ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа №909/75/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.

розглянув матеріали апеляційної скарги Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі - ДМП "ІФТКЕ") № 17/1335 від 22.10.2018 (вх. № 01-05/804/18 від 29.10.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018 (суддя Шкіндер П.А., повний текст складено 01.10.2018)

у справі № 909/75/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Мотортєх", м. Первомайськ, Миколаївська область,

до відповідача: ДМП "ІФТКЕ", м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 273 088, 42 грн,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 адвокат (довіреність №13/01-3 від 13.01.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 адвокат (довіреність №11/215 від 19.02.2019).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

У судовому засіданні 20.02.2019 року у розгляді справи оголошено перерву до 19.03.2019 року.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Сторонами не подано клопотань.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. ТОВ "Мотортєх" 17.01.2017 звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП "ІФТКЕ" про стягнення основного боргу в розмірі 273 088,42 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.08.2017 року, а.с. 107-108, т.1).

3.2. В обґрунтування заявлених вимог посилається на відмову відповідача здійснювати оплату за аварійний ремонт (виконані роботи) газового двигуна-генератора ДвГ1а зав. № 32-375 і за отримані запчастини. Зазначав, що, оскільки підписувати договір відповідач відмовився, то до відносин між сторонами слід застосовувати ст.ст. 1212-1214 ЦК України про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

3.3. Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Господарського Івано-Франківської області від 03.11.2017 позовні вимоги задоволено. Стягнено з ДМП "ІФТКЕ" на користь ТОВ «Мотортех» заборгованість в сумі 273 088, 42 грн. та 4 096,33 грн. судового збору (а.с. 147-149, т.1).

3.3. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 зазначене рішення суду залишено без змін (а.с. 192-198, т.1).

3.3. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.06.2018 судові акти скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 243-247, т.1).

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018 по результатах нового розгляду справи (суддя Шкіндер П.А.), позов ТОВ "Мотортєх" до ДМП "ІФТКЕ" про стягнення заборгованості в сумі 273 088, 42 грн задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 273088,42 грн та 4 096, 33 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4.2. Судове рішення мотивоване ч.2 ст. 6, ч.2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 202, ч.ч. 1, 2 ст.205, ч.1 ст.207, ст.ст. 257, 650, 264, ч.ч.4,5 ст.267, ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ч.3 ст.180, ст.181 Господарського кодексу України (надалі ГК України), ст.ст. 1, 2 Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності" від 24.05.2012 № 4851-VI (у редакції від 02.10.2012, що діяла з 07.11.2012 та була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.ч. 1,2,4 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 1 червня 2010 року № 2289-VI (у редакції від 01.01.2013) і зроблено висновок, що між сторонами у справі виникли правовідносини зобовязального характеру, а саме: укладення договору на виконання робіт у спрощений спосіб, а також відносини відповідального зберігання, а тому, до спірної ситуації не підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Враховуючи підписання сторонами у справі акту приймання-передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту 15.07.2015 р., а оскільки позовна заява до суду першої інстанції подана 17.01.2017 р., суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності. З врахуванням ціни позову 273088,42грн., а також, що відповідач здійснює закупівлі товарів, робіт і послуг не за кошти, визначені в пункті 4 частини першої статті 1 Закону № 2289-VI у редакції від 01.01.2013, суд прийшов до висновку що правові відносини, що склались між сторонами не підпадають під дію Закону України "Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності" (у редакції від 02.10.2012,) та Закону України "Про здійснення державних закупівель" № 2289-VI ( у редакції від 01.01.2013), та про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. ДМП "ІФТКЕ" не погоджується з ухваленим рішенням суду і вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права і неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що судом безпідставно не застосовано ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності, оскільки з 05.03.2013 року почався перебіг позовної давності щодо вимоги про сплату коштів за ремонт газового двигуна і закінчився 04.03.2016 року, а судом не встановлено початок перебігу позовної давності та його закінчення. Звертає увагу на те, що акт приймання-передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту 15.07.2015 р., не є документом, що перериває перебіг позовної давності. Апелянт також не погоджується з висновком суду про наявність між сторонами правовідносин зобовязального характеру. Стверджує, що суд першої інстанції не дослідив, чи укладаючи договір у спрощений спосіб сторони погодили предмет, ціну та строк дії договору. Зазначає, що суд першої інстанції, встановивши укладення між сторонами спору договору на виконання робіт у спрощений спосіб, мав застосувати ст. 625 ЦК України, а позовні вимоги позивачем були збільшені з посиланням на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України на основі висновку експерта, наданого за ухвалою суду у даній справі, що можливо у випадку відшкодування завданої шкоди або збитків. Стверджує, що суд, задоволивши позов, стягнув з відповідача не суму боргу за договором, а суму завданої шкоди або збитків і вийшов за межі позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції не повністю врахував вказівки касаційної інстанції, викладені у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 та не врахував, що комунальне підприємство може бути отримувачем державних коштів та витрачати їх для здійснення закупівель товарів, робіт та послуг. Просить оскаржуване рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

5.2. ТОВ "Мотортєх" не скористалось своїм правом та не надало відзиву на апеляційну скаргу.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2013 р. згідно акту приймання-передачі на відповідальне зберігання позивачем передано відповідачу на відповідальне зберігання обладнання згідно наведеного опису (а.с. 12, т.1).

Технічний акт по встановленню причини аварії (поломки) двигуна-генератора ДВГ1А-500 зав. № 32-375 від 19.02.2013 (а.а.13, т.1) підписаний лише позивачем.

Між ТОВ «Мотортех» та ДМП "ІФТКЕ" підписано технічний акт від 04.03.2013 з проведення ремонту двигун - генератора ДвГ 1А 500 зав. №32-375, яким сторони зафіксували виконання робіт з нижче наведеним переліком (а.с. 14, т.1) .

