ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа№ 911/1090/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 18.03.2019

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2018 (повне рішення складене - 21.09.2018)

у справі № 911/1090/18 (суддя - Чонгова С.І.)

за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури

до Вишгородської районної державної адміністрації

Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство»

про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою,

розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Вишгородської районної державної адміністрації (надалі - відповідач 1, РДА) та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (надалі - ДП «Вищедубечанське лісове господарство», відповідач 2) про визнання недійсними: розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 №1385 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельної ділянки площею 21,9327 га з кадастровим номером :32:034:0901; розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 №1759 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельної ділянки площею 21,9327 га з кадастровим номером :32:034:0901; державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, виданого Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство», серії ЯЯ № 140201 на площу 21,9327 га з кадастровим номером :32:034:0901.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.09.2018 позов задоволено. Визнано недійсними: розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 №1385 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельної ділянки площею 21,9327 га за кадастровим номером :32:034:0901; розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 №1759 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельної ділянки площею 21,9327 га з кадастровим номером :32:034:0901; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство», серія ЯЯ №140201 на площу 21,9327га з кадастровим номером :32:034:0901.

Рішення обґрунтовано тим, що спірними розпорядженнями частина земель вибула з лісогосподарських земель, частина земель набула статусу лісогосподарських, тобто відбулась зміна цільового призначення земель без розроблення проектів землеустрою, як того вимагає чинне законодавство. Зміна ж цільового призначення земель та надання земельних ділянок у користування, що пов'язано зі зміною цільового призначення та зміною меж земельних ділянок, має відбуватись на підставі проектів землеустрою, а не на підставі технічної документації.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (повноваження Кабінету Міністрів України з вилучення певних категорій земель), дійшов висновку про перевищення повноважень Вишгородською РДА при прийнятті розпоряджень від 03.07.2012 № 1385 та від 23.08.2012 № 1759, та, відповідно, підстав для визнання вказаних розпоряджень недійсними.

Щодо державного акту на право постійного користування земельними ділянками виданого ДП «Вищедубечанське лісове господарство», серія ЯЯ №140201 на площу 21, 9327 га з кадастровим номером :32:034:0901, суд першої інстанції виходив з того, що він виданий на підставі незаконних розпоряджень Вишгородської РДА, а тому підлягає визнанню недійсним.

Господарський суд Київської області відхилив посилання Вишгородської РДА щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності з огляду на те, що посилання відповідача 1 на лист №7-20/3203 від 12.11.2013, яким прокуратурі надавалися в електронному вигляді копії розпоряджень із земельних питань, прийнятих Вишгородською РДА протягом 2011 - 2013 років для проведення перевірки законності їх прийняття не може бути підтвердженням, що саме спірні розпорядження передавалися прокуратурі.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2018 та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2018 у справі № 911/1090/18. Надано час для подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 16.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 оголошено перерву до 30.01.2019.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 30.01.2019 було продовжено строк розгляду апеляційної скарги ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та оголошено перерву у розгляді справи до 20.02.2019. У зв'язку з відсутністю відомостей про повідомлення скаржника про судове засідання, з метою забезпечення прав усіх учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність продовження строку розгляду справи, здійснювати його в «розумний» строк.

20.02.2019 станом на день постановлення ухвали Північного апеляційного господарського суду повідомлення про вручення поштового відправлення до суду скеровано не було. У зв'язку з викладеним суд апеляційної інстанції зобов'язав ПАТ «Укрпошта», її Київську міську дирекцію надати суду інформацію щодо обставин вручення (невручення) поштового відправлення суду на адресу ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Продовжено строк розгляду апеляційної скарги ДП «Вищедубечанське лісове господарство» у справі. Оголошено перерву у розгляді справи до 18.03.2019.

Наведені вище обставини стали підставою для розгляду справи поза строками, встановленими ГПК України. Однак, враховуючи такі критерії як складність справи, поведінка заявника, ступінь важливості предмета спору (критерії згідно практики Європейського Суду (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012) тривалість провадження, згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, здійснювалася в розумні строки.

18.03.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від скаржника надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

У судовому засіданні 18.03.2019 з'явилися прокурор та представник скаржника. Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача1 01.03.2019.

