ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. Справа№ 910/581/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Москаленко Г.С.,

за участю представників:

від позивача - Оніщенко О.В., адвокат, ордер №754678 від 26.12.18; Цімерман О.І., адвокат, ордер №769039 від 15.03.18;

від відповідача - Кузовлев Р.В., довіреність № 02-03/2898 від 13.11.18,

розглянувши апеляційну скаргу фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 про закриття провадження у справі №910/581/19 (суддя Балац С.В., повний текст складено - 18.02.2019) за позовом фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (після зміни найменування - акціонерне товариство "Укрсоцбанк") про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

ВСТАНОВИВ наступне.

Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (після зміни найменування - акціонерне товариство "Укрсоцбанк") про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог у даній справі позивач посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса, вчинений 20.12.2017 та зареєстрований в реєстрі за № 7860, було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме з порушенням процедури його вчинення, а також з підстав неправомірності вимог стягувача в частині розміру заборгованості.

При цьому, у позовній заяві позивач, з посиланням на господарську справу №910/16132/18 вказує, що оспорюваний наразі виконавчий напис вчинено за відсутності встановленого факту безспірності вимог стягувача до боржника.

Від відповідача до господарського суду надійшла заява про закриття провадження у справі, яка мотивована тим, що Господарським судом міста Києва розглядалася справа № 910/1580/18 про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, серед яких оскаржувався і виконавчий напис, вимоги про визнання якого таким, що не підлягає виконанню, пред'явлені і у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 провадження у справі №910/581/19 закрито з огляду на встановлення судом обставин щодо прийняття у справі № 910/1580/18 рішення, яке набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що заявлено у даному позові.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/581/19 скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про тотожність підстав позовних вимог у даній справі та справі № 910/1580/18.

Також, скаржник вказує, що на відміну від справи № 910/1580/18, позовні вимоги у даній справі мотивовані наявністю судового спору між АТ "Укрсоцбанк" та фірмою "Т.М.М." - ТОВ щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 (справа №910/16132/18).

Апелянтом 25.03.2019 було подано до апеляційного суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копій: позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог Фірми "Т.М.М." - ТОВ про визнання виконавчого напису №7860 таким, що не підлягає виконанню; ухвал Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській організації "Союз інвесторів України" від 15.02.2019 та від 05.03.2019 у справі №06/19.

У вказаному клопотанні апелянт просить суд визнати причини пропуску строку на подання зазначених доказів поважними та поновити його.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про долучення додаткових доказів до справи, дійшла висновку про залишення його без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивач жодних доказів на підтвердження неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього не надав.

При цьому, зазначені документи були подані позивачем навіть не разом із апеляційною скаргою, а пізніше.

В свою чергу, ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує, зокрема, позивача подати суду докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем вказані докази разом із позовною заявою не подавалися.

Стосовно, вказаних позивачем у клопотанні, причин неподання зазначених документів до суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, заявник клопотання зазначає, що зважаючи на великий обсяг архівної документації Фірми "Т.М.М." - ТОВ, у її представників при підготовці відповідної апеляційної скарги виникли труднощі у пошуку вказаних доказів і на момент подання скарги вважалося, що вони втрачені. Проте, як вказує заявник, вже після подання апеляційної скарги, під час опрацювання архівної документації, представниками Фірми віднайдено позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів, зазначає, що клопотання про поновлення строку повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Для вирішення господарським судом питання про поновлення процесуального строку самого лише клопотання недостатньо, наявність поважної причини пропуску строку має бути доведена заявником.

Таким чином, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Відповідно до чинного законодавства поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Колегія суддів зазначає, що утруднення пошуку позивачем вказаних документів через наявність великого обсягу архівної документації не може вважатися поважними причинами неподання доказів до суду першої інстанції, оскільки вказані обставини пов'язані лише з внутрішньою організацією роботи на товаристві позивача.

Так, зазначені обставини не є непереборними та не можуть вважатися такими, що не залежать від волевиявлення позивача.

Отже, виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апелянтом не доведено неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки причини неподання позивачем доказів до суду першої інстанції визнані колегією суддів неповажними, клопотання позивача про долучення додаткових доказів до справи підлягає залишенню без розгляду.

В судовому засіданні представники апелянта - позивача у справі підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Колегією суддів було встановлено, що у лютому 2018 року Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" зверталися до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчих написів №№ 7858, 7861, 7862, 7860, 7859, вчинених 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, таким, що не підлягають виконанню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2018 у справі № 910/1580/18 вказані вимоги задоволено повністю; визнано такими, що не підлягають виконанню, вчинені 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, виконавчі написи № 7858, № 7861, № 7862, № 7860 та № 7859.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06.11.2018 р., рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2018 р. у вказаній справі № 910/1580/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог - відмовлено.

В свою чергу, предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання виконавчого напису, вчиненого 20.12.2017 та зареєстрованого в реєстрі за № 7860 таким, що не підлягає виконанню.

За приписами п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Так, предметом позову у справі №910/1580/18, зокрема, була вимога, яка також заявлена і в даній справі, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 20.12.2017 та зареєстрованого в реєстрі за № 7860.

Отже, судом було розглянуто справу та прийнято рішення щодо вимоги, яка заявлена позивачем також і в межах даної справи.

Стосовно підстав позовів, пред'явлених у справі №910/1580/18 та даній справі, слід зазначити наступне.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Позовні вимоги у справі №910/1580/18 мотивовані тим (про що вказано зокрема, у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 р. у справі № 910/1580/18), що зазначені виконавчі написи нотаріуса були вчинені з порушенням норм чинного законодавства, а саме: з порушенням процедури їх вчинення, за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, стягнутої за спірними виконавчими написами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також за неправильно визначеним відповідачем розміром заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог у даній справі позивач посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса, вчинений 20.12.2017 та зареєстрований в реєстрі за № 7860, було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме з порушенням процедури його вчинення, а також з підстав неправомірності вимог стягувача в частині розміру заборгованості.

При цьому, у позовній заяві у даній справі позивач, з посиланням на господарську справу №910/16132/18 вказує, що оспорюваний наразі виконавчий напис вчинено за відсутності встановленого факту безспірності вимог стягувача до боржника.

З наведеного вбачається, що підстави позову, визначені позивачем у даній справі є тими ж самими, що були вказані в обґрунтування позовних вимог у справі №910/1580/18.

Так, в обох справах позивач посилався на вчинення (зокрема, оскаржуваного наразі) виконавчого напису з порушенням норм чинного законодавства, а саме з порушенням процедури його вчинення. Також, як у справі №910/1580/18, так і у даній справі, позивач не погоджувався з вимогами стягувача та вважав, що вони не мають безспірного характеру.

Наведене спростовує доводи скаржника про помилковість висновку суду першої інстанції про тотожність підстав позовних вимог у даній справі та справі №910/1580/18.

Стосовно посилань апелянта на те, що на відміну від справи № 910/1580/18, позовні вимоги у даній справі мотивовані наявністю судового спору між АТ "Укрсоцбанк" та фірмою "Т.М.М." - ТОВ щодо розміру заборгованості за кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 (справа №910/16132/18), колегія суддів зазначає наступне.

Так, хибним є висновок апелянта про те, що наявність справи №910/16132/18 є підставою позовних вимог у даній справі, оскільки, вказані доводи (наявність спору у справі №910/16132/18) наводяться позивачем в обґрунтування його позиції щодо відсутності безспірності вимог стягувача до боржника.

В свою чергу, така підстава позову як відсутність обставин безспірності вимог досліджувалася судами в межах розгляду іншої справи №910/1580/18.

Само по собі існування спору у справі №910/16132/18 не може бути самостійною підставою даного позову.

Отже, посилання позивача у позовній заяві на наявність спору у справі №910/16132/18 жодним чином не підтверджує доводів апелянта про нетотожність підстав позовів у даній справі та справі №910/1580/18.

Слід також зазначити, що позивач обґрунтовуючи відмінність підстав позову у даній справі та справі №910/1580/18 посиланням на існування спору у справі №910/16132/18 намагається таким чином довести відсутність безспірності вимог Банку.

При цьому, наявність чи відсутність такої безспірності вимог повинно доводитися саме станом на момент вчинення оскаржуваного наразі виконавчого напису, тобто станом на 20.12.2017. Проте, у вказаній справі №910/16132/18 провадження було відкрито лише 05.12.2018.

Отже, на момент вчинення оскаржуваного у даній справі виконавчого напису відповідного спору щодо заборгованості між сторонами не існувало. Питання наявності (відсутності) спору при вчиненні виконавчого напису досліджувалося судом у справі №910/1580/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у даній справі з огляду на наявність рішення у справі № 910/1580/18, яке набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що заявлено у даному позові.

Враховуючи все вищевикладене, закриття провадження у даній справі є обґрунтованим та відповідно підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта - позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 про закриття провадження у справі №910/581/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 01.04.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко