ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа№ 925/271/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Смірнової Л.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 18.03.2019

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.11.2018 (повне рішення складене 03.12.2018)

у справі № 925/271/18 (суддя - Довгань К.І.)

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2,

ОСОБА_4,

Приватного підприємства «АЛЬП-КОМ»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, рішення засновника Приватного підприємства «АЛЬП-КОМ», рішення загальних зборів засновників та визнання недійсною редакцію статуту Приватного підприємства «АЛЬП-КОМ», затверджену рішенням загальних зборів засновників, що оформлене протоколом від 08.09.2012

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та Приватного підприємства «АЛЬП-КОМ» (далі - ПП «АЛЬП-КОМ») про визнання недійсним договір купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012, сторонами у якому зазначені: продавцем - ОСОБА_3; покупцями - ОСОБА_4 (частка в статутному капіталі - 65%) та ОСОБА_2 (частка в статутному капіталі - 35%); визнання недійсним рішення засновника ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 про вихід зі складу засновників та звільнення з посади директора, підписантом у якому від імені засновника зазначений ОСОБА_3; визнання недійсними рішення загальних зборів засновників ПП «АЛЬП-КОМ», що оформлені протоколом від 08.09.2012 №1/2012, у якому присутніми учасниками зазначені: ОСОБА_4 (частка в статутному капіталі - 65%) та ОСОБА_2 (частка в статутному капіталі - 35%); визнання недійсною редакцію статуту ПП «АЛЬП-КОМ», затверджену рішенням загальних зборів засновників, що оформлене протоколом від 08.09.2012 №1/2012, та зареєстровану 10.09.2012 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, номер реєстраційного запису - 8008383.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору, рішень засновника та загальних зборів засновників та визнання недійсною редакцію статуту обґрунтовано тим, що оспорювані договір та рішення ним не приймались, підписи в рішенні та протоколі виконані іншою особою. Спірна редакція статуту зареєстрована на підставі вказаних вище рішень, тому є незаконною.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.11.2018 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012, сторонами у якому зазначені: продавцем - ОСОБА_3; покупцями - ОСОБА_4 (частка в статутному капіталі - 65%) та ОСОБА_2 (частка в статутному капіталі - 35%). Визнано недійсним рішення засновника ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 про вихід зі складу засновників та звільнення з посади директора, підписантом у якому від імені засновника зазначений ОСОБА_3 Визнано недійсними рішення загальних зборів засновників ПП «АЛЬП-КОМ», що оформлені протоколом від 08.09.2012 №1/2012, у якому присутніми учасниками зазначені: ОСОБА_4 (частка в статутному капіталі - 65%) та ОСОБА_2 (частка в статутному капіталі - 35%). Визнано недійсною редакцію статуту ПП «АЛЬП-КОМ», затверджену рішенням загальних зборів засновників, що оформлене протоколом від 08.09.2012 №1/2012, та зареєстровану 10.09.2012 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (нині - Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), номер реєстраційного запису - 8008383. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15 209, 33 грн судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 15 209, 33 грн судових витрат. Стягнуто з ПП «Аль-Ком» на користь ОСОБА_3 15 209, 33 грн судових витрат.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не приймалось спірне рішення засновника ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 про вихід зі складу засновників та звільнення з посади директора. Договір купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 ОСОБА_4 не укладався (ОСОБА_4 (65%), ОСОБА_2 (35%). Позивачем, як засновником ПП «АЛЬП-КОМ», та ОСОБА_4, як новим учасником, не приймалося рішення про затвердження статуту у редакції, яка зареєстрована у ЄДР (номер реєстраційного запису 8008383 від 10.09.2012).

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані правочини порушують права позивача, як власника частки у статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ», і власник правомірно звернувся до суду за захистом свого права в порядку ст. 20 Господарського кодексу України.

Також суд першої інстанції відмовив у застосуванні строку позовної давності. Виходячи з того, що доказів отримання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань саме позивачем у вказаний відповідачем період не доведено. Суд встановив, що позивач самостійно отримав витяг з Єдиного державного реєстру 03.01.2018, з якого він і дізнався про існування спірних правочинів. До суду позивач звернувся 26.03.2018, тобто в межах строку позовної давності.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 05.11.2018 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.11.2018. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 27.02.2019.

18.02.2019 ухвалою суду апеляційної інстанції прийнято доповнення до апеляційної скарги скаржника від 26.12.2018 до розгляду.

