РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2019Справа № 910/14361/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Астаповій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного вищого навчального закладу "Міжнародна академія екології та медицини" до Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний коледж медицини" про стягнення 325 000,00 грн., за участю представників позивача - Наїдка Л.В., довіреність №8/4 від 14.08.2018 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача 325000 грн. помилково перерахованих грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено на 03.12.2018 року.

09.01.2019 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові з тих підстав, що вказані позивачем кошти не є такими, що перераховані помилково та безпідставно, оскільки вони були перераховані на виконання укладених договорів позики.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.01.2019 року судом вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 06.02.2019 року.

31.01.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує на те, що грошові кошти в сумі 325000 грн. не є безпідставно набутими. Окрім того, у даному відзиві відповідач просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог в частині повернення сплачених 19.03.2015 року в сумі 50 000,00 грн., 23.04.2015 року в сумі 10 000,00 грн. та 31.07.2015 року в сумі 15 000,00 грн. у зв'язку із спливом строків позовної давності.

06.02.2019 року позивачем надано заяву про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просив суд стягнути з відповідача 175 000,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, 150 000,00 грн. основного боргу за договорами поворотної фінансової допомоги №141202 від 02.02.2014 року та №20150319 від 19.03.2015 року, 51 930 грн. інфляційних збитків та 13 513, 54 грн. 3% річних.

За приписом п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України передбачено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

У розумінні вказаного припису, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Частиною 3 ст. 46 ГПК України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається.

Проте, позивачем в порушення вищезазначених приписів одночасно змінено предмет та підстави позову (нові позовні вимоги), а тому вищевказана заява позивача про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог подана без дотримання приписів статті 46 ГПК України, тому повертається судом без розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.03.2019 року

18.03.2019 року представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Відповідач у справі був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.12.2014 року між Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародний коледж медицини» (позичальник) та Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародна академія екології та медицини» (позикодавець) було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 141202, за умовами якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1. договору №141202).

19.03.2015 року між Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародний коледж медицини» (позичальник) та Приватним вищим навчальним закладом «Міжнародна академія екології та медицини» (позикодавець) було укладено договір безпроцентної позики № 20150319, за умовами якого позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором (п. 1.1. договору №20150319).

На виконання вказаних вище договорів позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти на загальну суму 160 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №289 від 02.12.2014 року на суму 100 000,00 грн., в призначенні платежу якого вказано «поворотна фінансова допомога згідно договору №141202 від 02.12.2014 року», платіжним дорученням № 396 від 19.03.2015 року на суму 50 000,00 грн. в призначенні платежу якого вказано «безпроцентна позика згідно договору №20150319 від 19.03.2015 року» та платіжним дорученням № 429 від 23.04.2015 року на суму 10 000,00 грн. в призначенні платежу якого вказано «безпроцентна позика згідно договору №20150319 від 19.03.2015 року».

Статтею 1212 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Однак, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно (кошти) потерпілому.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 24.09.2014 року №6-122цс14.

За таких обставин, враховуючи, що спірні грошові кошти на загальну суму 160 000,00 грн. були перераховані позивачем не безпідставно, а на виконання договорів укладених між сторонами, суд приходить до висновку, що в позові в частині повернення цих 160 000,00 грн. як помилково перерахованих грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, слід відмовити.

Також, позивач платіжними дорученнями № 514 від 31.07.2015 року на суму 15 000,00 грн. з призначенням платежу - поворотна фінансова допомога згідно договору позики №20150731 від 31.07.2015 року, № 651 від 19.05.2015 року на суму 33 548, 36 грн. з призначенням платежу - поворотна фінансова допомога згідно договору позики №20160518 від 18.05.2016 року, № 667 від 25.05.2016 року на суму 50 000,00 грн. з призначенням платежу - поворотна фінансова допомога згідно договору позики №20160518 від 18.05.2016 року, № 09/176 від 01.06.2016 року на суму 20 000,00 грн. з призначенням платежу - поворотна фінансова допомога згідно договору позики №20160518 від 18.05.2016 року, № 683 від 07.06.2016 року на суму 46 451,64 грн. з призначенням платежу - поворотна фінансова допомога згідно договору №20160601 від 01.06.2016 року, перерахував на користь відповідача грошові кошти на загальну суму 165 000,00 грн.

11.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути вищевказані помилково перераховані грошові кошти.

Проте, відповідач на даний час грошові кошти не повернув, що підтверджується поясненнями позивача та письмовими поясненнями відповідача.

Доказів укладення між сторонами договорів №20150731 від 31.07.2015 року, №20160518 від 18.05.2016 року та №20160601 від 01.06.2016 року, які було зазначено в призначенні платежу в вищевказаних платіжних дорученнях, відповідачем суду не надано. Позивач заперечив укладення зазначених договорів.

Судом було надано належну оцінку відзиву відповідача на позовну заяву, проте доказів в обґрунтування доводів, що грошові кошти на загальну суму 165 000,00 грн. були перераховані на виконання укладених договорів позики відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.04р. №22, неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Згідно з п.2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.04р. №22 кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду в частині позовних вимог про стягнення 165 000,00 грн., порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині повернення помилково перерахованих коштів на суму 165 000,00 грн. підлягають задоволенню.

31.01.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог в частині повернення сплачених 19.03.2015 року в сумі 50 000,00 грн., 23.04.2015 року в сумі 10 000,00 грн. та 31.07.2015 року в сумі 15 000,00 грн., як помилково перерахованих грошових коштів у зв'язку із спливом строків позовної давності.

Відповідно до статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду в частині повернення грошових коштів сплачених 19.03.2015 року в сумі 50 000,00 грн. та 23.04.2015 року в сумі 10 000,00 грн., не порушено відповідачем, то в позові в цій частині позовних вимог слід відмовити саме з підстав його необґрунтованості.

В частині застосування строку позовної давності до позовних вимог про повернення 15 000,00 грн., як помилково перерахованих за платіжним дорученням № 514 від 31.07.2015 року, слід зазначити, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений, перебіг позовної давності починається після закінчення передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги. Виняток з цього правила становлять випадки, коли зобов'язання підлягає виконанню з моменту пред'явлення вимоги: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором (п. 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року).

Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах не встановлено строку виконання відповідачем зобов'язання з повернення помилково перерахованих коштів сплачених позивачем платіжним дорученням № 429 від 31.07.2015 року в сумі 15 000,00 грн., слід дійти висновку, що строк виконання такого зобов'язання та відповідно і перебіг строку позовної давності слід рахувати з моменту пред'явлення позивачем вимоги до відповідача про повернення вказаних коштів, а саме з дати пред'явлення претензії № 692 від 11.06.2018 року.

Дана позовна заява подана до суду 26.10.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний коледж медицини" (02660, м. Київ, вул. Шимановського, 2/1; код 37788298) на користь Приватного вищого навчального закладу "Міжнародна академія екології та медицини" (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 121, код 37857335) 165 000 (сто шістдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. помилково перерахованих коштів та 2475 (дві тисячі чотириста сімдесят п'ять) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 28.03.2019р.

Суддя С.О. Чебикіна