УХВАЛА

м. Київ

21.03.2019Справа № 904/2376/18

За позовом акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"

до Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання відсутнім права застави за Договором застави № 34 від 24.03.2015р.

Суддя Привалов А.І.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Левченко О.В., довіреність №24 від 02.01.2019р.;

від відповідача: Каратун Т.В., довіреність №18-0014/51909 від 26.09.2018р.;

від третьої особи: Василевський О.А., довіреність №39 від 06.03.2019р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернувся Національний банк України з позовом до публічного акціонерного товариства "ОРДЖОНГКІДЗЕВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", правонаступником якого є акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про звернення стягнення на заставлене майно.

07.12.2018р. акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" подало до суду зустрічну позовну заяву до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання відсутнім права застави за укладеним Договором застави № 34 від 24.03.2015р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2018р. у справі №904/2376/18 позов акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання відсутнім права застави за укладеним Договором застави № 34 від 24.03.2015р. передано для розгляду за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі ч.5 ст. 30 ГПК України.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.01.2019р. ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2018р. у справі №904/2376/18 залишено без змін.

Супровідним листом від 14.01.2019р. за вих. № 904/2376/18/1318/19 матеріали справи за позовом акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання відсутнім права застави за укладеним Договором застави № 34 від 24.03.2015р. направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва.

За результатом розподілу судової справи між суддями, справу № 904/2376/18 за позовом акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання відсутнім права застави за укладеним Договором застави № 34 від 24.03.2015р. передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 28.02.2019р.

19.02.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи в закритому засіданні та про залишення позовної заяви без розгляду.

21.02.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява, у якій відповідача просив не приймати до уваги поданий до суду 19.02.2019р. відзив, у зв'язку з його помилковим направленням.

25.02.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від представника третьої особи надійшло клопотання про закриття провадження у справі та пояснення щодо позову.

В підготовчому засіданні 28.02.2019р. за усним клопотання представника позивача було оголошено перерву до 21.03.2019р., у зв'язку з необхідністю ознайомитись з поданими відповідачем і третьою особою клопотаннями та документами.

05.03.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

19.03.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Присутній у підготовчому засіданні 21.03.2019р. представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, у зв'язку зі зміною особи представника.

Представник відповідача заперечив проти відкладення розгляду справи та підтримав подані ним клопотання про розгляд справи в закритому засіданні та про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник третьої особи підтримав подане ним клопотання про закриття провадження у справі та заперечував проти відкладення розгляду справи. Інші клопотання справі залишив на розсуд суду.

Суд, розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, відхилив останнє, оскільки зміна представника не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи в контексті статті 202 ГПК України.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази завчасного направлення позивачу копій всіх документів, які були подані відповідачем до суду. Також, судом була надана позивачу можливість ознайомитись з матеріалами справи, у зв'язку з чим у підготовчому засіданні оголошувалась перерва на три тижні.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/2376/18 за позовом Національного банку України до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про звернення стягнення на предмет застави за Договором застави № 34 від 24.03.2015р.

Як встановлено судом, 24.10.2008р. між Національним банком України та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Кредитний договір № 19.

24.03.2015р. між Національним банком України (заставодержатель) та ПАТ «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» (заставодавець), правонаступником якого є АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», було укладено Договір застави № 34, відповідно до умов якого заставою за цим договором забезпечуються кожна та всі з вимог заставодержателя, що випливають з Кредитного договору № 19 від 24 жовтня 2008 року із майбутніми змінами та доповненнями, в тому числі, які збільшують розмір основного зобов'язання за ним, проценти за користування кредитом та продовжують строк користування кредитом, укладеного між заставодержателем та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк»

28.12.2017р. НБУ та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали додатковий договір № 35 до Кредитного договору № 19 від 24.10.2008р., умовами якого змінили процентну ставку за користування кредитом.

Позивач стверджує, що зміна розміру процентів за кредитним договором, попередньо неузгоджена в договорі застави, вимагає наявності укладеної додаткової угоди до Договору застави № 34 від 24.03.2015р., яка б відображала такі зміни основного зобов'язання.

Оскільки, укладання між НБУ та АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» відповідних додаткових угод до спірного Договору застави до або одночасно із укладанням Додаткового договору № 34 від 28.12.2017р. не відбувалося, позивач вважає, що попередньо не узгоджена з ним зміна процентних ставок за забезпеченим зобов'язанням призвела до припинення майнової поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Викладене стало підставою для звернення акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до суду з зустрічним позовом у даній справі про визнання відсутнім у Національного банку України права застави за укладеним з акціонерним товариством «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» Договором застави № 34 від 24.03.2015р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 642.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України та частини другої статті 20 ГК України, одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом чи договором. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Крім того, статтею 589 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що вимоги про визнання відсутнім у відповідача права застави за Договором застави № 34 від 24.03.2015р. не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Таким чином, за висновками суду, вимога про визнання відсутнім у відповідача права застави за Договором застави № 34 від 24.03.2015р. не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Така вимога не призводить до поновлення порушених прав, не може самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про звернення стягнення на предмет застави за таким договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду (стаття 12 цього ж Кодексу).

Отже на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що провадження у справі №904/2376/18 за зустрічним позовом акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк", про визнання відсутнім права застави за укладеним Договором застави № 34 від 24.03.2015р. підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

Аналогічна правова позиція міститься в пунктах 23-32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018р. у справі № 910/14144/17.

У зв'язку із викладеним суд задовольняє клопотання - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про закриття провадження у справі.

З огляду на наявність підстав для закриття провадження у даній справі, клопотання відповідача про розгляд справи в закритому засіданні та про залишення позовної заяви без розгляду суд залишає без задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи відсутність клопотання про повернення судового збору, підстави для здійснення розподілу між сторонами судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 130, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №904/2376/18 за зустрічним позовом акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Національного банку України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання відсутнім права застави за укладеним Договором застави № 34 від 24.03.2015р.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано: 26.03.2019р.

Суддя А.І.Привалов