27.02.2019 суд апеляційної інстанції поновив ОСОБА_2 строк на подачу заперечень на відзиви та прийняв їх до розгляду; відклав розгляд справи на 18.03.2019.

В судове засідання 18.03.2019 з'явились скаржник та представник позивача. ОСОБА_4 та представник ПП «АЛЬП-КОМ» в судове засідання не з'явилися, Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, в порядку ст. 120, 242 ГПК України. Згідно з відомостями з офіційного веб-сайту Укрпошти відправлення вручено особисто ОСОБА_4 15.03.2019. Також попередня поштова кореспонденція, надіслана на адресу ОСОБА_4 отримувалася відповідачем 2, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та наданим стороною відзивом на апеляційну скаргу. Поштове повідомлення надіслане на адресу ПП «АЛЬП-КОМ» повернулося на адресу суду з відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання». Водночас, в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення попередніх поштових відправлень на адресу відповідача 3. До того ж, представник позивача зазначив, що його довіритель, як керівник відповідача 3 повідомлений та обізнаний про судове засідання. Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 є керівником ПП «АЛЬП-КОМ» (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch). За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

В судовому засіданні 18.03.2019 усною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання було відновлено скаржнику строк на подачу заяви про призначення додаткової почеркознавчої експертизи відповідно до ст. 119 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про призначення додаткової судової почеркознавчої експертизи та виклик свідка - ОСОБА_5 відмовлено.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги, доводи та короткий зміст наведених у них доводів

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилися письмові докази та обставини, на які посилався відповідач 1 в запереченнях, поясненнях та заяві про застосування позовної давності.

Скаржник зазначає, що за спільною домовленістю ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено договір купівлі стовідсоткової частки (20% ОСОБА_2, ОСОБА_4 - 80%), який не подавався на реєстрацію відповідних змін до статуту ПП «АЛЬП-КОМ» до моменту настання узгоджених між ними угод. Примірник цього договору зберігався у зятя ОСОБА_3 - ОСОБА_5 У подальшому на початку вересня 2012 року між скаржником та зятем ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було досягнуто домовленостей змінити раніше встановлені в наведеному вище договорі купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КOM», a саме ОСОБА_2 - 35%, а ОСОБА_4 - 65%.

Також скаржник зазначив про необхідність застосування позовної давності, яку обґрунтовує обізнаністю ОСОБА_3 ще на початку грудня 2013 року про те, що з 10.09.2012 він не зареєстрований у відомостях як учасник ПП «АЛЬП-КОМ», а право на його частку, яка йому належала, зареєстрована за ОСОБА_2 - 35 % та ОСОБА_4 - 65%. Викладене підтверджується зверненням ОСОБА_3 до державного реєстратора. Так, позивач звертався із запитом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців по ПП «АЛЬП-КОМ» та на підставі цього запиту отримав витяг з цього реєстру по ПП «АЛЬП-КОМ» станом на 04.12.2013, з якого зокрема вбачалося, що вже на той час засновниками ПП «АЛЬП-КОМ» були ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Не досліджував також, на думку скаржника, суд першої інстанції і обставини подання 20.12.2017 зятем позивача ОСОБА_3, а саме ОСОБА_5 державному реєстратору заяви з пакетом документів щодо внесення змін до установчих документів ПП «АЛЬП-КОМ» у зв'язку із зміною складу засновників цього підприємства. Зокрема ОСОБА_2 зазначає, що, ОСОБА_6 для державної реєстрації вказаних змін було подано державному реєстратору відповідну заяву, до якої було додано договір купівлі-продажу 35% частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 19.12.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно з яким відповідач 1 продав, а позивач купив належні ОСОБА_2 на праві власності 35 % частку в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ».

У доповненнях до апеляційної скарги від 26.12.2018 скаржник зазначив, що стягнення з нього судом першої інстанції судових витрат є неправомірним, оскільки 02.12.2018 він повідомляв суд та просив врахувати ту обставину, що має інвалідність та являється пенсіонером II групи інвалідності (надавав суду копії відповідних документів), а тому звільнений від сплати судового збору.

Крім того скаржник зазначив, що вважає заявлені представником позивача до стягнення витрати на правничу допомогу необґрунтованими (завеликими), оскільки, представник позивача не надав суду в описі наданих адвокатом послуг інформації по витраченому адвокатом часу на виконання відповідних робіт, що повинно було бути враховано судом першої інстанції при визначенні розміру судових витрат позивача на правничу допомогу.