Представник скаржника у судовому засіданні зазначила, що необхідність в задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи (з огляду на її з'явлення в суд) відпала, а тому таке клопотання залишено судом без розгляду. Представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати. Прокурор проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив залишити без змін оскаржуване рішення.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, що, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному з'ясуванні всіх обставин справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що прокурором не встановлено розташування земельних ділянок площею 115, 7818 га, цільове призначення яких було змінено та які було передано у постійне користування на підставі спірного акту. Також зазначає, що прокурором не вказано орган, в інтересах якого подано позов, що порушує норми законодавства. Окрім цього, скаржник зазначив, що прокурором не вірно визначено орган, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, оскільки розпорядження земельними ділянками віднесено до компетенції обласної державної адміністрації, а не до компетенції Держгеокадастру, як зазначає прокуратура. Також апелянт зазначив про пропуск позивачем строків позовної давності.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що суд дійшов помилкових висновків щодо обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог, а тому просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

19.02.2019 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли пояснення прокуратури.

Так, прокурор зазначив, що оскаржуване розпорядження Вишгородської РДА, за якими ДП «Вищедубечанське лісове господарство» набуло право постійного користування на земельні ділянки, ухвалене поза межами правоздатності, оскільки рішення про вилучення земельних ділянок жоден орган державної влади у встановленому порядку не приймав. Натомість, без передбаченої процедури вилучення земель лісогосподарського призначення на підставі рішення уповноваженого державного органу, вищевказане ДП «Вищедубечанське лісове господарство» фактично позбавлено права постійного користування на землі лісогосподарського призначення.

Стосовно позовної давності, прокурор стверджує, що вперше йому стало відомо про оскаржуване розпорядження з інформації КДП «Київгеоінформатика» від 14.02.18 № 01-01/58, а отже саме з моменту отримання вказаної інформації прокурором проведено її аналіз і встановлено факт допущених райдержадміністрацією порушень.

За будь-яких обставин, за переконанням прокурора, позовна давність щодо вимог про визнання недійсними спірних розпоряджень перервана поданням прокурором позову у справі № 911/3349/16.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство» є користувачем земельних ділянок для ведення лісового господарства на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району загальною площею 1446,5 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 24.09.1998 серії II-КВ № 003309 та матеріалів лісовпорядкування (планшети, таксаційні описи, тощо).

Вишгородською районною державною адміністрацією від 14.10.2009 за № 7-25/5936 надано дозвіл Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство» на проведення інвентаризації земельної ділянки на території Лебедівської сільської ради за межами населеного пункту (а.с. 14).

Розпорядженням Вишгородської райдержадміністрації від 07.09.2010 № 2173 (а.с. 60) створено комісію з проведення інвентаризації зазначених земель лісогосподарського призначення. У пункті другому даного Розпорядження комісії доручено, зокрема, опрацювати та погодити площі земель державної власності, які можуть бути надані під заліснення в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. За результатами, внести державній адміністрації, сільській, селищній, міській радам пропозиції щодо передачі таких земель під заліснення та забезпечити оперативне виготовлення державним лісогосподарським підприємствам Держкомлісгоспу необхідної документації із землеустрою.

Також, доручено визначити площі земель державної власності, на яких відбулося природне самозаліснення та внести пропозиції державній адміністрації щодо передачі їх у постійне користування лісогосподарським підприємствам, що належать до сфери управління Держкомлісгоспу.

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 25.05.2012 № 1116 Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство» надано дозвіл на проведення інвентаризації земельних ділянок на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району (за межами населеного пункту) для встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру.

В подальшому на підставі зазначеного Розпорядження ПП Експертиза-Центр виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок.

Згідно з пояснюючою запискою до технічної документації, вказана вище інвентаризація проводилась у зв'язку з вилученням лісових земель загальною площею 115,7818 га.

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 03.07.2012 № 1385 затверджено вищезазначену технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок, наданих в постійне користування Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради (а.с. 13).

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 №1759 надано дозвіл Державному підприємству «Вищедубечанське лісове господарство» на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» загальною площею 1287,2770 га на території Лебедівської сільської ради (за межами населеного пункту).

Так, за результатами інвентаризації, на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 23.08.2012 №1759 та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» 10.10.2012 видано нові державні акти на право постійного користування земельними ділянками на загальну площу лісів 1287,2770га, у тому числі серії ЯЯ №140201 на площу 21,9327га з кадастровим номером :32:034:0901, який управлінням Держкомзему у Вишгородському районі у встановленому законом порядку зареєстрований. Вказана обставина не була спростована учасниками апеляційного провадження ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у листі від №01-01/58 від 14.02.2018 зазначено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :32:034:0901, :33:022:0905 повністю накладаються на земельні ділянки ДП «Вищедубечанське лісове господарство», згідно державного акту на право постійного користування землею від 24.09.1998 серії ІІ-КВ №003309.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі склалися правовідносини з розпорядження земельною ділянкою. Спір стосується наявності повноважень на розпорядження такою ділянкою.

Право на звернення з відповідним позовом прокурор обґрунтував посиланням на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Пунктом 51 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 передбачено, що осадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право, зокрема, звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різних функції, а саме: 1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Як убачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка є державною власністю, цільове призначення - для ведення лісового господарства і пов'язаних з ним послуг.

Спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгекадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18.

За таких обставин, наявні підстави для звернення прокурора з даним позовом, оскільки Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовами про визнання недійсними розпоряджень про вилучення (передачу) земель та державного акту на право постійного користування.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про землеустрій» (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтями 116, 123 Земельного кодексу України передбачено, що набуття прав на землю державної та комунальної власності юридичною особою здійснюється виключно за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Так, у результаті інвентаризації земель ДП «Вищедубечанське лісове господарство» набуло право постійного користування на земельні ділянки, рішення про надання яких жоден орган державної влади у встановленому ст. 116, 123 Земельного кодексу України порядку не приймав. Крім того, без передбаченої ст. 149 Земельного кодексу України процедури вилучення земель та прийняття органом виконавчої влади відповідного рішення вказане державне підприємство позбавлено права користування на частину лісових земель.

При цьому як правильно встановлено судом першої інстанції, Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у листі від №01-01/58 від 14.02.2018 було підтверджено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :32:034:0901, :33:022:0905 повністю накладаються на земельні ділянки ДП «Вищедубечанське лісове господарство», згідно державного акту на право постійного користування землею від 24.09.1998 серії ІІ-КВ №003309.

З огляду на викладене, прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією оскаржуваних Розпоряджень від 03.07.2012 року № 1385 та від 23.08.2012 року № 1759 та видача ДП «Вищедубечанське лісове господарство» державних актів на право постійного користування земельними ділянками (без попереднього вилучення), суперечить ст. 122, 123, 149 Земельного кодексу України.

Посилання ж скаржника на невстановлення прокурором і судом першої інстанції розташування земельних ділянок цільове призначення яких було змінено, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на приписи ст. 74 ГПК України. Так, обов'язок довести обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх заперечень покладається на самого скаржника. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 73, 76, 77, 78, 79 ГПК України, в спростування даних, наведених у матеріалах справи (кадастровий план земельної ділянки, каталог координат зовнішніх меж землекористування, схема накладення земельних ділянок з кадастровими номерами згідно запиту, схема накладення земельних ділянок на земельні ділянки ДП «Вищедубечанське лісове господарство») щодо розташування спірної земельної ділянки не надано. Скаржник, на нездійснення судом першої інстанції експертизи, водночас сам експертний висновок не надав.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання скаржника на те, що земельна ділянка фактично перебуває у його користуванні та оскаржуваним актом передано в постійне користування земельну ділянку саме скаржнику, як підставу відмови в позові, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з актом на право постійного користування землею від 24.09.1998 ІІ-КВ № 003309 земельна ділянка мала площу 1446, 5 га, тоді як земельна ділянка з кадастровим номером :32:034:0901 згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 140201 має площу 21, 9327 га (тобто на 1424, 5673 га меншу попередній площі).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За приписами ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За таких обставин, ухвалюючи оскаржувані розпорядження, Вишгородська РДА зменшила розмір земельної ділянки, чим фактично зменшила обсяг прав держави на землю без відповідних повноважень та компетенції, що безпосередньо стосується права держави на володіння майном, а тому доводи скаржника про безпідставність вимог прокурора (оскільки земельна ділянка меншої площі за оскаржуваними розпорядженнями та актом залишається за скаржником) є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про перевищення повноважень Вишгородською районною державної адміністрацією при прийнятті розпоряджень від 03.07.2012 року № 1385 та від 23.08.2012 року № 1759, а отже наявність підстав для визнання вказаних розпоряджень недійсними.

Таким чином, за наданими раніше доказами та наведеними підставами у справі спірний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, видані на підставі розпоряджень від 03.07.2012 року № 1385 та від 23.08.2012 року № 1759 з порушенням вимог земельного законодавства та правомірно булу визнано судом недійсним.

