ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2019 р. Справа№ 910/13436/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Черкашин О.А.;

Сербулов О.В.;

від відповідача - Бондар М.В.;

від третьої особи - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу

Державного підприємства "Адміністрація річкових портів"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018(повний текст рішення складено 19.12.2018)

у справі №910/13436/18 (суддя Чинчин О.В.)

За позовом Державного підприємства "Адміністрація річкових портів"

До Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітес"

про стягнення 357 244, 11 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про стягнення 357 244, 11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу, він має право на отримання 30% орендної плати, сплаченої Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітес" за період з 01.09.2015 року по 31.08.2018 року в розмірі 357 244, 11 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 року залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітес".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 року в задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на положення умов Договору оренди від 01.11.1994 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітес", Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" не є стороною спірного договору, а тому відсутні правові підстави для стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву 30% орендної плати, сплаченої Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітес" за період з 01.09.2015 року по 31.08.2018 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі №910/13436/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також норми процесуального права. Зокрема, на думку апелянта ані Законом, ані Методикою не передбачено обов`язкової наявності у договорі розподілу орендної плати, натомість зазначено, що орендна плата спрямовується в встановленому Методикою співвідношенні орендодавцеві та балансоутримувача. Також, на думку скаржника, останнім було надано розрахунки суми позовних вимог, а саме лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 06.09.2018 року №30-06/8950 в якому зазначено, що за період з 01.09.2015 року по 31.08.2018 року ТОВ «Вітес» сплачено орендної плати у розмірі 1 190 813, 69 грн., а тому на думку позивача вказані докази є належними та допустимими.

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі №910/13436/18 та призначено її розгляд на 06.03.2019 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 28.03.2019 року.

В судовому засіданні 28.03.2019 року представники позивача надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 01.11.1994 року між Акціонерним товариством "Київський річковий порт" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітес" (Орендар) було укладено Договір про оренду приміщень б/н, відповідно до умов якого Орендодавець здає, а Орендар приймає в орендне користування пасажирський причал стаціонарний двоповерховий "Березняки" площею 351,3 кв.м. з вбудованим павільйоном для переобладнання, реконструкції та використання під кафе. (а.с.52-57).

В подальшому, 17.12.2001 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітес" (Орендар) було укладено Додаткову угоду №365 до Договору оренди від 01.11.1994 року, якою викладено договір в новій редакції. (а.с.60-64) з метою приведення його договору у відповідність до Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до п.1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державну нежитлову споруду - причал "Березняки", площею 351,3 кв.м, розміщене за адресою: м.Київ, вул. Дніпровська набережна, що знаходиться на балансі AT "Київський річковий порт" та не увійшло до статутного фонду AT "Київський річковий порт", вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 01.11.2001p. 376600 грн. Майно передається в оренду з метою використання під ресторан "Каравела".

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Майна. (п.2.1 Договору).

Згідно з п.3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - листопад 2001р.: 4731,04 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2001 р. визначався шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2001р.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. (п.3.2 Договору).

У п.3.3 Договору зазначено, що перерахування здійснюються Орендарем до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції до державного бюджету.

Цей Договір укладено строком на 23 роки, що діє з 17.12.2001 р. до 17 грудня 2024 року включно. (п.10.1 Договору).

У п.10.2 Договору умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов'язань Орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань.

Згідно з п.10.3 Договору зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

В матеріалах справи наявний Акт приймання - передачі в оренду нерухомого майна від 17.12.2001 року відповідно до якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітес" прийняло в строкове платне користування державну нежитлову споруду - причал "Березняки", площею 351,3 кв.м, розміщене за адресою: м.Київ, вул. Дніпровська набережна. (а.с. 65).

Отже, з наведеного вище вбачається, що спірне державне майно, а саме причал "Березняки", площею 351,3 кв.м було передано в оренду ТОВ «Вітес».

На підставі спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства транспорту та зв'язку України "Про передачу державного майна" №1211/614 від 19.07.2007 року із змінами №1514/827 від 19.09.2007 року передано до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України державне майно, яке в процесі приватизації не увійшло до статутних фондів та знаходиться на балансах ВАТ "Київський річковий порт" та ВАТ "Кременчуцький річковий порт" (згідно з додатком). (а.с.11-14).

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України "Про впорядкування управління державним майном" №721 від 17.08.2007 року створено комісію з передачі державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутних фондів та знаходиться на балансах ВАТ "Київський річковий порт" та ВАТ "Кременчуцький річковий порт" до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України. (а.с.15).

За Актом приймання - передачі державного майна, яке не увійшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Київський річковий порт" до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України, комісія встановила склад об'єктів передачі державного майна, яке не увійшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Київський річковий порт", та їх вартість станом на 19.06.2006 р. визначені в додатку №1 до цього акту приймання - передачі. (а.с.16-19).

Листом №01-29-1262 від 20.11.2012 року Публічне акціонере товариство "Київський річковий порт" повідомило Державне підприємство "Адміністрація річкових портів", прокуратуру в м. Києві, Міністерство інфраструктури України про зняття з обліку державного майна, що не увійшло до статутного фонду (а.с.20-23).