21.02.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від скаржника надійшли заперечення на відзиви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Скаржник зазначив про додаткові питання, які пропанував поставити на вирішення експертизи та обґрунтовував необхідність їх встановлення.

Також зазначив, що письмові докази були ним подані саме в порядку, в межах і в строки, встановлені ГПК України (саме в межах підготовчого засідання суду), а саме, додані до його відзиву на позовну заяву, а також до додаткових клопотань про приєднання доказів по справі з обґрунтуванням періоду отримання ним цих доказів.

Щодо можливого отримання вказаного витягу по дорученню від імені ОСОБА_3 скаржником, то, зазначив, що позивач також не надав суду доказів існування такого доручення.

5. Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

04.02.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник заперечує проти вимог апеляційної скарги з огляду на таке.

Тристоронній договір купівлі-продажу корпоративних прав від 08.09.2012 позивач не підписував, про його укладення перемовин за участю ОСОБА_2 не вів. Останній ніколи не набував прав засновника ПП «Альп-Ком» у законний спосіб. Про те, що скаржник зареєстрований в ЄДР у складі учасників цього підприємств відповідач 2 дізнався у січні 2018 року. Також зазначив, що не уповноважував свого сина - ОСОБА_5 вести із цього приводу перемовини чи укладати від його імені цей договір.

Також ОСОБА_7 вказав, що не був учасником загальних зборів засновників, на яких було прийнято рішення про затвердження нової редакції статуту від 08.09.2012 (оспорюваного), у якому ОСОБА_2 зазначений у складі засновників ПП «Альп-Ком». Протоколу цих зборів та нової редакції статуту, яка визнана недійсною оскаржуваним рішенням, відповідач 2 не підписував, що встановлено висновками двох почеркознавчих експертиз, які наявні у матеріалах справи.

06.02.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти вимог скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Так, позивач зазначив, що у справі була призначена та проведена судова почеркознавча експертиза на предмет встановлення автентичності підписів позивача та другого відповідача у оспорюваних договорі, рішеннях та редакції статуту. Згідно з висновком експерта, жоден із наданих на дослідження документів не містить справжніх підписів позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 Аналогічні висновки містяться і у висновку експертизи, проведеної у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000066 від 05.01.2018 (висновок експерта 26.01.2018 №1/121).

Також позивач наголосив, що копії документів (договір купівлі-продажу від 27.04.2011, витяг з ЄДР, заяви ОСОБА_3.) були подані скаржником до суду з порушенням порядку подання доказів, встановленого ст. 80 ГПК України, про що позивачем 02.10.2018 на підставі ч. 8 вказаної статті були подані відповідні заяви з процесуальних питань - заперечення проти прийняття цих доказів до розгляду при вирішенні спору у даній справі. Окрім того, ці документи не мають ніякого відношення до підстав та предмету позову у даній справі за критерієм належності. Позивач заперечує сам факт отримання ним цього витягу.

Також позивач подав відзив на доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначив, що Законом України «Про судовий збір» не визначено переліку осіб, яких звільнено від обов'язку відшкодування позивачеві судових витрат на сплату судового збору. Не звільнені від такого обов'язку і фізичні особи із 2 групою інвалідності. Ця пільга, на думку позивача, поширюється на останніх лише у випадках безпосереднього звернення таких осіб до суду із відповідними позовними чи іншими заявами, апеляційними та касаційними скаргами.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. У свою чергу, першим відповідачем, як і іншими відповідачами, під час розгляду справи судом першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не було подано доказів їх не співмірності, як це передбачено ч. 6 ст. 126 ГПК.

Відзив на апеляційну скаргу від ПА «АЛЬП-КОМ» не надійшов. Заяв про продовження процесуального строку в порядку ч. 2 ст. 119 ГПК України не подано.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Господарський суд Черкаської області встановив, що з лютого 2010 року ОСОБА_3 був єдиним засновником ПП «АЛЬП-КОМ», згідно зі статутом останнього, що зареєстрований 11.02.2010 у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців (реєстраційний запис №3008383 від 11.02.2010).

Суд першої інстанції встановив, що у вересні 2012 року між позивачем та відповідачем 2 - ОСОБА_4 було досягнуто домовленості щодо відчуження на користь останнього частки у статутному капіталі вказаного підприємства у розмірі 65 % від його номінальної вартості.

