ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.03.2019                      Справа № 905/222/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Баган А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства “Центренерго”, м.Київ, в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ “Центренерго”, м.Світлодарськ, Бахмутський район, Донецька область,

до відповідача: Державного підприємства “Укрвуглеякість”, м.Вугледар, Донецька область,

про стягнення заборгованості у розмірі 16992,50грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство “Центренерго”, м.Київ, в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ “Центренерго”, м.Світлодарськ, Бахмутський район, Донецька область, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Державного підприємства “Укрвуглеякість”, м.Вугледар, Донецька область, заборгованості у розмірі 16992,50грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язань з оплати послуг з проживання працівників підприємства в готелі у останнього утворилась заявлена до стягнення заборгованість.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.01.2019р. справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження, судове засідання призначено на 21.02.2019р.

Справа слуханням відкладалась на 26.03.2019р. у зв’язку з неявкою відповідача та з метою надання йому права на захист, але відповідач у судові засідання не з’явився, своїм правом надання суду правової позиції зі спору по суті вимог не скористався, про поважність причин неявки представника суд не повідомлений.

11.02.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшов лист №25/662 від 08.02.2019р. з доданими документами на виконання вимог ухвали суду від 31.01.2019р.: довідка б/н від 08.02.2019р. про заборгованості відповідача станом на 06.02.2019р., розрахунок суми боргу, докази направлення відповідачу листів №23/112 від 17.01.2017р. та №23/573 від 16.02.2017р.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 21.02.2019р., 26.03.2019р. не з`явились.

Ухвала суду про порушення провадження у справі була отримана представником відповідача за довіреністю 13.02.2019р., поштове відправлення на адресу відповідача з ухвалою суду про відкладення розгляду справи повернулося на адресу суду з підстави «інші причини, що не дали змоги виконати обов’язки щодо пересилання поштового відправлення».

Судом були вжиті усі належні заходи для повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судових засідань. Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження Державного підприємства “Укрвуглеякість” значиться за адресою: 85670, Донецька обл., м.Вугледар, вул. Магістральна, б. 4. Достовірність відомостей з Єдиного державного реєстру встановлена ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”. Так, вся кореспонденція направлялася відповідачу за адресою, вказаною у позові та вказаному реєстрі.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов’язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв’язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З цього приводу, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.04.2018р. у справі №916/3188/16, суд зазначає, що сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судові засідання, оскільки зумовлений не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене, суд вирішує спір по суті за наявними матеріалами, оскільки їх достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно наявних у матеріалах справи гарантійних листів №02/1-441 від 29.09.2015р., №02/1-467 від 13.10.2015р., №02/1-509 від 29.10.2015р., №02/1-518 від 03.11.2015р., №02/1-546 від 12.11.2015р., №02/1-49 від 01.02.2016р. відповідач просив позивача забезпечити проживання в готелі “Донбасс” працівників Державного підприємства “Укрвуглеякість” в жовтні, листопаді 2015 року та лютому 2016 року з гарантуванням оплати.

На підтвердження надання послуг з проживання в жовтні-грудні 2015 року та лютому 2016 року працівників відповідача в готелі “Донбасс” позивачем надано суду акти наданих (отриманих) послуг від 31.10.2015р. на суму 19791,00грн., від 30.11.2015р. на суму 15673,50грн., від 30.12.2015р. на суму 499,50грн., від 29.02.2016р. на суму 1822,50грн.

З боку відповідача акти від 31.10.2015р., 30.11.2015р., 29.02.2016р. підписані генеральним директором ДП “Укрвуглеякість”, акт від 30.12.2015р. оформлений за підписом головного інженера ДП “Укрвуглеякість”.

Всі спірні акти підписані без зауважень і скріплені печатками Виконавця (позивача) та Замовника (відповідача). Крім того, за змістом актів сторони не мають претензій один до одного. Отже, факт отримання відповідачем послуг підтверджується вказаними доказами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, згідно з ч.ч.1,2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, а саме була досягнута домовленість про надання позивачем послуг із забезпечення проживання працівників Державного підприємства “Укрвуглеякість” в готелі “Донбасс”.

Таким чином, суд дійшов висновку, що внаслідок вчинення вказаних вище дій між позивачем та відповідачем було укладено договір надання послуг у спрощений спосіб, з огляду на що у сторін виникли договірні зобов’язання.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.903. ЦК України).

