СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Справа № 910/7075/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Чернота Л.Ф.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат ОСОБА_1, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2064 від 18.01.2017, довіреність б/н від 02.01.19 р., представник ТОВ "Агро-Вігс";

відповідача - адвокат ОСОБА_2, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН №5302 від 26.12.2018, ордер серія ХВ № від 12.02.2019, договір про надання правової допомоги(витяг) б/н від 20.09.18 р., представник ТОВ "Завод Харківагромаш";

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№2) на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.18 (повний текст складено 03.12.2018, суддя Ольшанченко В.І.) у справі № 910/7075/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Вігс", м.Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Харківагромаш", м.Харків

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Вігс" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Харківагромаш" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за порушення авторського права у розмірі 93075 грн. та про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України штрафу у розмірі 9307,50 грн., що становить 10% (десять відсотків) суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 50 та п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Позов обгрунтовано тим, що відповідач порушує належні позивачу виключні майнові авторські права на твір технічного характеру «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови», шляхом використання в своїй господарській діяльності вказаних технічних умов під час виготовлення та реалізації третім особам аеродинамічних машин АСМ-5. Як зазначає позивач, сама пропозиція реалізації відповідачем машин АСМ-5 на власному веб-сайті та надання третім особами можливості завантажити керівництво з експлуатації англійською мовою є вчиненням дій, що створюють загрозу порушення авторського права та відповідно є підставою для судового захисту прав позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2018 позовну заяву ТОВ "Агро-Вігс" до ТОВ "Завод Харківагромаш" про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав передано за встановленою підсудністю на розгляд господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7075/18.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2018 у справі №910/7075/18 (суддя Ольшанченко В.І.) в позові відмовлено.

Наведене рішення суду мотивоване тим, що технічні умови «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» ТУУ 29.3-1:2010 не є твором, який охороняється Законом України «Про акторське право та суміжні права», оскільки стаття 6 Закону України «Про стандартизацію» №1315-VII в редакції від 05.06.2014 відносить технічні умови до нормативних документів, які в силу положень п. в ч. 1 ст. 10 Закону України «Про авторське право та суміжні права» не є об'єктом авторського права. За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відсутнє порушення відповідачем прав позивача.

Крім того, в оскаржуваному рішенні господарський суд Харківської області вказав відсутність доведеного факту використання відповідачем технічних умов, оскільки:

по-перше, суть використання майнового авторського права полягає у відтворенні твору, тобто використання в авторському праві можливе тільки за формою, але не за змістом;

по-друге, позивач помилково вважає «використанням» - зазначення відповідачем у тексті інструкції з експлуатації номеру ТУ, оскільки в ч. 3 ст. 433 ЦК України закріплено, що авторське право не поширюється на ідеї, процеси, методи діяльності або математичні концепції як такі. Тобто, авторське право охороняє не самі ідеї, а форму їх вираження;

по-третє, позивач не надав суду доказів використання відповідачем твору , існує лише посилання та номер технічних умов, який не є самостійною частиною твору та його оригінальною назвою.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що твір технічного характеру «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» не є обєктом авторського права, оскільки, як зазначає позивач, перелік творів, наведений у статті 8 Закону України «Про авторське право та суміжні права» не є вичерпним; розроблені ТОВ «НПК «Агро-Вігс» спірні технічні умови не є офіційним документом, виданим органом державної влади; свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір від 03.09.2012 є дійсним та свідчить про наявність у позивача авторських прав. Також позивач вказує на те, що місцевий господарський суд не дослідив належним чином судові рішення господарського суду Харківської області у справах №922/1550/18 та №922/4399/17, в яких, на думку позивача, встановлено преюдиціальні обставини щодо незаконного використання відповідачем спірних технічних умов. Крім того, позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність факту належності відповідачу веб-сайту https:// zavodagromash.com.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду в оскаржуваному рішенні про те, що документ ї «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» не є обєктом авторського права, оскільки не має ознак творчості та оригінальності, а є нормативним документом, форма і зміст якого регламентується законодавством. Також відповідач вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено належним чином використання відповідачем технічних умов ТУУ 29.3-1:2010, оскільки саме лише посилання відповідачем в керівництві з експлуатації на назву технічних умов не може свідчить про його використання. Відповідач вважає безпідставним посилання позивача на судові рішення у справах №922/1550/18 та №922/4399/17, оскільки в них не досліджувались та не встановлювались обставини належності технічних умов до обєктів авторського права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Позивач надав суду письмові пояснення від 08.02.2019, в яких, зокрема, зазначає про те, що в судових рішеннях у справах №922/1550/18 та №922/4399/17 встановлено преюдиціальні обставини наявності у позивача майнових авторських прав на спірний твір. Крім того, як зазначає позивач, він набув виключні майнові права на спірний твір на підставі договору від 23.11.2017 про передачу (відчуження) виключних майнових прав, що не було враховано судом першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивачем надано до матеріалів справи ТУУ 29.3-1:2010 «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови», розроблені 27.12.2010 начальником технічного відділу ТОВ НВК «Агро-Вігс», затверджені директором ТОВ НВК «Агро-Вігс» та зареєстровані у Державному підприємстві «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» Держспоживстандарту України 24.03.2011 за №04725906/012790 (а.с.17-42 т.1).