08.09.2012 позивач уклав із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу зазначеної частки, із дотриманням простої письмової форми. Решта - частка у розмірі 35% у статутному капіталі залишилася у власності позивача.

Того ж дня були проведені спірні загальні збори засновників за участі позивача та ОСОБА_4, до порядку денного яких включені питання про затвердження змін до статуту підприємства, пов'язаних зі зміною складу учасників та місцезнаходження підприємства, а також обрання нового керівника.

Рішеннями загальних зборів (оскаржуваними) було затверджено зміни до статуту, а також обрано новим директором підприємства ОСОБА_2, якому доручено вчинити необхідні дії для державної реєстрації затверджених зборами змін до установчих документів. Це рішення було оформлене відповідним протоколом від 08.09.2012 №1/2012. ОСОБА_2 були передані усі необхідні документи для проведення державної реєстрації змін до установчих документів.

Як встановлено судом першої інстанції, у подальшому усією господарською та пов'язаною із нею діяльністю ПП «АЛЬП-КОМ» займався ОСОБА_2

Як вказує позивач, із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.01.2018 йому стало відомо, що ще з 10.09.2012 він не зареєстрований у відомостях як учасник ПП «АЛЬП-КОМ», а право на його частку у розмірі 35% зареєстровано за ОСОБА_2

Такі обставини стали підставою для звернення позивача до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області із заявою про скоєння злочину, за якою 05.01.2018 було відкрито кримінальне провадження №0000066 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України (підроблення документів).

У ході досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні були вилучені матеріали реєстраційної справи ПП «АЛЬП-КОМ», після ознайомлення з якими позивачу стало відомо, що для проведення державної реєстрації змін до установчих документів ОСОБА_2 був поданий зовсім інший пакет документів, згідно з якими 08.09.2012 було продано всі 100 відсотків статутного капіталу, з яких 35 % - ОСОБА_2, а 65% - ОСОБА_4 У результаті цього 10.09.2012 до ЄДР були внесені записи щодо державної реєстрації змін до установчих документів ПП «АЛЬП-КОМ» щодо складу засновників, зміни видів діяльності та інша, на підставі рішень та документів, а саме: рішення засновника ПП «АЛЬП-КОМ» (ОСОБА_3.) від 08.09.2012 про вихід зі складу засновників та звільнення з посади директора; договору купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012, сторонами у якому зазначені: продавцем - ОСОБА_3; покупцями - ОСОБА_4 (частка в статутному капіталі - 65%) та ОСОБА_2 (частка в статутному капіталі - 35%); протоколу загальних зборів засновників П «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 №1/2012, у якому присутніми учасниками зазначені: ОСОБА_4 (частка в статутному капіталі - 65%) та ОСОБА_2 (частка в статутному капіталі - 35%); редакції статуту ПП «АЛЬП-КОМ», затвердженої рішенням загальних зборів засновників, що оформлене протоколом від 08.09.2012 №1/2012.

Також 10.07.2018 ОСОБА_2 звернувся до начальника Слідчого Управління головного Управління Національної поліції з повідомленням вчинене кримінальне правопорушення державним реєстратором комунального підприємства «Реєстрація нерухомості». У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначає, що реєстратор, отримавши для реєстраційних дій документи, що подавалися заявником ПП «АЛЬП-КОМ» для державної реєстрації оскаржуваних змін, зокрема, рішення загальних зборів про зміну керівника підприємства, яке не відповідає вимогам статуту ПП «АЛЬП-КОМ», а відповідно і законодавству, здійснив дії, що на думку ОСОБА_2, є вчиненням посадового злочину, шляхом зловживання своїми владними повноваження.

Господарський суд Черкаської області, розглядаючи дану справу, призначив судову почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта: підпис у договорі купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 у графі «Продавець» виконаний не ОСОБА_3; підпис у договорі купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 у графі «Покупці» (ліворуч) виконаний не ОСОБА_4; підпис від імені ОСОБА_3 у рішенні засновника ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 про вихід зі складу засновників та звільнення з посади директора виконаний не ОСОБА_3; підпис від імені ОСОБА_4 у протоколі №1/2012 загальних зборів засновників ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 виконаний не ОСОБА_4; підпис від імені ОСОБА_4 у статуті ПП «АЛЬП-КОМ», зареєстрованому 10.09.2012 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, номер реєстраційного запису - 8008383, виконаний не ОСОБА_4

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Між учасниками справи склалися правовідносини з управління підприємством. Спір у справі стосується визнання недійсним рішення загальних зборів засновників та договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі.

