ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.03.2019 Справа № 920/1056/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи №920/1056/18

за позовом: Спільного Українсько-Російського підприємства «Технополіс» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Лебединська, 15, м. Суми, 40021, код 21115144),

до відповідача: Державного підприємства «Новосуханівський спиртовий завод» (вул. Заводська, 1, с. Новосуханівка, Сумський район, Сумська область, 42341, код 00375214),

про стягнення 300 268 грн. 97 коп.

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, директор, ОСОБА_2, довіреність №04 від 30.01.2019 р.

при секретарі судового засідання Даніловій Т.А.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 18.01.2019 провадження у справі №920/1056/18 відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 18.02.2019 р.

Згідно ухвали господарського суду Сумської області від 18.02.2019 розгляд справи по суті відкладено на 06.03.2019 р.

В судовому засіданні 06.03.2019 оголошено перерву в розгляді справи №920/1056/18 до 18.03.2019 р.

В судовому засіданні 18.03.2019 оголошено перерву в розгляді справи №920/1056/18 до 19.03.2019 р.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 300 268 грн. 97 коп. заборгованості за спожитий природний газ відповідно до договорів купівлі-продажу природного газу №29/109 г від 01.09.2005, №36 від 01.01.2007 р., №1316/55 від 15.04.2008 р., а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач в письмовому відзиві №1-09 від 05.03.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що акт звірки взаємних розрахунків не можна вважати документом, який підтверджує наявність зобовязання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам, яким мають відповідати первинні документи. Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ним зазначено про те, що перебіг позовної давності переривався під час розгляду справи №920/1922/13 про банкрутство відповідача. Крім того, додав, що відповідачем 21.11.2018 р. було підписано акт звірки, що свідчить про визнання ним свого боргу.

Крім того, позивачем подано додаткові письмові пояснення від 18.03.2019 з обґрунтуванням позовних вимог.

Судом було оглянуто матеріали справи № 920/1922/13 про банкрутство Державного підприємства «Новосуханівський спиртовий завод», копії документів, що стосуються розгляду справи №920/1056/18 долучено до матеріалів зазначеної справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

01 вересня 2005 р. між Спільним Українсько-Російським підприємством «Технополіс» в формі ТОВ і Державним підприємством «Новосуханівський спиртовий завод» був укладений договір купівлі-продажу природного газу (на промислові потреби) №29109 г (далі за текстом «Договір 1»), відповідно до умов якого позивач продає, а відповідач приймає та оплачує поставлені обсяги природного газу на умовах даного договору.

Згідно п. 3.2. Договору 1 документальним підтвердженням постачання газу є ОСОБА_1 прийому-передачі газу, підписаний належним чином представниками сторін.

Пунктом 4.3. Договору 1 передбачено, що акти прийому-передачі газу є підставою для проведення розрахунків між сторонами по Договору.

Зі змісту п. 6.2. Договору 1 вбачається, що остаточна оплата за газ здійснюється до 5 числа місяця, наступного за звітним на підставі двостороннього акту прийому-передачі.

01 липня 2007 року між Спільним Українсько-Російським підприємством «Технополіс» в формі ТОВ і Державним підприємством «Новосуханівський спиртовий завод» був укладений договір купівлі-продажу природного газу (на промислові потреби) №36 (далі за текстом «Договір 2»), відповідно до умов якого позивач продає, а відповідач приймає та оплачує поставлені обсяги природного газу на умовах даного договору.

Згідно п. 3.2. Договору 2 документальним підтвердженням постачання газу є ОСОБА_1 прийому-передачі газу, підписаний належним чином представниками сторін.

Пунктом 4.3. Договору 2 передбачено, що рахунок-фактура позивача є підставою для проведення розрахунків між сторонами по Договору.

Зі змісту п. 6.2. Договору 2 вбачається, що остаточна оплата за газ здійснюється до 5 числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунку, виставленого позивачем.

15 квітня 2008 року між Спільним Українсько-Російським підприємством «Технополіс» в формі ТОВ і Державним підприємством «Новосуханівський спиртовий завод» був укладений договір купівлі-продажу природного газу (на промислові потреби) №1316/55 (далі за текстом «Договір 3»), відповідно до умов якого позивач продає, а відповідач приймає та оплачує поставлені обсяги природного газу на умовах даного договору.

Згідно п. 3.2. Договору 3 документальним підтвердженням постачання газу є ОСОБА_1 прийому-передачі газу, підписаний належним чином представниками сторін.

