ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3461/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Тацій О.В.

при секретарі судового засідання Пустоваловій І.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ПФ "Діоніс-95", м. Харків
до ФОП Абу-Лух Джіхад, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

відповідно до протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Діоніс-95" звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Абу-Лух Джіхад, про стягнення заборгованості за договором оренди № 1 від 11.02.2005 р. та договором суборенди державного майна № 1 від 11.02.2015 р., а саме: основного боргу в сумі 187 390,75 грн., пені в сумі 5 319,21 грн., неустойки в сумі 3 021,21 грн., штрафу 5% в сумі 4 940,13 грн., штрафу 10% в сумі 3 380,25 грн., 3% річних у сумі 443,28 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 067,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за вищевказаними договорами, в зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.01.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.01.2019 р. за клопотанням позивача підготовче засідання відкладено на 14.02.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.02.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 р. задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи по суті на 14.03.2019 р. о 12:20.

В судове засідання відповідач не прибув, хоча належним чином був повідомлений про місце, день та час розгляду справи, надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання часу для сплати заборгованості з орендної плати.

Розглянувши заявлене клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвали Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 р., 22.01.2019 р. повернулись на адресу суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.02.2019 р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.03.2019 р., відповідач отримав 26.02.2019 р.

Проте, відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, зокрема, не скористався наданими йому процесуальними правами щодо приймання участі у судових засіданнях з висловленням своєї позиції у справі, а тільки 14.03.2019 р. звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Враховуючи сплив визначеного ст. 195 ГПК України 30-денного строку для розгляду справи по суті, справа розглядається судом за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши представника позивача, суд встановив наступне.

11 лютого 2015 року між Приватною фірмою «Діоніс-95» (орендар) та фізичною особою - підприємцем Абу-Лух Джіхад (суборендар) укладено договір суборенди державного майна № 1 (далі - Договір суборенди).

11 лютого 2015 року між Приватною фірмою «Діоніс-95» (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Абу-Лух Джіхад (орендар) укладено договір оренди № 1 (далі - Договір оренди).

Відповідно до пункту 1.1. Договору суборенди орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлові приміщення №№ 7', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', ІІІ', IV' на цокольному поверсі, загальною площею 188,2 м2.

Згідно з пунктом 2.1. Договору суборенди суборендар вступає в термінове платне користування орендованими приміщеннями з моменту підписання сторонами даного договору й акту приймання-передачі (Додаток № 2).

За актом приймання-передачі об'єкту оренди від 01 березня 2015 року зазначені нежитлові приміщення були передані позивачем та прийняті відповідачем в суборенду без зауважень (а. с. 18).

Відповідно до пункту 2.1. Договору оренди орендодавець (ПФ «Діоніс-95») передав, а орендар (ФОП Абу-Лух Джіхад) прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, та рухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 9 «Кафе з площадкою», загальною площею: 10.3 кв.м. та «нежитлове приміщення цокольного поверху №541, загальною площею: 19.7 кв.м.

Згідно з пунктом 5.1. Договору оренди об'єкт оренди передається орендодавцем орендарю протягом 5 календарних днів з дати укладення договору оренди на підставі акту приймання-передачі в орендне користування, в якому вказується опис технічного стану, розмір площі, місце розташування об'єкту оренди.

За актом передання-приймання об'єкту оренди від 11 лютого 2015 року зазначені нежитлові приміщення та рухоме майно були передані позивачем відповідачу в оренду без зауважень (а. с. 41).

Приписами пункту 3.1. Договору суборенди за оренду приміщення суборендар щомісяця вносить орендну плату, яка включає плату за користування об'єктом оренди, а так само відшкодовує орендарю фактичні витрати за комунальні послуги.

Відповідно до п. 3.2. Договору суборенди орендна плата за перший місяць оренди встановлюється на підставі Методики розрахунків і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 г. зі змінами й становить без ПДВ за базовий місяць розрахунків січень 2015 р. (останній місяць за який є інформація про індекс інфляції) - 16 126,04 грн. на місяць.

Пунктом 3.4. Договору суборенди сторони визначили, що щомісячна плата за суборенду сплачується суборендарем орендарю не пізніше 5 числа поточного місяця, як попередня оплата за поточний місяць.

Згідно з пунктом 3.12. Договору суборенди суборендар, крім платежів по оренді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.

За приписами пункту 3.11. Договору суборенди суборендар зобов'язаний сплачувати орендну плату не пізніше строку, зазначеного в даному договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні суборендарем зазначених рахунків орендна плата розраховується суборендарем самостійно, а також індекс інфляції, за період з місяця підписання договору до місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Відповідно до пункту 8.1. Договору суборенди даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку оренди.

25 січня 2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору суборенди, відповідно до умов якої сторони продовжили строк дії Договору суборенди до 31.12.2018 р. (а.с. 30).

Відповідно до пункту 6.1. Договору оренди орендар зобов'язаний вносити плату за користування об'єктом оренди (орендну плату) в розмірах та в строки, обумовлені даним договором.

01 червня 2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору оренди, відповідно до умов якої орендна плата встановлюється в розмірі 43873,96 грн. за кожен календарний місяць строку користування об'єктом оренди за період з 01.06.2016 р. по 31.12.2016 р. (а. с. 112).

01 березня 2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до Договору оренди, відповідно до умов якої сторони продовжили строк дії Договору оренди до 31.12.2018 р. та виклали п. 6.3. Договору оренди в наступній редакції: орендна плата встановлюється в розмірі 48 875,00 грн. за кожен календарний місяць строку користування об'єктом оренди. (а. с. 113).

Відповідно до пункту 6.11. Договору оренди орендна плата сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 5-го числа поточного місяця, шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця.

Згідно з пунктом 6.15. Договору оренди орендар крім платежів по оренді повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендодавцем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.

Пунктом 6.13. Договору оренди сторони визначили, що орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату не пізніше строку, зазначеного в даному договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні орендарем зазначених рахунків, орендна плата розраховується орендарем самостійно, а також індекс інфляції, за період з місяця підписання договору до місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Як стверджує позивач, він належним чином виконав свої зобов'язання за Договорами оренди та суборенди, передав приміщення у користування відповідачу, на виконання положень зазначених Договорів виставляв відповідачу відповідні рахунки на погашення плати за оренду та суборенду, а також на компенсацію витрат на комунальні послуги, копії яких додані до позовної заяви.

Відповідач в свою чергу жодних претензій щодо невиконання або неналежного виконання позивачем зобов'язань за договором не висловлював, проте свої зобов'язання з оплати орендної плати за оренду та суборенду, а також компенсації витрат на комунальні послуги не виконав, у зв'язку з чим, станом на 12.12.2018 р. у нього утворилась заборгованість з орендної плати за оренду та суборенду, а також витрат на комунальні послуги (частково за вересень та жовтень 2018 року, без урахування вартості комунальних послуг за листопад та грудень 2018 року) в розмірі 187 390,75 грн. (розрахунок додається).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами від 17 жовтня 2018 та 6 грудня 2018 року щодо погашення простроченої заборгованості за Договорами оренди та суборенди, які були залишені відповідачем без відповіді та без задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За період жовтень - грудень 2018 року, без урахування вартості комунальних послуг за листопад та грудень 2018 року орендна та суборендна плата відповідачем не сплачувалась, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати склала 185 442,41 грн.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували би оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за Договорами оренди та суборенди.

Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі, у матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд вважає заявлену вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованість за договором оренди № 1 від 11.02.2005 р. та договором суборенди державного майна № 1 від 11.02.2015 р., а саме основного боргу в сумі 185 442,41 грн. нормативно та документально обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача оренди обладнання протипожежної охорони та охоронної протипожежної сигналізації за жовтень 2018 року у сумі 1948,34 грн., то суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки умовами Договорів оренди та суборенди, а також Додаткових угод до них, не передбачено обов'язку їх оплати відповідачем. Зазначені витрати не відносяться до комунальних платежів.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 443,28 грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що він є вірним та відповідає наведеним вище нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 443,28 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 5319,21 грн. та неустойки в сумі 3021,12 грн., то колегія суддів частково їх задовольняє, виходячи з наступного.

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В ч. 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За приписами пунктів 12.2. - 12.3. Договору суборенди у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати суборендар сплачує орендарю штрафну неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день затримки.

У випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати компенсації за комунальні послуги суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі 1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, у відповідності до вимог Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні заслуги та утримання прибудинкових територій" № 686-XIV від 20.05.99р.

Відповідно до пунктів 11.2.-11.3. Договору оренди у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати орендар сплачує орендодавцю штрафну неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день затримки. У випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати компенсації за комунальні послуги орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, у відповідності до вимог Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" №686-ХЇ V від 20.05.1999 р.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення пені та неустойки, дійшов висновку про часткове їх задоволення з урахуванням задоволених позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості по орендній платі, а саме в сумі пені 5234,66 грн. та неустойки в сумі 2164,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача 5% штрафу в сумі 4940,13 грн. та 10% штрафу в сумі 3380,25 грн., то колегія суддів частково їх задовольняє, виходячи з наступного.

Відповідно до п.12.3.1. Договору суборенди до суборендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов'язань:

- 12.3.2. якщо період прострочення перевищує 30 календарних днів, то суборендар зобов'язаний сплатити орендарю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 5% від простроченої суми грошового зобов'язання;

- 12.3.3. якщо період прострочення перевищує 60 календарних днів, то крім штрафу, передбаченого у п.13.2.1.1. вище, суборендар додатково зобов'язаний сплатити орендарю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 10% від простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до п.11.3.1. Договору оренди крім зазначеного вище у п.11.2. цього Договору, до орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов'язань:

- 11.3.2. якщо період прострочення перевищує 30 календарних днів, то орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 5% від простроченої суми грошового зобов'язання;

- 11.3.3. якщо період прострочення перевищує 60 календарних днів, то крім штрафу, передбаченого у п.11.2.1.1. вище, орендар додатково зобов'язаний сплатити орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 10% від простроченої суми грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що нарахування штрафної неустойки у формі штрафу у розмірі 10% від простроченої суми грошового зобов'язання у розмірі 3380,25 грн., є правомірним, ґрунтується на умовах спірних договорів на нормах законодавства. Проте, стягнення штрафної неустойки у формі штрафу у розмірі 5% від простроченої суми грошового зобов'язання в сумі 4940,13 грн. є неправомірним, оскільки посилання позивача на пункти договорів - п.11.2.1.1. Договору оренди та п.13.2.1.1. Договору суборенди, при яких стягується цей штраф, відсутні у тексті Договорів оренди та суборенди, що свідчить про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 759, ч.ч. 1, 5 ст. 762, ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 283, 285 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Абу-Лух Джіхад (ІПН ) на користь Приватної фірми «Діоніс-95» (1) заборгованість за договором оренди № 1 від 11.02.2005 р. та договором суборенди державного майна № 1 від 11.02.2015 р., а саме: основного боргу в сумі 185 442,41 грн., пені в сумі 5234,66 грн., неустойки в сумі 2164,00 грн., штрафу 10% в сумі 3380,25 грн., 3% річних у сумі 443,28 грн., а також 2949,97 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено "25" березня 2019 р. р.

Суддя О. В. Тацій