ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.03.2019 Справа № 920/159/19
м. Суми

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш», м. Харків

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Сумської обласної ради «Міжлікарняна аптека № 194», м. Глухів Сумської області

про стягнення 69 095,74 грн.

Суддя Котельницька В.Л.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 08 від 21.03.2019)

від відповідача: не прибув

За участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Томаш» з позовом до ОСОБА_1 підприємства Сумської обласної ради «Міжлікарняна аптека № 194» про стягнення 69095,74 грн. заборгованості, яка виникла у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязань за договором № 36 від 02.01.2017, у тому числі 66932,83 грн. основного боргу за договором, 992,91 грн. пені за несвоєчасну оплату товару, 1170,00 грн. штрафу; а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 19.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 920/159/19. Справу постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено у судове засідання на 26.03.2019.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, відповідно до відстеження поштового відправлення на офіційному сайті Укрпошта, ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем у м.Глухові 22.02.2019. Про причини неявки представника у судове засідання відповідач суд не повідомив.

Враховуючи достатність часу, наданого відповідачеві для підготування відзиву на позов чи вчинення інших дій, суд розглядає справу за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача у судовому засіданні.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

02.01.2017 між ТОВ «Томаш» (постачальником, позивачем у справі) та КП СОР «Міжлікарняна аптека № 194» (покупцем, відповідачем у справі) був укладений договір поставки № 36, за умовами якого позивач зобов'язався систематично поставляти і передавати у власність відповідача лікарські засоби, вироби медичного призначення та інші товари, які мають право придбавати та продавати аптечні заклади та їх структурні підрозділи (згідно переліку, затвердженого Наказом МОЗ України), (далі по тексту - товар), а відповідач зобов'язався приймати товар і вчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору (пункт 1.1).

У розділі 2 договору поставки сторони узгодили, що у зв'язку з неможливістю заздалегідь визначити обсяги кожної поставки, сторони домовилися про те, що кількість і асортимент товару визначає покупець безпосередньо перед поставкою з наявного на складі постачальника товару (пункт 2.1). Поставка товару може здійснюватися шляхом доставки за адресою, яку вказано покупцем (на умовах DDP, згідно Правил ІНКОТЕРМС 2010), або на умовах самовивозу (пункт 2.2). Формування асортименту і обєму поставки здійснюється на підставі усного, письмового або в електронному вигляді замовлення покупця. Постачальник зобов'язаний розглянути замовлення і повідомити покупця про прийняття замовлення, обсяг його виконання, терміни, ціни. Замовлення покупця зберігається у постачальника на протязі 3-х днів з моменту приймання товару (пункт 2.3). Передача товару від постачальника покупцеві здійснюється на підставі супровідних документів (накладної, акту). Підпис на супровідних документах матеріально відповідальної особи, яка одержала товар, засвідчується печаткою покупця згідно довіреності на приймання та підписання накладних при прийманні товару (пункт 2.4). Дострокова поставка товару може здійснюватися за згодою покупця. Товари, які було поставлено достроково і прийнято покупцем, оплачуються на умовах даного договору (пункт 2.5). Товар повинен бути включений до державного реєстру, і його якість повинна підтверджуватися сертифікатом якості виробника і при необхідності висновком Контрольно-Аналітичної Лабораторії (пункт 2.6). Товар повинен поставлятися транспортом, технічний стан якого відповідає вимогам чинного законодавства (пункт 2.7).

Відповідно до умов пунктів 3.1-3.3 загальна сума договору складається із суми всіх накладних за даним договором. Ціна товару, сума кожної поставки, відстрочка оплати поставленого товару і розмір націнки вказуються в накладних, які є невідємною частиною даного договору. Розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку у формі платіжного доручення або в іншій формі, передбаченій чинним законодавством.

Обовязок відповідача прийняти й оплатити товар на умовах договору поставки від 02.01.2017 визначений пунктом 4.2 цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач у період з 18.12.2018 по 22.01.2019 поставив відповідачеві, а відповідач отримав товар (медикаменти, лікарські засоби, вироби медичного призначення) на загальну суму 66932,83 грн. Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи доказами копією довіреності № 1 від 02.01.2017 на приймання та підписання видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних при прийманні товару, що постачається за договором поставки № 36 від 02.01.2017, копіями товарно-транспортних накладних за вказаний період.

Відтак позивачем як постачальником зобовязання за договором поставки №36 від 02.01.2017 було виконано належним чином.

Таким чином, враховуючи умови договору щодо строків оплати вартості отриманого товару, суд зазначає, що відповідач був зобовязаний оплатити поставлений товар у період з 08.01.2019 по 12.02.2019. Доказів виконання ним своїх договірних зобовязань чи доказів наявності обставин, які б стали підставою неможливості оплати вартості товару, матеріали справи не містять.

Відтак суд доходить висновку про порушення відповідачем своїх договірних зобовязань по оплаті товару, поставленого позивачем на загальну суму 66932,83 грн.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав, встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 вищезазначеного Кодексу передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, відповідач свої зобовязання в частині оплати вартості поставленого позивачем товару не виконав, необхідну суму грошових коштів йому не перерахував.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем до позову додані необхідні докази на підтвердження заявлених вимог, у той час як відповідач не надав суду доказів безпідставності позовних вимог чи доказів, які б свідчили про належне виконання ним договірних зобовязань.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 66932,83 грн. заборгованості за поставлений товар, правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 992,91 грн. та штрафу у розмірі 1170,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобовязання. Пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Положеннями ч. 4 ст. 321 Господарського кодексу України передбачена можливість визначення у договору розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.1 договору поставки за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує заподіяні цим збитки і сплачує неустойку, яка передбачена даним договором. За умовами пункту 6.2 договору поставки покупець за даним договором крім відшкодування збитків несе таку відповідальність:

- за несплату вартості товару у встановлений термін нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення,

- за прострочення виконання грошового зобов'язання понад 30 днів від дати узгодженого терміну оплати, сплачує постачальнику 30% від загальної вартості несплаченого товару.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у межах заявлених вимог.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Сумської обласної ради «Міжлікарняна аптека № 1945» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Вознесенська, 17; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш» (61204, АДРЕСА_1; ) 66932,83 грн. заборгованості за договором поставки №36 від 02.01.2017, 992,91 грн. пені, 1170,00 грн. штрафу, 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 29.03.2019.

СуддяОСОБА_3