Тобто, спірне державне майно, а саме причал "Березняки", площею 351,3 кв.м, яке було передано в оренду ТОВ «Вітес» не увійшло до статутних фондів та знаходиться на балансах ВАТ "Київський річковий порт" передано до сфери управління Мінтрансзв`язку.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

На момент укладення спірного договору, відносини майнового найму, різновидом якого є оренда, були врегульовані нормами глави 25 ЦК УРСР; відносини оренди державного та комунального майна - Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинні на момент укладання правочину) орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Річна орендна плата за користування цілісним майновим комплексом підприємства, його структурним підрозділом не може перевищувати десяти відсотків вартості орендованого майна. У разі визначення орендаря на конкурсних засадах умовами конкурсу може бути передбачено більший розмір орендної плати.

Методика розрахунку та порядок використання орендної плати визначаються: Кабінетом Міністрів України - для об'єктів, що перебувають у державній власності; органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим; органами місцевого самоврядування - для об'єктів, що перебувають у комунальній власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу.

Відповідно до п.2 Методики розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем. У разі коли орендодавцем нерухомого майна (будинку, споруди, приміщення) є державне підприємство, установа, організація, розмір орендної плати погоджується з органом, визначеним в абзаці другому статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Пунктом 17 Методики (в редакції на момент укладання правочину) встановлено порядок сплати орендної плати, а саме за нерухоме майно державних підприємств, організацій - 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Презумпція правомірності правочину встановлена ч. 2, ст. 207 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 4 ст. 286 Цивільного кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1, ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинні на момент укладання правочину) орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Згідно з п.1, ч. 1, ст. 6 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства.

Статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що Істотними умовами договору оренди є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

термін, на який укладається договір оренди;

орендна плата з урахуванням її індексації;

порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством;

відновлення орендованого майна та умови його повернення;

виконання зобов'язань;

забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди;

відповідальність сторін;

страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Враховуючи вище наведені вимоги законодавства, умови договору оренди від 01.11.1994 року в редакції Додаткової угоди №36517.12.2001 року містять всі необхідні істотні умови, які не суперечать чинному законодавству. Зокрема, визначено розмір орендної плати, порядок її сплати та строки внесення на рахунок Орендодавця, строк дії договору, а також порядок внесення змін, доповнень або розірвання вказаного правочину.

Посилання скаржника на те, що в даному випадку застосуванню підлягає Методика розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 р. N 786, абз. 7 п. 17 якої передбачено, що орендна плата спрямовується при оренді нерухомого майна: 70 % - підприємству, організації і 30 % - до державного бюджету незалежно від того чи вказано про це у договорі є безпідставним, враховуючи наступне.

Колегія суддів зазначає, що позовна вимога у даній справі за своєю суттю є вимогою про стягнення орендних платежів.

Підстави виникнення зобов`язань визначені ст. 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що спірний договір оренди є чинним, доказів того, що його було визнано недійсним або розірвано матеріали справи не містять.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Позивач ототожнює загальну норму орендної плати, яка передбачена п. 17 Методики з виникненням зобов`язання у орендодавця відшкодувати йому частину орендної плати, яку останній одержує на підставі чинного договору оренди.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не є стороною договору оренди, як балансоутримувач, а тому у позивача відсутні будь-які права на отримання орендних платежів на підставі спірного договору оренди.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу Української РСР за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Згідно з ч. 2, ст. 257 Цивільного кодексу Української РСР договір найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен бути укладений у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених окремими правилами.

Також, відповідно ч. 1, ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що Істотними умовами договору оренди є зокрема орендна плата з урахуванням її індексації, а відповідно до п.2 Методики розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем.

Отже, зазначеними вище вимогами чітко встановлено обов`язковість обумовлення та встановлення розміру та порядку оплати орендної плати в договорі оренди, а відтак, визначені умови договору оренди в частині орендної плати є обов`язковими та такими, що не можуть трактуватися на розсуд сторін та з урахуванням додаткових умов, які не встановлені у договорі оренди.

Пункт 17 Методики на який посилається позивач, встановлює механізм реалізації порядку оплати орендних платежів, якій може бути оговорений та включений до умов договору оренди в частині порядку оплати орендних платежів. Самостійно, зазначений механізм не породжує прав та обов`язків для орендатора або орендодавця.

Відтак, оскільки в даному випадку позивач, як балансоутримувач не є стороною договору оренди, позов про стягнення орендних платежів є передчасним.

Також колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний лист №01/05-816 від 02.09.2015 року зі змісту, якого вбачається, що Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" просило Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву внести зміни в діючі договори оренди нерухомого майна відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу. (а.с. 24-25).

У відповідь на вказаний лист Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву листом №30-06/10592 від 21.10.2015 року повідомило, що порядок внесення змін до діючих договорів передбачений ст.ст. 181, 188 Господарського кодексу України. (а.с. 26).

Колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом вірно звернуто увагу позивача, що останній вважаючи, що має право на отримання 30% орендної плати від орендаря - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітес" відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зобов'язання орендодавця до внесення змін до вказаного договору, за результатами якого суд приймає відповідне рішення про наявність чи відсутність таких підстав.

Також позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про визнання недійсним договору, якщо вважає, що його права порушені.

Щодо доводів апелянта стосовно належного надання доказів на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітес" на користь Орендодавця орендної плати за визначений позивачем період у заявленому Позивачем розмірі, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять саме первинних доказів (платіжні доручення, квитанції, виписки по рахунку), які б підтверджували факт проведення фінансової операції.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі №910/13436/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі № 910/13436/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13436/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.03.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз