ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/225/19

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветеко», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Харути Вікторії Анатоліївни,

м. Біла Церква

про стягнення 37 522,52 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветеко» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Харути Вікторії Анатоліївни (надалі-відповідач) про стягнення 37 522,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 1049 від 16.12.2016 щодо своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

Разом з цим, в прохальній частині позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветеко» просить суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/225/19, задоволено клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено відповідачу строк для подання заяв із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву із додержаннями вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення щодо ухвали суду від 23.01.2019. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило. Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ветеко» (позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Харутою Вікторією Анатоліївною (відповідач, покупець) укладений Договір поставки № 1049, відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця певний товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Предметом постачання є ветеринарні препарати, вакцини, обладнання, згідно з видатковими накладними, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Кількість та асортимент товару зазначається у видаткових накладних на кожну окрему поставку (п. 2.1 договору).

Умовами п.п. 4.1, 4.3 договору визначено, що покупець оплачує поставлений продавцем товар за цінами, які вказуються в рахунку та видаткових накладних на кожну окрему поставку. Загальна сума кожної поставки зазначається у відповідній видатковій накладній. Суму договору складає сума вартості всього товару, що постачається продавцем покупцю на умовах цього договору на протязі терміну його дії. Загальна сума договору не обмежується.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку в національній валюті України. Датою платежу вважається дата фактичного надходження коштів за поставку на розрахунковий рахунок продавця, номер якого вказується у відповідному рахунку (п. 5.1 договору).

Оплата поставленого товару здійснюється:

- 20 % суми кожної поставки сплачується згідно з виставленим рахунком фактурою протягом 2 календарних днів, якщо в рахунку не визначений іншій термін оплати;

- остаточний розрахунок здійснюється після отримання товару згідно з видатковою накладною протягом 14 календарних днів з моменту переходу права власності на товар. Переходом права власності на товар вважається дата виписки відповідної видаткової накладної (п. 5.2 договору).

Грошові кошти, що надходять від покупця як оплата за отриманий товар за договором, зараховуються продавцем в рахунок погашення заборгованості покупця послідовно, починаючи з першої за датою видачі неоплаченої видаткової накладної, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 5.3 договору).

Умовами п.п. 6.1, 6.2 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018. Закінчення строку дії не тягне за собою припинення зобов'язань по оплаті поставленого товару. Якщо сторони після спливу строку дії договору не заявили про зміну або припинення дії договору, договір вважається пролонгованим на один рік без укладення окремої письмової угоди про таке.

Так, позивач належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе за умовами договору зобов'язання передавши відповідачу товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Видаткові накладні підписані зі сторони позивача і відповідача та скріплені печатками сторін, що свідчить про отримання відповідачем товару за кількістю та якістю.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, вартість отриманого товару сплачена відповідачем лише частково, про що свідчать наявні в матеріалах справи виписки по особовому рахунку позивача, вартість товару в сумі 33 618,13 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач відзиву на позов, контррозрахунку суми боргу або доказів оплати заборгованості за Договором поставки № 1049 від 16.12.2016 суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 1049 від 16.12.2016 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 33 618,13 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконання відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 917,87 грн. пені, 743,36 грн. інфляційних втрат та 243,16 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 19.10.2018 по 14.01.2019.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Умовами п. 7.2 договору передбачено, що у разі порушення термінів розрахунків покупець за вимогою продавця зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період такого прострочення, за кожний день затримки від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм права, враховуючи, що розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 917,87 грн. пені, 743,36 грн. інфляційних втрат та 243,16 грн. 3 % річних визнаються судом та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Харути Вікторії Анатоліївни (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветеко» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 25-А, ) 33 618 (тридцять три тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 13 коп. заборгованості, 2 917 (дві тисячі дев'ятсот сімнадцять) грн. 87 коп. пені, 743 (сімсот сорок три) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 243 (двісті сорок три) грн. 16 коп. 3 % річних та 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 01.04.2019.

Суддя О.О. Христенко