15.07.2015 р. між сторонами підписано також акт приймання-передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500, що підтверджується «Технічним актом з проведення ремонту двигун-генератора ДВГ1А-500, зав. №32-375» (а.с. 15, т.1). Даним актом зафіксовано ще раз факт передачі майна згідно акту приймання-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013 (таблиця № 1); перелічено запчастини, які додатково виникла необхідність використати в процесі ремонтних робіт (таблиця № 2); перелічені запчастини, передані замовнику, ДМП «Івано-Франнківськтеплокомуненерго" для виконання робіт з капітального ремонту турбокомпресора-генератора ДВГ1А-500, зав. № 32-375 (таблиця №). Згідно вказаного акту сторони підтвердили той факт, що роботи по «Договору на виконання робіт аварійного ремонту» двигун-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375, виконані в повному обсязі, з належною якістю та в строк. Замовник зі своєї сторони підтвердив відсутність будь-яких претензій технічного, технологічного характеру, тощо.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою суду від 30.03.2017 року призначено судову товарознавчу експертизу (а.с. 63-64, т.1).

Згідно висновку експерта №4.3-140/17 від 31.07.2017 р. ринкова вартість запасних частин, зазначених в акті прийому-передачі від 15.07.2015, до двигуна-генератора ДвГ1А-500, зав. №32-375п згідно переліку наведеного в таблиці 2 висновку судового експерта станом на 27.03.2017 могла становити 64638,66 грн., згідно переліку наведеного в таблиці 3 висновку судового експерта станом на 07.03.2017 могла становити 208449,76 грн. При цьому, відповідно до даного висновку, визначити вартість деяких запчастин не є можливим, оскільки цінова інформація відносно вказаних об'єктів у наданих на дослідження вихідних даних відсутня (а.с. 100-104, т. 1).

Тобто, фактично заявлена у позовній заяві сума позову та задоволена судом є вартістю запасних частин, використаних позивачем під час ремонтних робіт двигуна. Вартість робіт в цю суму не включена.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), ч. 1 ст. 193 ГК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч.1 ст.181 ГК України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, з урахуванням ч.2 ст. 205 ЦК України, договір може вважатися здійсненим за умови вчинення сторонами таких дій, що засвідчують їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з технічним актом від 04.03.2013 р., актом приймання-передачі на відповідальне зберігання від 13.02.2013 р., а також актом приймання передачі запасних запчастин для проведення робіт з аварійного ремонту двигун-генератора ДвГ1А-500 від 15.07.2015 р., позивачем було здійснено виконання аварійного ремонту двигуна та отримано на зберігання запасні запчастини згідно переліку, вказаному у акті.

Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом, у даному випадку між сторонами між сторонами у справі виникли правовідносини зобовязального характеру, а саме: укладення договору на виконання робіт у спрощений спосіб, а також відносини відповідального зберігання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що в даному випадку має місце набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання, а, оскільки, між сторонами виникли зобовязальні відносини, тому не підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості у розмірі 273088, 42грн.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на відмову відповідача здійснювати оплату за аварійний ремонт (виконані роботи) і за отримані запчастини, а тому оскільки підписувати договір відповідач відмовився, то до відносин між сторонами слід застосовувати ст.ст. 1212, 1213 ЦК України про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Позивач подавав до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог від 21.08.2017 року ( а.с. 107-108, т.1), враховуючи висновок судового експерта, складений в результаті проведення судової товарознавчої експертизи, однак згідно заяви було збільшено тільки предмет позову. Підстави позову залишились незмінними.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, встановивши укладення між сторонами спору договору на виконання робіт у спрощений спосіб, мав застосувати ст. 625 ЦК України, а позовні вимоги позивачем були збільшені з посиланням на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України на основі висновку експерта, наданого за ухвалою суду у даній справ, що можливо у випадку відшкодування завданої шкоди або збитків. Стверджує, що суд, задоволивши позов, стягнув з відповідача не суму боргу за договором, а суму завданої шкоди або збитків і вийшов за межі позовних вимог.

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що правовідносини сторін у спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України

Оскільки між сторонами у справі, яка переглядається, було укладено договір на виконання робіт у спрощений спосіб, а кошти, які просить стягнути позивач, є вартістю запасних частин, то такі кошти не можуть бути витребувані відповідно до ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. Така ж правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі N 5006/18/13/2012, від 14.10.2014 у справі № 922/1136/13.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, беручи до уваги те, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

8. Судові витрати.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином витрати на професійну правничу допомогу позивача, згідно наданого розрахунку та виписок з банківського рахунку (вх. № апеляційного суду 01-04/1142/19 від 20.02.2019 року) , покладаються на позивача.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пп. «б», «в», п. 4 ч. 1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За поданий позов ТОВ "Мотортєх" сплатило судовий збір у розмірі 4096,33 грн., який покладається на позивача.

За подання апеляційної скарги вперше ДМП "ІФТКЕ" сплачено 4505,97 грн судового збору, за подання касаційної скарги - 8193,00 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги на новому розгляді сплачено 6144,50 грн судового збору, а враховуючи задоволення апеляційної скарги, судовий збір у загальній сумі 18843,47 грн покладається на ТОВ "Мотортєх".

Керуючись ст.ст. 86, 129, 252, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018 року у цій справі скасувати і прийняти нове рішення. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортєх" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 273 088, 42 грн відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мотортєх" (55200, Миколаївська область, м. Первомайськ, пров. Гранітний,14, ідентифікаційний код 37113876) на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (76007, м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 59-А, ідентифікаційний код 03346058) 18843,47 грн судового збору.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.03.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Кравчук Н.М.