Вказані технічні умови мають такі розділи: 1. Сфера їх застосування; 2.Технічні умови; 3.Вимоги безпеки і охорони навколишнього природного середовища, утилізації; 4.Правила приймання; 5.Методи контролю; 6.Транспортування і зберігання; 8.Вказівки по експлуатації; 8.Гарантії виготовлення.

03.09.2012 Державною службою інтелектуальної власності України видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Агро-Вігс» свідоцтво №45388 про реєстрацію авторського права на твір технічного характеру - «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» (а.с.16 т.1).

23.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Агро-Вігс» (правовласником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Вігс» (набувачем) укладено договір про передачу (відчуження) виключних майнових прав на твір (далі - договір) (а.с.47-49 т.1).

За умовами вказаного договору, правовласник передає (відчужує) усі належні правовласнику виключні майнові права на твір технічного характеру «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» (свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір від 03.09.2012 №45388, видане Державною службою інтелектуальної власності України), а набувач придбаває у власність ці права та сплачує правовласнику винагороду на умовах, у розмірі та порядку, передбачених договором.

В п.3.1 договору визначено перелік майнових прав на твір, що передаються правовласником набувачу, зокрема, виключне право набувача на дозвіл або заборону використання твору іншими особами (п.п. 3.1.3).

Відповідно до п. 3.2 договору виключне право набувача на видачу іншим особам дозволу на використання твору всіма зазначеними у цьому договорі способами здійснюється шляхом укладення набувачем з іншими особами договорів про передачу виключних або невиключних майнових прав.

Згідно з п. 3.3 вказаного вище договору всі, зазначені у п. 3.1 цього договору виключні майнові права на твір, переходять від правовласника до набувача з моменту укладення цього договору.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що правовласник передає (відчужує) набувачу виключні майнові права на твір на весь строк дії авторського права на твір відповідно до чинного законодавства.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом усього строку дії майнових авторських прав на твір, встановленого чинним законодавством України, тобто протягом 70 років після смерті автору твору (п.8.1 договору).

23.11.2017 ТОВ «Науково-виробнича компанія «Агро-Вігс» (правовласником) та ТОВ «Агро-Вігс» підписано акт прийому-передачі твору, за яким правовласник (ТОВ «Науково-виробнича компанія «Агро-Вігс») передав набувачу (ТОВ «Агро-Вігс»): оригінал письмового твору технічного характеру - «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» ТУУ 29.3-1:2010; свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір №45388 від 03.09.2012 (а.с.50 т.1).

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач здійснює господарську діяльність з виготовлення та реалізації аеродинамічних сепаруючих машин АСМ-5 (далі - машина АСМ-5).

Як зазначає позивач, відповідач надає можливість третім особам замовити зазначені машини АСМ-5 в мережі Інтернет за допомогою власного веб-сайту: https://zavodagromash.com.

На вказаному сайті, як далі вказує позивач, міститься повний опис машини АСМ-5, кнопка «Заказати» (російською мовою), «Замовити» (українською мовою), «Ordinare» (італійською мовою) зазначену машину АСМ-5, а також посилання на керівництво з експлуатації різними мовами.