Виконавцем (позивачем) було виставлено Замовнику (відповідачу) рахунки-фактури №731 від 31.10.2015р. на суму 19791,00грн., №844 від 30.11.2015р. на суму 15673,50грн., №974 від 30.12.2015р. на суму 499,50грн., №134 від 29.02.2016р. на суму 1822,50грн. (загальна сума 37786,50грн.) за надані послуги з проживання працівників Державного підприємства “Укрвуглеякість” в готелі “Донбасс” за жовтень-грудень 2015р. та лютий 2016р. Рахунки-фактури містять посилання на гарантійні листи відповідача №02/1-441 від 29.09.2015р., №02/1-467 від 13.10.2015р., №02/1-509 від 29.10.2015р., №02/1-518 від 03.11.2015р., №02/1-546 від 12.11.2015р., №02/1-49 від 01.02.2016р.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, за бухгалтерським обліком позивача відповідач здійснив часткову оплату рахунку №731 на загальну суму 4000грн. (сума боргу складає 15791грн.), часткову оплату рахунку №731 на загальну суму 14472грн. (сума боргу складає 1201грн. 50коп.) та повну оплату рахунків №974 та №134.

Таким чином, Державне підприємство “Укрвуглеякість” обов’язок зі сплати наданих позивачем послуг у повному обсязі не виконало, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 16992,50грн., яка і заявлена до стягнення.

В матеріалах справи наявний в тому числі двосторонній акт звірки розрахунків між сторонами станом на 01.02.2017р., який підписаний та скріплений печаткою Державного підприємства “Укрвуглеякість”, згідно з яким сторони підтвердили наявність у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 16992,50грн.

Особи, що підписали акт звіряння, за посадою є уповноваженими на це особами, оскільки відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ведуть бухгалтерський облік на підприємстві та організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Судом враховано, що підписання вказаного акту представником відповідача свідчить про визнання відповідачем наявності заборгованості по розрахункам за отримані послуги у розмірі 16992,50грн. Хоча сам по собі вказаний акт не породжує обов’язку відповідача оплатити виконані будівельні роботи, втім, цей документ фіксує стан розрахунків між сторонами та відображає загальну суму заборгованості відповідача на певну дату.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи містять докази звернення позивача до відповідача з листами №23/112 від 17.01.2017р., №23/573 від 16.02.2017р. та №23/1633 від 16.05.2017р. з вимогою невідкладно здійснити оплату заборгованості з проживання працівників в готелі “Донбасс” в період 2015 – 2016р. в розмірі 16992,50грн. Разом з вказаними листами відповідачу направлялися акти звірки.

Державне підприємство “Укрвуглеякість” листом №02/1-72 від 26.05.2017р. у відповідь на лист позивача №23/1633 від 16.05.2017р. наявність боргу не спростувало, однак повідомило що не має можливості сплатити суму боргу через наявність заборгованості з першочергових платежів.

Позивач знов звернувся до відповідача з претензію №25/2025 від 13.06.2017р. сплатити виниклу заборгованість у розмірі 16992,50грн. на протязі 10 днів з моменту отримання претензії.

У відповідь на претензію №25/2025 від 13.06.2017р. відповідач листом №02/1-82 від 26.06.2017р. визнав заборгованість перед Вуглегірською ТЕС ПАТ “Центренерго” за проживання працівників в готелі у розмірі 16992,50грн. та повідомив, що не має можливості сплати борг в повному обсязі через складне фінансове становище.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.86 Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості у розмірі 16992,50грн. перед позивачем відповідачем під час розгляду вказаної справи не представлено.

Факт наявності заборгованості відповідача у розмірі 16992,50грн. станом на 06.02.2019р. підтверджений довідкою за підписом директора та головного бухгалтера відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ “Центренерго”.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Докази погашення заявленої суми боргу в розмірі 16992,50грн. суду не представлені, в результаті чого позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

На підставі ст.ст.7, 13, 42, 73, 74, 86, 123, 129, 178, 193, 202, 210, 233, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України; ст.ст.173, 174, 181 Господарського кодексу України; ст.ст.11, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 610, 629, 639, 901 Цивільного кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Центренерго”, м.Київ, в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ “Центренерго”, м.Світлодарськ, Бахмутський район, Донецька область, до Державного підприємства “Укрвуглеякість”, м.Вугледар, Донецька область, про стягнення заборгованості у розмірі 16992,50грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства “Укрвуглеякість” (85670, Донецька область, м.Вугледар, вул.Магістральна, 4; ; р/р 822587 у ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299) на користь Публічного акціонерного товариства “Центренерго” (03022, м.Київ, вул. Козацька, буд.120/4, літера "Є"; ) в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської ТЕС ПАТ “Центренерго” (84792, Донецька область, Бахмутський р-н, м.Світлодарськ; ) суму боргу у розмірі 16992,50грн. та судовий збір у розмірі 1921,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (підпункт 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України).

В судовому засіданні 26.03.2019р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова