ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року           м. Черкаси

справа № 925/1403/18

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Авента Петроліум”, м. Харків, вул. Амосова, 13

до товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест Черкаси”, м. Черкаси, вул. Благовісна, 144

про стягнення 24 976,86 грн. заборгованості,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Авента Петроліум” звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест Черкаси” про стягнення заборгованості за поставлені електростанцію бензинову, металеву шафу, водонагрівач згідно усної домовленості в розмірі 24 976,86 грн. та відшкодування судових витрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 03.01.2019р. відкрито провадження у справі №925/1403/18 (суддя Єфіменко В.В.).

На підставі автоматизованого розподілу справ між суддями, у зв’язку з звільненням судді Єфіменко В.В. з посади у відставку, справу господарського суду №925/1403/18 передано до провадження судді Скибі Г.М.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.02.2019р. суддя Скиба Г.М. прийняв справу до свого провадження, призначив підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26.02.2019р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання вдруге не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалу суду від 26.02.2019р. вручено уповноваженому представнику відповідача 28.02.2019р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Доказів погашення боргу не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про час і місце проведення судового засідання.

Позивач участь свого представника у судове засідання втретє не забезпечив, витребувані документи на надав, про причини неявки суд не повідомив. Заявами від 09.02.2018р. та від 25.03.2019р. просить розглядати справу без участі представника позивача за наявними в ній доказами. Надано для огляду судом оригінали документів.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання втретє не направив, витребувані документи не надав, доводи позивач не спростував.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, вказаним в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДР.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши матеріали справи та зібрані докази в їх сукупності, судом з’ясовані такі взаємовідносини сторін та обставини.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного в спрощений спосіб двостороннього оплатного договору відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю “Авента Петроліум” (Позивач по справі) зобов’язалося продати електростанцію бензинову, металеву шафу, водонагрівач (надалі – товар) та отримати кошти за майно, а товариство з обмеженою відповідальністю “Інвест Черкаси” (Відповідач по справі) зобов’язувалося прийняти товар та сплатити грошові кошти за отриманий товар.

29.01.2015р. Позивач передав, а Відповідач отримав товар на загальну суму 29 340,38 грн., що підтверджується видатковою накладною №Б-00000013 (а.с. 14).

Разом із видатковою накладною Відповідачу було надано рахунок №СФ-0000017 на оплату отриманого товару (а.с. 16).

В рахунку зазначено строк оплати товару – протягом 10 днів з дня отримання рахунку.

Відповідачем було частково проведено оплату за товар в розмірі 4 363,52 грн.

Станом на 29.12.2018р. (момент звернення з позовом) Відповідач не сплатив Позивачу решту коштів за отриманий товар та не погасив заборгованість.

Відповідач заборгував Позивачу за поставлений товар 24 976,86 грн. (29 340,38 грн. – 4 363,52 грн.), що є предметом спору.

Відповідач не заперечує наявність заборгованості перед Позивачем на суму 24 976,86 грн., що підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки розрахунків АС-0000010 від 28.12.2018р. (а.с. 15).

За загальним порядком укладання господарських договорів вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Правочин згідно зі ст. 205 Цивільного кодексу України може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а договір є укладеним у спрощений спосіб. Спору в цій частині немає. Волевиявлення учасників було направлено на настання певних правових наслідків.

Позивач на виконання усної домовленості здійснив передачу товару Відповідачу, виконавши умови договору, а відповідач прийняв товар і частково розрахувався за нього.

На час звернення Позивача до суду заборгованість сплачена не була.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобов’язань стало правовою підставою для звернення Позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Відповідач опосередковано визнав заборгованість, частково сплативши за майно та підписавши акт звірки заборгованості.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення - з огляду на таке.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з’ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб’єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст. 93 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб’єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов’язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної купівлі-продажу товару – електростанція бензинова, металева шафа, водонагрівач.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд погоджується з доводами учасника, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом та підтверджується поданими Позивачем доказами, між сторонами дійсно виникли господарські відносини, які за своєю правовою природою охоплюються визначенням договору купівлі-продажу.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного Кодексу України.

На виконання умов договору Відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений Позивачем товар. Часткова оплата врахована позивачем при зверненні з позовом.

Проте, Відповідач свої зобов’язання в частині повної оплати за отриманий товар належним чином не виконав. Суд вважає, що строк оплати отриманого товару для відповідача вже настав.

Факт невиконання Відповідачем умов договору підтверджується видатковою накладною, рахунком на оплату, атом звірки розрахунків. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного виконання умов договору щодо сплати грошових коштів за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 73, 74 ГПК України, відповідач суду не подав.

Таким чином, сума боргу, яку просить стягнути Позивач становить 24 976,86 грн.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов’язання, що виникає між суб’єктами господарювання, в силу якого один суб’єкт зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, є господарським зобов’язанням.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми боргу за отриманий товар в розмірі 24 976,86 грн.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов’язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб’єктивного права.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання умов договору купівлі-продажу. Суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом.

Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об’єктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 762,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, –

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю “Інвест Черкаси”, м. Черкаси, вул. Благовісна, 144, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: товариства з обмеженою відповідальністю “Авента Петроліум”, м. Харків, вул. Амосова, 13, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

24 976,86 грн. заборгованості та 1 762,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 25.03.2019р.

Суддя Г.М. Скиба