Щодо строку позовної давності

Подаючи відзив на позов у суді першої інстанції, Вишгородська РДА також заявила клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Таке клопотання мотивовано тим, що прокуратурами різного рівні протягом 2008 - 2016 років проводилися перевірки додержання відповідачем 1 норм земельного законодавства. Відповідач 1 зазначив, що постійно надавав інформацію на запити прокуратури, зокрема, листом від 12.11.2013 № 7-20/3202 надавалися в електронному вигляді копії розпоряджень із земельних питань, прийнятих Вишгородська РДА протягом 2011 - 2013 років для проведення перевірок законності їх прийняття. Саме з такого моменту, за переконанням відповідача 1, має здійснюватися початок перебігу позовної давності.

Також відповідач 2 звертався до суду першої інтонації із заявою про застосування строку позовної давності, перебіг якої, на його думку, починається з моменту ухвалення оскаржуваних розпоряджень (з 03.07.2012 та 23.08.2012).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

У цивільному законодавстві закріплені об'єктивні межі застосування позовної давності. Вони встановлюються: (а) прямо (ст. 268 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 01.082018 у справі № 641/76/17); (б) опосередковано, тобто з урахуванням сутності заявленої позовної вимоги (п. 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об'єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. В цій частині суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати Верхового Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17.

Отже, враховуючи те, що прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави з тих підстав, що районною держаною адміністраціє було ухвалено розпорядження з перевищенням повноважень та в порушення існуючої процедури, що призвело до порушення права держави на розпорядження особливо цінними землями (лісовий фонд), посилання скаржника на початок перебігу строку позовної давності з моменту ухвалення таких розпоряджень відхиляються судом, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів обізнаності заявника про такі обставини.

Крім того, не визнається обґрунтованим посилання Вишгородської РДА на початок перебігу строку позовної давності з моменту надіслання листа від 12.11.2013 № 7-20/3202 з електронними копіями розпоряджень (в тому числі оскаржуваних), оскільки належних та достатніх доказів в розумінні ст. 73, 76, 77, 78, 79 ГПК України (електронний носій, на якому надавалися розпорядження, тощо) матеріали справи не містять. А тому беззаперечно встановити такий факт неможливо, у зв'язку з чим і підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання прокуратури на лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» №01-01/58 від 14.02.2018, як на момент, з якого прокуратура довідалася про порушення норм земельного законодавства при ухваленні оскаржуваних розпоряджень з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції встановив, що Господарським судом Київської області розглядалася справа № 911/3349/16 за позовом керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави до Вишгородської РДА та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» про визнання недійсними розпоряджень та державних актів. Предметом оскарження були тіж самі розпорядження (від 03.07.2012 та 23.08.2012), які є предметом розгляду даної справи, тільки в частині інших земельних ділянок. Тобто, подаючи позов від 29.09.2016 №19027вих16 про визнання недійсними розпоряджень Вишгородської РДА від 03.07.2012 №1385 та від 23.08.2012 №1759, прокурор мав об'єктивну можливість ознайомитися зі змістом всього розпорядження та встановити відповідні обставини порушення законодавства.

Провадження у справі № 911/3349/16 Господарського суду Київської області було порушено 13.10.2016. Тобто з дати позовної заяви - 29.09.2016 прокуратура була обізнана (мала об'єктивну можливість дослідити) про оскаржувані розпорядження, зокрема, у оскаржуваній у даній справі частині.

З даним позовом прокуратуру звернулася до суду першої інстанції 24.05.2018, що підтверджується відтиском штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла позовна заява. Тобто трирічний строк позовної давності прокурором у даній справі не пропущено. А тому посилання скаржника на наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності відхиляються судом як необґрунтовані.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що прийняття оскаржуваних розпоряджень від 03.07.2012 №1385 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельної ділянки площею 21,9327 га за кадастровим номером :32:034:0901 та від 23.08.2012 №1759 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області» в частині земельної ділянки площею 21,9327 га з кадастровим номером :32:034:0901 суперечило нормам земельного законодавства.

Державний акт на право постійного користування земельними ділянками виданого виданий ДП «Вищедубечанське лісове господарство», серія ЯЯ №140201 на площу 21,9327га з кадастровим номером :32:034:0901 на підставі незаконних Розпоряджень Вишгородської райдержадміністрації також правомірно визнано судом першої інстанції недійсним.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2018 у справі №911/1090/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2018 у справі №911/1090/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство».

4. Матеріали справи № 911/1090/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.03.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

М.Г. Чорногуз