УХВАЛА

21 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/15205/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

за участю представників:

Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА - Штепи Р.П.,

Національного банку України - Голєва Ю.В.,

Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - Ананійчука О.А.,

Кабінету Міністрів України - Кривовяз О.В.,

розглянув касаційну скаргу Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018

у складі колегії суддів: Хрипуна О.О. (головуючий), Суліма В.В., Чорногуза М.Г.

та на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017

у складі судді Ярмак О.М.

у справі за позовом Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА

до Національного банку України,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України,

про розірвання іпотечного договору.

За результатами розгляду касаційних скарг Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА подала до Господарського суду міста Києва позов про розірвання іпотечного договору від 26.03.2015 № 41, укладеного між Національним банком України та Компанією ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА (Авеніда до Інфанте № 50, район Се, Мадейра, муніципалітет Фуншал, Португалія), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. та зареєстрованого за № 672, з підстав, передбачених статтями 651, 652 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА посилається на те, що в 2016 році виникли обставини, які вона не могла передбачити та які суттєво впливають на майнові інтереси компанії та можливість виконання взятих договірних зобов'язань. Так, рішенням Правління НБУ від 18.12.2016 № 498-рш/БТ ПАТ КБ «Приватбанк» був визнаний неплатоспроможним. Указом Президента України від 18.12.2016 № 560/2016 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.12.2016 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників», яким запропоновано Кабінету Міністрів України розглянути на підставі пропозицій Національного банку України питання щодо капіталізації за участю держави в установленому порядку ПАТ КБ «Приватбанк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18.12.2016 № 2859 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Приватбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

18.12.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 961 «Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи», відповідно до якої, зокрема, постановлено: прийняти пропозицію Національного банку щодо участі держави в особі Міністерства фінансів у виведенні з ринку ПАТ КБ «Приватбанк» у спосіб, визначений пунктом 5 частини другої статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; установити, що держава в особі Міністерства фінансів придбає акції ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі за одну гривню.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, скаржник зазначав, що:

1) в момент укладення іпотечного договору Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА виходила з того, що така зміна обставин не настане, оскільки націоналізація відбулася більше ніж через 1,5 роки після укладення договору та підстав для неї не існувало на день укладення договору;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА не могла усунути після виникнення, оскільки зміна власника боржника відбувалась без погодження та без участі іпотекодавця;

3) виконання іпотечного договору призводить до порушення співвідношення майнових інтересів сторін і фактично позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору;

4) із змісту іпотечного договору, а також звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик суттєвої зміни обставин, які вплинули на майнові інтереси сторін, має нести іпотекодавець.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що судами не встановлено, а позивачем не доведено наявності обставин, що підтверджують порушення співвідношення майнових інтересів сторін спірного іпотечного договору внаслідок переходу позичальника до державної власності, та не встановлено обставин на підтвердження того, що у зв'язку зі зміною власника позичальника за кредитним договором виконання спірного договору іпотеки сторонами позбавить позивача того, на що він розраховував при укладанні оспорюваного договору, а зі змісту іпотечного договору випливає лише обов'язок іпотекодавця за рахунок переданого у іпотеку майна виконати зобов'язання боржника незалежно він причин неплатоспроможності.

Позивач, укладаючи іпотечний договір, шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання позичальником умов кредитного договору та передав Національному банку України в іпотеку відповідне майно саме з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань перед іпотекодержателем, що виникають з кредитного договору. Зміна власника позичальника за кредитним договором, в даному випадку, не впливає безпосередньо на позивача та на його можливість виконувати умови іпотечного договору, а відтак і не може вважатись істотною зміною обставин для сторін даного іпотечного договору в розумінні статті 652 ЦК України.

Позивачем також не доведено і інших обставин, які свідчать про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 651 ЦК України, зокрема невиконання або неналежне виконання відповідачем забезпечувального зобов'язання за іпотечним договором, порушення своїх обов'язків іпотекодержателя тощо. Тобто судом на підставі наданих учасниками справи доказів не встановлено обставин порушення відповідачем іпотечного договору в розумінні статті 610 ЦК України.

26.12.2018 Компанією ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА подано касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 та на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/3907/18, в якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позов повністю.

Посилання зроблені на порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції, оскільки спірний іпотечний договір № 41 є адміністративним договором, а також на неправильне застосування положень частин других статей 651 і 652 ЦК України.

Крім того, зазначено, що відмова Національного банку України у прийнятті виконання зобов'язання за кредитним договором від 24.10.2008 № 19 від ПАТ КБ «Приватбанк», а також пред'явлення при цьому вимоги про погашення боргу до позивача як майнового поручителя, свідчить про істотне порушення Національним банком України іпотечного договору, що спрямоване на заволодіння майном позивача шляхом звернення стягнення на це майно. На сьогодні Національним банком України подано позов до Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА про звернення стягнення на передане в іпотеку майно - справа № 910/6964/18.

Також вказується про те, що нестягнення (несписання) в безспірному порядку коштів з рахунків ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24.10.2008 № 19 за умови наявності достатньої суми коштів на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» свідчить про неприйняття всупереч вимог статей 525, 526, 527 ЦК України виконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх зобов'язань за кредитним договором, що є істотним порушенням умов кредитного договору від 24.10.2008 № 19 та спірного іпотечного договору.

Ухвалою Верховного Суду від 01.02.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 910/15205/17 за касаційною скаргою Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017.

12.03.2019 Компанією ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА було подано клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 302 ГПК України з посиланням на порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції.

ПАТ КБ «Приватбанк» подав заперечення на клопотання Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у якому просить відмовити у задоволенні такого клопотання з посиланням на правильність розгляду справи за правилами господарського судочинства.

Розглянувши доводи касаційної скарги, відзивів на неї, перевіривши мотиви заявленого клопотання, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, судова колегія відзначає, що відповідно до положень статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.05.2002 у справі № 8-рп/2002 за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частини другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначив, що юрисдикція судів - це повноваження судів вирішувати спори про право та інші правові питання.

Серед загальних критеріїв визначення судової юрисдикції виділяють предметний (характер спірних матеріальних правовідносин) і суб'єктний (суб'єктний склад цих правовідносин) критерії. Критерії розмежування видів судової юрисдикції - це передбачені законом підстави, з якими пов'язується можливість віднесення справи до того чи іншого виду судової юрисдикції.

Відповідно до статті 125 Конституцій України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник оскаржує постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у даній справі в тому числі з підстав порушення судами визначених статтею 20 ГПК України правил предметної та суб'єктної юрисдикції.

Частиною шостою статті 302 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Тобто наведена норма є імперативною і визначає, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в разі надходження такої касаційної скарги повинен передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки в іншому разі він порушить принцип «суду, визначеного законом», і будь-яке його рішення може вважатися незаконним з огляду на практику Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, оскільки Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА оскаржує постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у цій справі з підстав порушення судами правил предметної та суб'єктної юрисдикції та з огляду на пряму вказівку частини шостої статті 302 ГПК України, Суд дійшов висновку про передачу справи № 910/15205/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

У Х В А Л И В :

1. Справу № 910/15205/17 разом із касаційною скаргою Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Я. Погребняк