За змістом ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 113 Господарського кодексу України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст. 2 ГПК України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом наведених норм права право на позов у особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Нормою ст. 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4 не підписувався, що підтверджується висновком експертів від 13.09.2018 №538,935-941/18-23 та не спростовано доводами апеляційної скарги.

Вимоги до письмової форми правочину встановлено ст. 207 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 2 якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Водночас, матеріалами справи підтверджується той факт, що ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_4, які зазначені підписантами у договорі купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012, такими не є.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір укладений без волевиявлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому наявні правові підстави для визнання недійсним спірного договору на підставі ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 543/790/15-ц.

Наведене також підтверджується висновком експерта від 26.01.2018 №1/121, згідно з п. 7 якого підпис від імені ОСОБА_3 в договорі купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП- КОМ» від 08.09.2012 - виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання скаржника на те, що оскаржуваний договір підписувався зятем ОСОБА_3 - ОСОБА_5 з огляду на те, що дана обставина не входить до предмету доказування та ніяким чином не спростовує факту непідписання оскаржуваної угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (тут і далі у редакції чинній на момент вчинення відповідних дій) у разі внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копія) одного із таких документів: рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників); заяви фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників); заяви, договору, іншого документа про перехід чи передачу частки учасника у статутному капіталі товариства; рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) із складу засновників (учасників) юридичної особи, якщо це передбачено законом або установчими документами юридичної особи. Тобто, за приписами цієї норми до договору купівлі-продажу корпоративних прав вимагається письмова форма.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Господарського кодексу України, статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб'єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб'єктами відповідно до закону.

Так, пп. 7.2. статуту ПП «АЛЬП-КОМ» (у редакції від 11.02.2010) встановлена виключна компетенція засновника щодо прийняття рішень про внесення змін та доповнень до статуту підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Цивільного кодексу України, установчі документи юридичної особи викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками).

Статут юридичної особи є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його Посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за ст. 216 Цивільного кодексу України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, які породжують певні правові наслідки, спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

В зв'язку з цим, підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 911/1518/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, визнання повністю або частково недійсними актів, що суперечать законодавству, є одним із способів захисту порушених прав та законних інтересів.

Як встановлено вище, позивачем та ОСОБА_4 не укладався договір купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012, сторонами у якому зазначені: продавцем - ОСОБА_3; покупцями - ОСОБА_4 (частка в статутному капіталі - 65%) та ОСОБА_2 (частка в статутному капіталі - 35%).

Крім того, позивачем не приймалось рішення засновника ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 про вихід зі складу засновників та звільнення посади директора. Позивачем, як засновником ПП «АЛЬП-КОМ», та ОСОБА_4, як новим учасником, не приймалося рішення про затвердження статуту у редакції, яка зареєстрована у ЄДР (номер реєстраційного запису 8008383 від 10.09.2012), що підтверджується, зокрема, висновком експертів від 13.09.2018 №538,935-941/18-23. Згідно з вказаним висновком підпис у рішенні засновника ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 про вихід зі складу засновників та звільнення посади директора у протоколі №1/2012 загальних зборів засновників ПП «АЛЬП-КОМ» від 08.09.2012 у статуті ПП «АЛЬП-КОМ», зареєстрованому 10.09.2012 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, номер реєстраційного запису - 8008383 не належить ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Водночас, позбавлення законного володільця права розпоряджатися своїм майном (корпоративним правом в розумінні ст. 167 Господарського кодексу України) є втручанням у право титульного володільця на вчинення ним правомочностей (продажу частки, корпоративне управляння підприємством, тощо) та, відповідно, порушенням закону (ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» - Права учасників товариства) та статті першої Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що вказаний правочин та акти порушують права позивача, як законного власника частки у статутному капіталі ПП «АЛЬП-КОМ» і є такими, що суперечать нормам закону оскільки були схвалені (підписані) особами, які не мали право на такі дії, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання їх недійсними.

Північний апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про те, що він також звертався до правоохоронних органів щодо порушення реєстратором законодавства про вчинення реєстраційних дій з огляду на те, що таке повідомлення до національної поліції не спростовує встановлених судом першої інстанції висновків, а дії державного реєстратора не входять до предмету розгляду по даній справі. Крім того, скаржником не надано результатів таких звернень (вирок, закриття кримінального провадження, тощо), а тому в силу ст. 62 Конституції України, докази протиправних дій з боку державного реєстратора відсутні.

Також суд апеляційної інстанції відхиляє посилання скаржника на заяву свідка, а саме: власної дружини - ОСОБА_8 з огляду на таке.

В силу приписів ч. 9 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 1 ст. 270 ГПК України).

Отже, враховуючи те, що вказані в заяві дружини скаржника обставини суперечать як заяві свідка ОСОБА_5, так і фактичним обставинам справи, розгляд справи в суді апеляційної інстанції здійснюється в порядку спрощеного провадження, наведені в заяві обставини не беруться судом до уваги.

Необґрунтованим є також посилання апелянта на заяву ОСОБА_3 від 05.09.2012 про звільнення з посади директора, як на підставу визнання оскаржуваної угоди з огляду на те, що така заява передує даті оспорюваного правочину (08.09.2012). Тобто такий доказ, в розумінні ст. 77 ГПК України, не є допустимим доказом, який би підтверджував факт визнання позивачем угоди від 08.09.2012, оскільки така ще не існувала.

Щодо строку позовної давності

Так, скаржником, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції заявлялося клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яке мотивовано обізнаністю позивача про те, що з 10.09.2012 він не зареєстрований у відомостях Єдиного державного реєстру як учасник ПП «АЛЬП-КОМ», а право на його частку, яка йому належала, зареєстрована за ОСОБА_2 - 35 % та ОСОБА_4 - 65%, ще у 2013 році (що підтверджується зверненням ОСОБА_3 до державного реєстратора із запитом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців по ПП «АЛЬП-КОМ», який на підставі цього запиту отримав витяг з цього реєстру по ПП «АЛЬП-КОМ» станом на 04.12.2013).

В якості доказу скаржник надав копію витягу з Єдиного державного реєстру, в якому зазначено, що останній видано на запит ОСОБА_3

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, в матеріалах справи наявна копія витягу з Єдиного державного реєстру на запит ОСОБА_3, видана станом на 04.12.2013. Скаржник - ОСОБА_2 зазначив, що оригінал такого витягу знаходиться у нього та надав його на огляд у судовому засіданні 18.03.2019. Скаржник зазначив, що обслуговував ПП «АЛЬП-КОМ» як юрист, представляючи підприємство в земельних спорах.

Позивач заперечив проти отримання такого витягу 04.12.2013 від державного реєстратора та зазначав про те, що довідався про такі обставини після того, як сам звернувся за таким витягом, який отримав 03.01.2018 та наголошував на тому, що сам факт знаходження такого витягу у скаржника свідчить, що саме він (як юрист підприємства) отримав такий витяг.

Відповідно до п. 1.9. Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 № 1846/5 (чинний на момент запиту в 2013 році) запит про надання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців подається юридичними або фізичними особами (їх уповноваженими представниками) (далі - запитувачі) у письмовій формі згідно з додатком 1 до цього Порядку особисто.

Тобто, вказаний порядок передбачає, можливість отримання запиту уповноваженим представником.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що оригінал витягу від 2013 року перебуває саме у ОСОБА_2, що свідчить про отримання такого запиту ним (як уповноваженим представником, з урахуванням пояснення самого скаржника про те, що він представляв інтереси підприємства) або іншим уповноваженим представником. Так, у разі здійснення такого запиту самим ОСОБА_3 у 2013 році, такий оригінал витягу мав бути переданий (направлений) саме йому. Водночас, факт знаходження такого оригіналу (наданий скаржником в судовому засіданні для огляду) без пояснення обставини одержання такого оригіналу самим скаржником оцінюється кретично.

Згідно з п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України». Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. У цій правовій позиції можна виокремити такі конститутивні ознаки: а) обов'язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємноузгодженими.

Враховуючи викладене, обставини, які б підтверджували порушення права позивача в наслідок отримання витягу станом на 04.12.2013 не ґрунтуються на вищевстановленому. Натомість, з'ясовані судом обставини не дають змоги беззаперечно встановити факт обізнаності позивача про такий витяг у 2013 році, та, відповідно, про можливе порушення свого права.

Водночас, матеріали справи містять витяг з Єдиного державного реєстру від 03.01.2018, який отримано самостійно позивачем, з якого він і дізнався, що вже не являється засновником ПП «АЛЬП-КОМ», після чого звернувся до органів Національної Поліції. За результатами проведених слідчих дій, позивачу і стало відомо про оскаржуваний правочин та рішення загальних зборів. А тому суд дійшов висновку про відсутність достатніх обставин «поза розумним сумнівом», які б підтверджували факт обізнаності позивача про порушене право у 2013 році. А відповідно, підстави для застосування строку позовної давності, відсутні.

Положення п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди дати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (Справа «Руїз Торія проти Іспанії», рішення від 09.12.1994, п. 29).

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками Господарського суду Черкаської області про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат, які складалися зі сплати судового збору у сумі 5 286 грн, витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн та витрати на оплату експертизи в сумі 8 500 грн. Зазначені витрати суд поклав пропорційно на відповідачів.

Водночас, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення було здійснено помилку, а саме розмір судового збору, сплаченого за подання чотирьох немайнових вимог, в розмірі 7 048, 00 грн зазначено як за три немайнових вимоги 5 286, 00 грн. Проте, така помилка не була здійснена в резолютивній частині, в якій суд здійснив розрахунок виходячи зі сплаченого судового збору в розмірі 7 048, 00 грн.

Водночас, відповідач 1 є пенсіонером ІІ групи інвалідності, про що ОСОБА_2 подав клопотання (02.11.2018 вх. 32484/18) та просив врахувати це при ухваленні рішення.

Пільги щодо сплати судового збору передбачені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з п. 9 ч. 1 вказаної статті від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції у вказаній частині приймає доводи доповнень апеляційної скарги та вважає помилковим висновок суду першої інстанції про покладення обов'язку з відшкодування судового збору на відповідача 1, оскільки останній є пенсіонером ІІ групи інвалідності. А тому, враховуючи приписи ч. 9 ст. 129, суд вважає за необхідне покласти відшкодування судового збору на відповідачів 2, 3 на користь позивача порівну, змінивши в цій частині рішення суду першої інстанції.

Водночас, ні Закон України «Про судовий збір», ні ГПК України не містить норми, яка б звільняла особу від сплати інших судових витрат, таких як відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрат із проведення експертизи.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про неспівмірність витрат на правничу допомогу що полягає в тому, що адвокат не надав суду інформацію про витрачений час на виконання відповідних робіт з огляду на таке. Також скаржник зазначив, що оскільки позивач подав такі витрати в останньому судовому засіданні, у нього була відсутня можливість подати свої заперечення. Водночас, доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу скаржник до суду апеляційної інстанції не надав.

Представник позивача заперечив проти вказаної вимоги та зазначав, що відповідна форма надання послуг та квитанція затверджена радою адвокатів області.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, позивачем до судових дебатів подано клопотання про понесені судові витрати до якої, зокрема, додано договір про надання адвокатом правничої допомоги від 01.03.2018, додаткову угоду № 1 до нього від 03.04.2018, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1/11 та опис наданих адвокатом послуг у даній справі від 05.11.2018, який складається з п'ятнадцяти позицій.

Водночас, скаржником, звертаючись з даною апеляційною скаргою та доповненнями до неї не доведено підстав неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, окрім як зазначення про відсутність інформації про витрачений адвокатом час.

Положення ж ГПК України не містять такої вимоги до детального опису робіт, виконаних адвокатом, як інформація про витрачений час, а тому такі доводи скаржника визнаються безпідставними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновок суду першої інстанції про пропорційний розподіл судових витрати (витрати на професійну правничу допомогу та витрати на експертизу) між відповідачами.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про задоволенні позову ОСОБА_3 Водночас, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість покладення відшкодування сплаченого судового збору на відповідача 1 в розумінні ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі та зміні судового рішення в частині розподілу судових витрат, а в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

9. Судові витрати

Враховуючи те, що апеляційна скарга по суті задоволених вимог залишається без задоволення та положення ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у даній справі не справляється.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.11.2018 у справі №925/271/18 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.11.2018 у справі №925/271/18 в частині розподілу судового збору змінити, виклавши пункти 6, 7, 8 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) - 12 680 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, код НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) - 17 558 (сімнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн 66 коп судових витрат.

Стягнути з Приватного підприємства «Аль-Ком» (вул. Сумгаїтська, 15, м. Черкаси, 18023, код 35493159) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2)

- 17 558 (сімнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім) грн 66 коп судових витрат.».

В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін.

4. Матеріали справи № 925/271/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 22.03.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Л.Г. Смірнова

В.В. Сулім