Позивач вказує на те, що за результатами огляду вказаної веб-сторінки він виявив факт відтворення та можливості завантаження керівництва з експлуатації (яке належить відповідачу) англійською мовою: operation manual «Aerodenamic Separator».

На замовлення позивача перекладачем ОСОБА_3 було здійснено переклад керівництва з експлуатації operation manual « Aerodenamic Separator» на українську мову (а.с.65-75 т.1). Підпис перекладача 02.05.2018 посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстраційним №4436 (а.с.76 т.1).

В пункті 14 перекладу керівництва з експлуатації вказано: «Виробник гарантує, що машини АСМ відповідають вимогам технічних умов ТУУ 29.3-1:2010 за умови дотримання правил транспортування та експлуатації, зазначених у цій інструкції».

Позивач зазначає, що вказане посилання на технічні умови - ТУУ 29.3-1:2010 свідчить про те, що відповідач використав твір технічного характеру під час виготовлення обладнання аеродинамічної сепаруючої машини АСМ 5, а також створив керівництво з експлуатації різними мовами.

Позивач звернувся до Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» (УЦПНА) Департаменту «Центр компетенції» для здійснення фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет за адресою: https:// zavodagromash.com/ru/catalog/aerodynamic-separating-machine-asm-5.

За результатами проведеного дослідження Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес» надано експертний висновок №59/2018-ЕВ-ЦК від 03.04.2018 (а.с.51-64 т.1), відповідно до якого, доменне ім'я zavodagromash.com доступне для публічного використання, зареєстроване 16.05.2017 реєстратором Realtime Register B.V. за ОСОБА_5 (61037, м.Харків, пр.Московський, 199-Д5). Провайдером є ТОВ «Хостпро» (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30). Сервер перебуває у загальному доступі.

Також Консорціумом «Український центр підтримки номерів і адрес» видано довідку №45/2018-Д-ЦК від 03.04.2018 (а.с.77-84 т.1)., в якій зазначено про те, що за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту https://zavodagromash.com встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту ТОВ «Завод Харківагромаш»; на сайті розміщені, зокрема, наступні ідентифікатори ТОВ «Завод Харківагромаш», місцезнаходження: м.Харків, вул.Каштанова, 29, оф.25, номера телефонів та адреса електронної пошти, які свідчать про те, що власником сайту є ТОВ «Завод Харківагромаш». Власником веб-сайту є реєстрант доменного імені zavodagromash.com ОСОБА_5.

Вказаними документами, на думку позивача, підтверджується належність веб-сайту https://zavodagromash.com, відповідачу.

Позивач вважає, що сама пропозиція реалізації відповідачем продукції машин АСМ-5 на власному веб-сайті та надання можливості завантажити керівництво з експлуатації англійською мовою є вчиненням дій, що створюють загрозу порушення авторського права, тобто загрозу реалізації продукції із використанням технічних умов, майнові права на які належать позивачу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що відповідач, в порушення вимог ст. 426 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» не уклав з позивачем авторський або ліцензійний договір на право використання твору.

Факт багаторазового використання відповідачем спірних технічних умов під час виготовлення та реалізації відповідачем машин АСМ-5, на думку позивача, встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 07.02.2018 у справі №922/4399/17 (а.с.89-94 т.1).

11.05.2018 позивач направив відповідачу претензію, в якій повідомив про те, що використання ТОВ «Завод Харківагромаш» у своїй господарській діяльності ТУУ 29.3-1:2010 за відсутності дозволу від ТОВ «Агро-Вігс», відповідно до п. «а», п. «б» ст.50 Закону України «Про авторське право та суміжні права», є порушенням авторських прав та підставою для сплати відповідачем компенсації у розмірі 74460 грн. (а.с.85-88 т.1).

Оскільки відповідач в добровільному порядку не сплатив позивачу компенсацію, останній звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, надав суду висновок експерта №274/18 від 26.10.2018, складений на замовлення відповідача ОСОБА_6 центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (а.с.7-44 т.2).

На вирішення експертної установи відповідачем були поставлені наступні питання:

1) чи використано у творі ТУУ 29.3-1:2010 повністю або частково твір ТУУ 29.1-1-2002 та яким чином?

2) чи містить у собі об'єкт дослідження твір ТУУ 29.3-1:2010 ознаки об'єкта авторського права?

