ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.03.2019 Справа № 920/149/19
м. Суми

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Істок-Автозапчастина» (61052, м. Харків, вул. Словянська, 8; ід. код 36456783)

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Суми-Цукор» (40021, АДРЕСА_1; ід. код 40649608)

про стягнення 33 452,58 грн.

Суддя Котельницька В.Л.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність № 1 від 04.01.2019

від відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: до господарського суду звернулось ТОВ «Істок-Автозапчастина» з позовом до ТОВ «Суми-Цукор» про стягнення заборгованості за Договором № 22 від 01.02.2018 у сумі 33452,58 грн., в тому числі: 30311,03 грн. основного боргу, 2899,89 грн. пені, 241,66 грн. 3% річних.

Згідно з положеннями статей 247-252 Господарського процесуального кодексу України справи розглядається у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання свого повноважного представника не направив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом уповноваженої особи на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

01.02.2018 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Істок-Автозапчастина» (постачальником, позивачем у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Суми-Цукор» (покупцем, відповідачем у справі) був укладений Договір поставки № 22 на умовах відстрочки платежу.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. договору позивач зобовязався поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію в асортименті, кількості та за ціною, вказаними в рахунках і накладних, що є невідємною частиною цього договору. Покупець набуває права власності на продукцію тільки з моменту повної сплати вартості поставленої продукції.

Відповідно до п.п. 2.1-2.3 договору поставка продукції здійснюється партіями. На кожну партію продукції, що поставляється, постачальник надає (за своїм місцезнаходженням) покупцеві рахунок на продукцію, в якому вказується найменування, асортимент, кількість і ціна продукції. Вся продукція, яка поставлена постачальником покупцеві в період дії цього договору, та/або оплачена покупцем в період дії цього договору, вважається продукцією, поставленою/оплаченою в порядку і на умовах, визначених цим договором. Датою поставки продукції є дата виписки постачальником видаткової накладної. Видаткова накладна також є специфікацією до цього договору. Приймання продукції за кількістю і якістю здійснюється покупцем відповідно до Інструкцій № П-6 від 15.06.1965 і № П-7 від 25.04.1966.

Згідно до п. п. 3.1.1 договору покупець здійснює 100% оплату кожної партії продукції протягом 14 календарних днів з дати відвантаження постачальником цієї партії продукції, за умови реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН відповідно до вимог абз. 14 п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Істок-Автозапчастина» згідно видаткових накладних № 1053 від 20.07.2018; № 10294 від 26.07.2018; № 10607 від 01.08.2018; № 10779 від 03.08.2018; № 10826 від 06.08.2018; № 10990 від 08.08.2018; № 11102 від 10.08.2018; № 11184 від 13.08.2018; № 1433 від 17.08.2018; № 11452 від 20.08.2018; № 11673 від 23.08.2018; № 11819 від 28.08.2018; № 13150 від 19.09.2018 та № 14481 від 16.10.2018 відвантажило відповідачу запасні частини на загальну суму 42 612,51 грн. з ПДВ.

Відповідач частково сплатив суму боргу за постачання товару (577,38 грн. - 06.08.2018 згідно платіжного доручення № 1320; 1 390,00 грн. - 20.08.2018 згідно платіжного доручення № 1449; 2 168,10 грн. - 18.09.2018 згідно платіжного доручення № 1589; 6 426,00 грн. - 19.10.2018 згідно платіжного доручення № 1828; та 1 740,00 - 26.10.2018 згідно платіжного доручення № 1870).

14.12.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію, запропонувавши погасити існуючу заборгованість у 3-х денний термін, 27.12.2018 позивач повторно направил відповідачу претензію, які дотепер залишені останнім без належного реагування.

Таким чином, станом на 04.02.2019 заборгованість відповідача перед позивачем складає 30311,03 грн.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 вищезазначеного Кодексу передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як встановлено судом, відповідач свої зобовязання в частині оплати вартості поставленого позивачем товару не виконав, необхідну суму грошових коштів йому не перерахував.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем до позову додані необхідні докази на підтвердження заявлених вимог, у той час як відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, не надав суду доказів безпідставності позовних вимог.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 30311,03 грн. заборгованості за поставлений товар, правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача сум пені та 3% річних, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України та частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.3 договору від 01.02.2018 за порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на дату нарахування пені, від вартості продукції за кожен день прострочення. Пеня може бути нарахована постачальником за весь період прострочення оплати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 2899,89 грн. пені, 241,66 грн. 3% річних.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. у звязку із задоволенням задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 185, 231-233, 236, 237, 238, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Суми-Цукор» (40021, АДРЕСА_2; ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Істок-Автозапчастина» (61052, м.Харків, вул. Словянська, 8; ) 30311,03 грн. заборгованості за договором № 22 від 01.02.2018, 2899,89 грн. пені, 241,66 грн. суму 3% річних, 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 25.03.2019.

СуддяОСОБА_3