Пунктом 4.3. Договору 3 передбачено, що рахунок-фактура позивача є підставою для проведення розрахунків між сторонами по Договору.

Зі змісту п. 6.2. Договору 3 вбачається, що остаточна оплата за газ здійснюється до 5 числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунку, виставленого позивачем.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що взяті по договорах зобовязання виконані ним в повному обсязі, відповідачу поставлено природний газ належної якості та в обмовлені договорами строки; боржник частково розрахувався за поставлений природний газ та підтвердив свою заборгованість по Договору 1 підписанням ОСОБА_1 звірки станом на 31.12.2006 р. заборгованість в розмірі 183 889 грн. 42 коп. за природний газ, сума штрафу 9193 грн. 58 коп. та сума пені 2744 грн. 33 коп.; у 2007 році по Договору 2 обєм постачання природного газу склав 726,436 тис.куб м. на суму 707477 грн. 39 коп. Боржник частково розрахувався за поставлений природний газ в розмірі 331 500 грн.00 коп. та підписав ОСОБА_1 звірки про наявність заборгованості в розмірі 646 018 грн. 42 коп., в т.ч. сума заборгованості за природний газ в розмірі 559 866 грн. 81 коп.; у 2008 році по Договору 3 обєм постачання природного газу склав 227,897 тис.куб м. Боржник частково розрахувався за поставлений природний газ в розмірі 564 665 грн. 69 коп. та підписав ОСОБА_1 звірки про наявність заборгованості в розмірі 386 420 грн. 58 коп., в т.ч. сума заборгованості за природний газ в розмірі 300 368 грн. 97 коп. З рахуванням розрахунку за природний газ в грудні 2012р. остаточна сума боргу за природний газ складає 300 268 грн. 97 коп., яка до цього часу не сплачена відповідачем.

В подальшому зазначена сума боргу була предметом розгляду в межах справи №920/1922/13 про банкрутство ДП «Новосуханівський спиртовий завод».

14 квітня 2014 р. господарським судом Сумської області у справі №920/1922/13 було затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого було включено вимоги СУРП «Технополіс» ТОВ в розмірі 300 268 грн. 97 коп.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 13.07.2017 р. провадження у справі 920/1922/13 було припинено, вимоги позивача задоволені не були.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт належного виконання з боку позивача умов укладених Договорів підтверджується письмовими матеріалами справи: актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками сторін, рахунками позивача, банківські виписки по рахунках позивача, а також підписаними представникам обох сторін акти звіряння взаємних розрахунків. Крім того, в матеріалах справи №920/1922/13 міститься (копія долучена до матеріалів даної справи) рішення розпорядника майна ДП «Новосуханівський спиртзавод» про результати розгляду вимог кредитора СУРП «Технополіс» у формі ТОВ №92/03/14 від 20.03.2014, з якого вбачається, що позивача було визнано конкурсним кредитором ДП «Новосуханівський спиртовий завод» та його вимоги включено до реєстру вимог кредиторів в сумі 300 268 грн. 97 коп. для задоволення в четверту чергу.

Відповідач наголошує на застосуванні до вимог позивача наслідків сплину строків позовної давності, вважаючи, що позивачем строк пропущено, оскільки у квітні 2014 року позивача було включено до реєстру кредиторів, а він звернувся до суду лише у грудні 2018 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Водночас за змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17 та 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Судом встановлено, що 14 квітня 2014 р. господарським судом Сумської області у справі №920/1922/13 було затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого було включено вимоги СУРП «Технополіс» ТОВ в розмірі 300 268 грн. 97 коп.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 13.07.2017 р. провадження у справі 920/1922/13 було припинено, а отже перебіг строків позовної давності було розпочато з 13.07.2017 р. Крім того, в матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків станом на 21.11.2018 на загальну суму 300 268 грн. 97 коп., підписаний представниками обох сторін, що суд розцінює як визнання боргу відповідачем в повному обсязі.

Враховуючи те, що відповідачем сума боргу не сплачена, не подано доказів сплати боргу або обґрунтованих заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 300 268 грн. 97 коп. боргу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати, повязані зі сплатою судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Новосуханівський спиртовий завод» (вул. Заводська, 1, с. Новосуханівка, Сумський район, Сумська область, 42341, код 00375214) на користь Спільного Українсько-Російського підприємства «Технополіс» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю (вул. Лебединська, 15, м. Суми, 40021, код 21115144) 300268 грн. 97 коп. заборгованості та 4 504 грн. 03 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 25.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_3