дол. США.

Пеня у розмірі 0,1%, складає 28 386,00 дол. (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України 28.222764 грн. за 1 долар США на дату складення позовної заяви (03.12.2018) еквівалентно 801 131,38 грн.).

За порушення строків оплати комісійної плати позивачем нараховано штраф в розмірі 1 545,39 дол. США, (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України 28.222764 грн. за 1 долар США на дату складення позовної заяви (03.12.2018) еквівалентно 43 615,18 грн.): 22 077,00 дол. США х 7% = 1 545,39 дол. США.

Пеню в розмірі 0,1%, складає 3 311,55 дол. США (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України 28.222764 грн. за 1 долар США на дату складення позовної заяви (03.12.2018) еквівалентно 93 461,09 грн.).

Керуючись частиною 2 статті 625 ЦК України, Позивачем було здійснено нарахування трьох відсотків річних за порушення строків оплати ціни Товару - 2 333, 10 дол. США, (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України 28.222764 грн. за 1 долар США на дату складення позовної заяви (03.12.2018) еквівалентно 65 846,53 грн.)

За порушення строків оплати комісійної плати -272,18 дол. США, (що відповідно до офіційного курсу Національного банку України 28.222764 грн. за 1 долар США на дату складення позовної заяви (03.12.2018) еквівалентно 7 681,67 грн.).

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права суд вирішив, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями (ч. 1 ст. 232 ГК України). Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено (ст. 224 ГК України).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Частина 1 статті 1013 Цивільного кодексу України передбачає, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 599 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під час розгляду справи відповідачем перераховано на поточні рахунки позивача, відповідно до платіжних доручень від 19.12.2018 №4956 суму у розмірі 576011,00 грн., де призначення платежу "комісійна плата по договору 05.03.2018 №140-2- ХКБМ-25/20-Д" та відповідно до листа від 20.12.2018 р. за №7613/20 Відповідач звернувся до Позивача про розподіл залишку коштів в розмірі 70 021,89 грн. від попередньої оплати, в якості доплати за комісійну плату.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку, коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення позивача з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

За вказаних обставин, враховуючи, що під час розгляду справи в суді відповідач сплатив позивачу суму яку перераховано на поточні рахунки позивача, відповідно до платіжних доручень від 19.12.2018 №4956 у розмірі 576011,00 грн., де призначення платежу "комісійна плата по договору 05.03.2018 №140-2- ХКБМ-25/20-Д" а також між сторонами відбулась домовленість відповідно до листа від 20.12.2018 р. за №7613/20 про розподіл залишку коштів в розмірі 70 021,89 грн. від попередньої оплати, в якості доплати за комісійну плату, що підтверджується наданими до суду доказами, на підставі чого провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу необхідно закрити за відсутністю предмету спору відповідно до п.2 ч.1ст.231 ГПК України, а саме закрити провадження в частині комісійної сплати у розмірі 623 073,96 грн.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та п. ч. 1 ст. 130 ГПК України, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання Позивача щодо закриття провадження у справі в частині стягнення з Відповідача комісійної сплати у розмірі 623 073,96 грн. та покладення на Відповідача понесені Позивачем у справі витрат, оскільки Відповідачем погашено заборгованість після звернення Позивача до суду з вищезазначеним позовом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 257, 525, 526, 610, 612, 629, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 224-229, 231 Господарського кодексу України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_3 (ідентифікаційний код 14310299, місцезнаходження: вул. Плеханівска, 126, м. Харків, 61001) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії Укрспецекспорт - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш (ідентифікаційний код 14281072, місцезнаходження вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119, рахунок 3051 в Державному Експортному-Імпортному Банку (АТ Укрексімбанк, МФО 322313) грошові кошти в розмірі 1 738 655,47 грн. 43 коп. (де: штраф у розмірі 7% за порушення строків оплати ціни Товару - 726 919,62 грн.; пеня в розмірі 0,1% за порушення строків оплати ціни Товару - 801 131,38 грн.; 3% річних за порушення строків перерахування ціни Товару - 65 846,53 грн.; пеня в розмірі 0,1% за порушення строків оплати комісійної оплати - 93 461,09 грн.; штраф 7% за порушення строків оплати комісійної плати - 43 615,18 грн.; 3% річних за порушення строків оплати комісійної плати - 7681,67 грн.).

Стягнути з Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_3 (ідентифікаційний код 14310299, місцезнаходження: вул. Плеханівска, 126, м. Харків, 61001) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії Укрспецекспорт - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма Укрінмаш (ідентифікаційний код 14281072, місцезнаходження вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119, рахунок 3051 в Державному Експортному-Імпортному Банку (АТ Укрексімбанк, МФО 322313) суму судового збору за подання позову у розмірі 36 000,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Державного підприємства Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_3 комісійної сплати у розмірі 623 073,96 грн., відповідно до п.2 ч.1ст.231 ГПК України, - закрити провадження

Повне рішення складено "29" березня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя ОСОБА_4