3) чи є використанням майнових авторських прав посилання на назву ТУУ 29.3-1:2010 в керівництві з експлуатації відповідача?

Експерт не надав відповіді на третє питання, посилаючись на п. 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08.10.1998 №53/5, оскільки експерту забороняється вирішувати питання, які виходить за межі спеціальних знань експерта та з'ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами.

У висновку №274/18 від 26.10.2018 експерт надав наступні відповіді на поставлені питання у зворотному порядку:

1) Так, у творі ТУУ 29.3-1:2010 частково використано твір ТУУ 29.1-1-2002 шляхом відтворення фрагментів твору.

2) Ні, об'єкт дослідження твір ТУУ 29.3-1:2010 не містить ознак авторського права у зв'язку із виявленням у ньому запозичень із інших творів, які було створено раніше.

Судова колегія враховує наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», автор- фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", об'єктами авторського права є, зокрема, літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо).

Твір це сукупність ідей, думок, міркувань, образів, наукових положень, оцінок, висновків, пропозицій тощо, які виникли в процесі творчої діяльності автора і знайшли своє відображення у певній обєктивній формі.

За положеннями частини 2, 3 статті 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", охороні за цим Законом підлягають всі твори, зазначені у частині першій цієї статті, як оприлюднені, так і не оприлюднені, як завершені, так і не завершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо).

Передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі.

За визначенням абзацу 22 частини 1 статті 1 Закону України "Про стандартизацію", технічні умови - нормативний документ, що встановлює технічні вимоги, яким повинна відповідати продукція, процес або послуга, та визначає процедури, за допомогою яких може бути встановлено, чи дотримані такі вимоги.

Надані позивачем до матеріалів справи ТУУ 29.3-1:2010 «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» є літературним письмовим твором технічного характеру.

Разом із тим, літературний твір може бути визнано обєктом авторського права, якщо він має певні, встановлені законом ознаки, а саме: творчий характер та обєктивну форму вираження.

Для того, щоб технічні умови могли охоронятися як обєкт авторського права, форма їх вираження повинна бути оригінальною, тобто мати на собі відбиток творчої індивідуальності особи, яка їх створила.

При цьому, зовнішня форма літературного твору створюється, як правило, за допомогою мови, а його внутрішня форма за допомогою структури твору.

Мова літературних творів у галузі науки і техніки, в тому числі, спірних технічних умов є професійною та представлена термінологією, стислими виразами тощо.

Отже, професійна мова не є охороноздатним обєктом, оскільки вона є звичайною для такої галузі науки і продиктована науковою та технічною необхідністю.

Оригінальності зовнішньої форми технічних умов - мови тексту технічних умов неможливо реалізувати з точки зору необхідності використання саме професійної мови при викладенні тексту технічних умов.

Стосовно структури технічних умов, слід зазначити, що вона чітко регламентована відповідними державними стандартами і не є результатом творчої діяльності автора.

Так, зміст технічних умов детально визначено Правилами побудови, викладення, оформлення, погодження, прийняття та позначення технічних умов (національний стандарт), розробленими Державним підприємством Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості Держспоживстандарту України (ДП УкрНДНЦ) та затвердженими наказом Держспоживстандарту України від 30.04.2004 №86.

Спірні технічні умови ТУУ 29.3-1:2010 за змістом містять сферу їх застосування, технічні умови, вимоги безпеки і охорони навколишнього природного середовища, утилізації, правила приймання, методи контролю, транспортування і зберігання, вказівки по експлуатації, гарантії виготовлення, тобто, складені у відповідності до вимог вказаних Правил.

В тексті додатку «А» до технічних умов зазначено перелік нормативних документів, посилання на які містять в технічних умовах.

Вказаний перелік містить численні посилання на норми ДСТУ, на підставі яких ці технічні умови були розроблені.

За таких обставин, спірні технічні умови не мають ознак творчості (інтелектуальних зусиль автора), а є результатом технічної роботи.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про те, що текст спірних технічних умов жодним чином не регламентовано.

За викладених умов, ні внутрішня, ні зовнішня форми подачі тексту спірних технічних умов не відображають творчу індивідуальність автора та індивідуальність твору загалом.

Крім того, оригінальний літературний твір містить самостійні елементи, які є обєктивним вираженням творчої діяльності автора.

