ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 909/256/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

представник позивача - Петрук Я.Ю. (довіреність № 14-354 від 29.12.2018),

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз ЗБУТ",

представник відповідача - Кислощук Я.С. (довіреність № 767007-Ск-6-0119 від 02.01.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області

від 25.07.2018

у складі судді Рочняк О.В.,

та постанову Західного апеляційного господарського суду

від 12.12.2018

у складі колегії суддів: Матущака О.І. (головуючий), Мирутенка О.Л., Якімець Г.Г.,

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз ЗБУТ",

про стягнення штрафних санкцій, інфляційних збитків та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз ЗБУТ" про стягнення заборгованості в сумі 21 951 309, 63 грн., з яких: 16 848 747, 34 грн. - пеня, 1 290 597, 01 грн. - 3% річних, 3 811 965, 28 грн. - інфляційні втрати.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого природного газу виконав із порушенням встановленого договором строку виконання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2018 у справі № 909/256/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Рішення мотивоване тим, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, якими передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінено строк виконання грошових зобов'язань відповідача перед позивачем, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-121-Н від 30.12.15, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за придбання природного газу.

5. Під час розгляду справи, господарським судом першої інстанції було встановлено:

5.1. 30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (покупець) укладений договір № 16-121-Н купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

5.2. Відповідно до п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 31.03.2016) оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

5.3. Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

5.4. На виконання умов договору № 16-121-Н позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 1 481 881 295, 57 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу..

5.5. Відповідач за отриманий природний газ розрахувався частково (422 296 861, 48 грн.), сума неоплаченого газу складала 1 059 584 434, 09 грн.

5.6. Упродовж 2016 року між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області та Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (№ 594 від 18.02.2016, № 1972 від 22.07.2016, № 1973 від 22.07.2016, № 1974 від 22.07.2016, № 2000 від 22.07.2016, № 2003 від 22.07.2016, № 2031 від 22.07.2016, № 2176 від 18.08.2016, № 2177 від 18.08.2016, № 2380 від 20.09.2016, № 2427 від 21.09.2016, № 2428 від 21.09.2016, № 2429 від 21.09.2016, № 2585 від 20.10.2016) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" на загальну суму 1 059 584 434, 13 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі № 909/256/18, вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

7. Погоджуючись з висновками та рішенням першої інстанції, апеляційний суд вказав на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав чи законних інтересів позивача та правові підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 25.07.2018 та постановою апеляційної інстанції від 12.12.2018, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, з вимогою скасувати оскаржувані судові акти та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

9. Ухвалою від 04.02.2019 Верховний Суд, у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. (визначеній за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, Протокол від 24.01.2019), прийняв справу 909/256/18 Господарського суду Івано-Франківської області до провадження та відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; призначив розгляд справи на 19.03.2019.

10. 26.02.2019 до Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз ЗБУТ" надійшов Відзив на касаційну скаргу, з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

11. В засідання суду касаційної інстанції 19.03.2018 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача, які надали пояснення у справі.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України")

12. Скаржник вказує на порушення господарськими судами попередніх інстанції ст. ст. 525, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) без дослідження усіх істотних для справи обставин.

13. Скаржник доводить, що нараховані санкції та 3 % річних не нараховувались на суми, які були сплачені на підставі Спільних протокольних рішень та відповідно відмежовувались в самому розрахунку заборгованості.

Доводи відповідача

(Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз ЗБУТ")

14. Відповідач вказує, що шляхом укладання та підписання Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природним газ сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлений природний газ, а відтак відсутні правові підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

16. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок).

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного слідує адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Водночас, для застосування санкцій, передбачених умовами договору, а також наслідків порушення грошового зобов'язання, визначених у ч. 2 ст. 625 ЦК України, за зобов'язаннями, які компенсує держава, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.

За твердженнями позивача, підставою для стягнення пені та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протягом розгляду справи, як в місцевому господарському суді, так і в апеляційній інстанції наголошувало, що всі розрахунки пені, інфляційних втрат та 3 % річних здійснені ним виключно на заборгованість, погашену відповідачем власними коштами, поза межами прядку та строків, визначених спільними протокольними рішеннями.

Проте, господарські суди попередніх інстанцій даній обставині оцінки не надали, не перевірили, на які саме суми позивачем здійснено нарахування пені, 3 % річних та інфляційних витрат та не встановили, чи здійснено нарахування лише на суми, які визначені спільними протокольними рішеннями, або й на ту заборгованість, яка була сплачена відповідачем самостійно на виконання умов договору, але з порушенням строків оплати, та не здійснили оцінки пов'язаних з цим доказів, наявних у матеріалах справи.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань. При цьому якщо їх обчислення помилкове, - суд зобов'язує позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або може зробити це самостійно.

Проте суди не здійснивши такої перевірки, тим самим не з'ясували правової природи тієї суми заборгованості, на яку позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

17. Щодо суті касаційної скарги

Доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

18. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

В силу приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та скасування постанови апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду в іншому складі суддів.

Під час нового розгляду справи, господарському суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні.

19. Судові витрати

У зв'язку зі скасуванням постанови апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.2018 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі № 909/256/18 скасувати.

3. Справу № 909/256/18 направити на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков