ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

25.03.2019 Справа № 905/517/19                     Суддя Господарського суду Донецької області Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за заявою

до

про

Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий стандарт» (, 61010, м. Харків, вул. Греківська, 25)

Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (код 00210602, 84306, Донецька область, м. Краматорськ)

про видачу судового наказу в порядку наказного провадження

В С Т А Н О В И В:

На розгляд господарського суду Донецької області передана заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий стандарт» про видачу судового наказу про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» суми заборгованості за договором поставки №15/820 від 09.11.2015 у розмірі 9914,40 грн.

Заява обґрунтована тим, що між заявником та боржником підписаний 09.11.2015 договір № 15/819, відповідно до умов якого заявник зобов’язаний здійснити поставку боржнику товару на суму 4989,60 грн. Заявник свої зобов’язання за договором виконав у повному обсязі, а саме відповідно до видаткової накладної №1578 від 24.12.2015 здійснив поставку товару на суму 4924,80 грн.; відповідно до видаткової накладної №1577 від 24.12.2015 здійснив поставку товару на суму 4989,60 грн. Однак боржник прострочив виконання зобов’язання за договором щодо оплати вартості поставленого товару, у зв’язку з чим утворилась заборгованість згідно договору №15/820 від 09.11.2015 на загальну суму 9914,40 грн.

До заяви додані копії наступних документів: договору від 09.11.2015 №15/820; договору від 09.11.2015 №15/819; специфікацій №1 до договору №15/820 та №15/819; видаткових накладних №1578 від 24.12.2015 та №1577 від 24.12.2015; претензії від 10.05.2018; претензії від 23.07.2018 з доказами отримання відповідачем.

Розглянувши заяву та подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Промисловий стандарт» докази, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладений у письмовій формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів, інших письмових доказів (в даній справі видаткових накладних по конкретному договору на суму, яка заявлена до стягнення), що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу і додані до заяви документи, суд встановив, що її подано з порушеннями вимог п.п 4,5 ч. 2 та п.5 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються з переліком доказів на обґрунтування.

Водночас, як вбачається із прохальної частини заяви, останній просить стягнути заборгованість за договором поставки №15/820 від 09.11.2015 в розмірі 9914,40 грн., проте в мотивувальній частині заяви вказує на те, що між стягувачем та боржником підписаний 09.11.2015 договір №15/819 та боржником не оплачено дві поставки по видатковій накладній №1578 від 24.12.2015 на суму 4924,80 грн, та по видатковій накладній №1577 від 24.12.2015 на суму 4989,60 грн. З поданих до заяви доказів вбачається, що підставою для поставки по видатковій накладній №1578 від 24.12.2015 зазначений договір №15/820 від 09.11.2015, а по видатковій накладній №1577 від 24.12.2015 зазначений договір №15/819 від 09.11.2015.

Отже заявником не додано доказів наявності боргу у розмірі 9914,40 грн. саме по договору поставки №15/820 від 09.11.2015. Як зазначено судом вище, до заяви на підтвердження поставки товару по договору № 15/820 надано тільки одну видаткову накладну від 24.12.2015 №1578 на сум 4924,80 грн.

Суд звертає увагу, що Господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог на конкретну суму. Судом враховані положення ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, однак вони регулюють інші обставини, з яким закон пов’язує можливість часткового задоволення заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що заявником не було дотримано вимоги пунктів 4,5 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, що, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Окрім того, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред’явлення позову в суд за такою вимогою.

Як встановлено судом вище, поставка товару, вартість якого не оплачена відповідачем здійснена 24.12.2015 року. Згідно з п. 4.3 договору №15/820 оплата здійснюється на умовах відстрочки платежу 30 календарних днів. Отже відповідач повинен був здійснити оплату до 25.01.2016 (включно, оскільки останній день припидав на вихідний) .

Позовна давність, за визначенням ст. 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Проте вирішення таких питань не можливо в межах наказного провадження.

Статтями 253, 254 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Враховуючи вищевикладене, за загальним правилом строк позовної давності за грошовими вимогами встановлений у три роки, який починається з наступної дати після останнього дня виконання зобов’язання, тобто у даній справі, строк позовної давності починається з 26.01.2016 року та закінчується 26.01.2019 роком. Разом з тим, нормами Цивільного кодексу України передбачені положення про зупинення, переривання перебігу позовної давності та можливості її застосування тільки за заявою відповідача. Однак, дослідження цих питань виходить за межі інституту наказного провадження.

За змістом пункту 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» 29.05.2013 № 10 днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Судом, з поштового штемпеля на конверті адресованому суду встановлено, що позивач надіслав заяву про видачу судового наказу разом з доданими матеріалами на адресу суду - 12.03.2019.

Оскільки, оплата за поставлений товар 24.12.2015 підлягала сплаті до 25.01.2016, а заяву про видачу судового наказу подано до суду 12.03.2019, з моменту виникнення права вказаної вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що заявником не було дотримано пункту 5 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, що у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Водночас, суд звертає увагу заявника на положення частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

За змістом ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви (вх. №5037/19) Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий стандарт» про видачу судового наказу про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» за договором поставки №15/820 від 09.11.2015 у розмірі 9914,40 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Ухвала суду підписана 25.03.2019.

Апеляційна скарга може бути подана до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Д.М. Огороднік