У спірних технічних умовах відсутні ознаки оригінальності, зокрема, використання автором специфічних (характерних для нього) лексичних одиниць та порядок їх застосування; відсутні графічні матеріали (рисунки, схеми, графіки).

Отже, позивачем не доведено наявності у спірних технічних умовах ознак обєкту, що підлягає правовій охороні, зокрема, оригінальності форми їх вираження.

Враховуючи, що спірні технічні умови ТУУ 29.3-1:2010 представлені за допомогою професійної мови та внутрішня форма їх вираження не є оригінальною, судова колегія приходить до висновку, що вони не є обєктом авторського права і не підлягають правовому захисту.

Відповідачем надано до матеріалів висновок експерта у сфері інтелектуальної власності №274/18 від 26.10.2018, складений на замовлення відповідача ОСОБА_6 центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (а.с.7-44 т.2).

В наведеному висновку експертом встановлено, що у спірних технічних умовах ТУУ 29.3-1:2010 частково використано інші технічні умови ТУУ 29.1-1-2002 (розроблені начальником технічного відділу «ООО НПФ «Аєромех») шляхом відтворення фрагментів твору.

Також експерт дійшов висновку про те, що об'єкт дослідження технічні умови ТУУ 29.3-1:2010 не містить ознак авторського права у зв'язку із виявленням у них запозичень із інших творів, які було створено раніше.

Судова колегія не приймає вказаний висновок експерта як допустимий доказ, оскільки в порушення ч.2 ст.98 ГПК України, експертом вирішено питання права, а саме, наявність в досліджуваних технічних умовах ознак обєкту авторського права.

Крім того, висновки експерта про те, що технічні умови не містять ознак обєкту авторського права грунтуються на тому, що у наданих позивачем технічних умовах використано фрагменти інших технічних умов.

Однак, авторським правом охороняється форма, а не зміст твору.

Враховуючи наведене, наданий відповідачем висновок експерта не приймається судом як належний доказ.

Позивач в позові та в апеляційній скарзі посилається на свідоцтво №45388 від 03.09.2012 про реєстрацію авторського права на твір, видане Державною службою інтелектуальної власності України, як на доказ існування об'єкту авторського права - «Сепаратори імпелерні ICM. Технічні умови» ТУУ 29.3-1:2010.

Судова колегія не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 10.05.1993 «Про стандартизацію і сертифікацію» (чинний на час видачі позивачу свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір), для організації інформування споживачів (замовників) про номенклатуру та якість продукції, що випускається, контролю

відповідності технічних умов обов'язковим вимогам державних, а в передбачених законодавством випадках - галузевих стандартів технічні умови на продукцію та зміни до них підлягають державній реєстрації в територіальних органах центрального органу виконавчої влади з питань технічного регулювання.

Отже, територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань технічного регулювання не зобовязаний перевіряти проекти технічних умов на предмет дотримання в їх підготовці приписів законодавства про авторське право і суміжні права.

Мета такої реєстрації інша - інформування споживачів (замовників) про номенклатуру та якість продукції, що випускається, контроль відповідності технічних умов обов'язковим вимогам державних, галузевих стандартів.

За наведеного, реєстраційний документ - свідоцтво №45388 від 03.09.2012 про реєстрацію авторського права на твір, видане Державною службою інтелектуальної власності України, засвідчує авторство на твір, однак, не є доказом існування обєкту авторського права в розумінні ч.1 ст.8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», як про це зазначає позивач.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 3, 7, 8 Закону України „Про авторське право і суміжні права, які визначають сферу дії Закону, субєктів та обєкти авторського права, у сукупності із визначеними в ст. 420 ЦК України категоріями обєктів інтелектуальних прав, спірні технічні умови як технічні вимоги, яким повинні відповідати продукція не можуть бути віднесені до обєктів авторського права.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вказане свідоцтво є чинним та на скасоване в установленому законодавством порядку не спростовують висновків суду про те, що спірні технічні умови не є обєктом авторського права.

В апеляційній скарзі позивач посилається на договір про передачу (відчуження) виключних майнових прав на твір від 23.11.2017 (укладений останнім з ТОВ «Науково-виробнича компанія «Агро-Вігс») як на доказ існування обєкту авторського права.

Однак, такі доводи позивача є необгрунтованими, оскільки вказаний договір є документом, що засвідчує домовленість сторін, яка спрямована на набуття певних прав та обовязків, однак, за своєю правовою природою не є належним доказом в розумінні ст.76 ГПК України на підтвердження належності спірних технічних умов до обєкту авторського права.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушення відповідачем прав позивача.

Крім того, судова колегія враховує наступне.

Частиною першою статті 15 вказаного Закону визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Частинами другою та третьою статті 15 Закону «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом, а виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів, публічне виконання і публічне сповіщення творів, публічну демонстрацію і публічний показ, а також їх переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни.

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі.

Отже, використання у авторському праві можливе лише за формою, а не за змістом.

З аналізу наведених приписів Закону вбачається, що підставою для стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, є необхідність доведення такого порушення; при цьому, слід мати на увазі, що порушенням авторського права є, зокрема, неправомірне використання обєкта авторського права.

Позивачем не доведено, що відповідачем під час здійснення господарської діяльності з виробництва сепаруючих машин використано спірні технічні умови, що підпадає під визначення способів використання обєкта авторського права, оскільки позивач не надав суду доказів використання відповідачем оригінальної форми спірних технічних умов 29.3-1:2010.

Одне лише посилання у документі відповідача «Керівництві з експлуатації машин» на номер технічних умов (як про це зазначає позивач) не свідчить про використання відповідачем їх оригінальної форми.

Крім того, «використання» в розумінні наведених норм не може здійснюватися за змістом, номер технічних умов не є його оригінальною назвою та не може вважатись самостійним твором.

Твердження позивача про те, що рішенням господарського суду Харківської області від 07.02.2018 у справі №922/4399/17 та від 08.08.2018 у справі №922/1550/18 встановлено преюдиціальний факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю майнових авторських прав позивача на твір («Технические условия «Сепаторы импеллерные ИСМ (Сепаратори імпелерні ІСМ)» ТУУ 29.3-1:2010) правомірно визнано судом першої інстанції безпідставними, оскільки у цих рішеннях судом не досліджувалося питання та не встановлювався факт належності технічних умов ТУУ 29.3-1:2010 до об'єктів авторського права.

Крім того, висновки суду, наведені у мотивувальній частині цих судових рішень, є юридичними висновками, а не встановленими фактами обєктивної реальності. З цих підстав їх також не можна віднести до преюдиціальних фактів.

Стосовно доводів позивача про те, що ТОВ «Завод Харківагромаш» є власником веб-сайту https://zavodagromash.com, на якому розміщено пропозиція реалізації продукції машин АСМ-5 та керівництво з експлуатації англійською мовою, що підтверджується довідкою Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №45/2018-Д-ЦК від 03.04.2018 (а.с.77-84 т.1), судова колегія зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Відповідно до наданої позивачем довідки, реєстрант доменного імені zavodagromash.com ОСОБА_5, а отже, він є власником веб-сайту - https://zavodagromash.com.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Паеффген проти Німеччини (PAEFFGEN GMBH v. Germany, № 25379/04, 21688/05, 21722/05, 21770/05, ECHR 2007)", вказав на те, що власник доменного імені вправі самостійно визначати способи його використання (розмістити рекламу, сайт про послуги і товари, зробити доступ платним або безкоштовним, здавати доменне ім'я в оренду, продати його). Тому виключне право на використання доменного імені має економічну цінність, а відповідно є правом власності в змісті статті першої Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Позивачем не надано доказів того, що власник доменного імені zavodagromash.com (сайту https://zavodagromash.com) передав вказане доменне ім'я у власність або користування ТОВ «Завод Харківагромаш», на підставі відповідного договору, а також доказів того, що користування доменом zavodagromash.com здійснюється без належної правової підстави саме ТОВ «Завод Харківагромаш».

Враховуючи наведене, належність та використання саме ТОВ «Завод Харківагромаш» веб-сайту https://zavodagromash.com не підтверджується належними доказами, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи, що спірні технічні умови не є обєктом авторського права і не підлягають правовому захисту, а також те, що позивачем не доведено використання відповідачем спірних технічних умов у контексті авторського права, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації та штрафу за порушення авторського права.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2018 у справі №910/7075/18- без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2018 року у справі №910/7075/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.03.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Л.Ф. Чернота