РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2019Справа № 910/14884/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи»

до Житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорі на стороні позивача

Публічне акціонерне товариства «Київгаз»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорі на стороні відповідача

Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (КП ГІОЦ)

про стягнення 31 597, 94 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Сігало М.В.;

від відповідача: Семенюк М.І.;

від третьої особи 1: Магеррамова Е.Р.;

від третьої особи 2: Науменко С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4» (далі - відповідач) про стягнення 31 597, 94 грн., з яких 30 497, 21 грн. основного боргу, 435, 72 грн. інфляційних втрат та 665, 01 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2018 відкрито провадження у справі у справі № 910/14884/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третю особу, яку не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Київгаз", судове засідання призначено на 05.12.2018 року.

03.12.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки за його контр розрахунком сума боргу перед позивачем складає не 30 497, 21 грн., а 3 662, 25 грн. При цьому, відповідач вказує на те, що у розрахунку позивач спеціально погашає періоди нарахувань за строками позовної давності, що складає три роки. Тобто позивач пропустивши строки позовної давності спеціально погашав місяці нарахувань за строками без наявності на це правових підстав. Крім того, відповідачем направлявся лист про припинення здійснення нарахувань позивачем за надані послуги у зв'язку з переходом мешканців будинку відповідача на прямі договори з 01.01.2018 року. Таким чином, позивач неправомірно здійснив нарахування відповідачу за надані послуги у лютому 2018 року.

Крім того, відповідачем було подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Головний інформаційно - обчислювальний центр (КП ГІОЦ)».

05.12.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/14884/18 здійснено перехід з спрощеного позовного провадження в загальне, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Головний інформаційно - обчислювальний центр» (КП ГІОЦ), в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувані додаткові докази у справі, підготовче засідання призначено на 21.01.2019 року.

17.01.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника третьої особи-2 надійшли пояснення по справі, відповідно до змісту яких третій особі-2 невідома інформація щодо правовідносин між позивачем та відповідачем за Договором № 3085804 від 01.07.2015 на постачання природного газу, що позбавляє третю особу-2 надати пояснення з даного питання. Поряд з цим, третя особа-2 зазначила, що між нею та відповідачем було укладено Договір № 569-15 від 08.07.2015, згідно з яким за період часу з 01.09.2015 по 31.12.2017 з розподільчого рахунку на поточний рахунок позивача були перераховані кошти в сумі 60 272, 76 грн. З 01.01.2018 року на поточний рахунок позивача грошові кошти з розподільчого рахунку не поступали.

17.01.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли пояснення, в яких відповідач вказує на те, що у розрахунку позивача відсутня сума винагороди Балансоутримувачу, передбачена п. 6.1. Договору за послуги, пов'язані з обліком, збиранням коштів населення та забезпеченням їх надходження до постачальника. Що призвело до збільшення заборгованості. З рахуванням наданих третьою особою-2 документів відповідач стверджує, що його заборгованість перед позивачем становить 3 759, 62 грн., а не 30 497, 21 грн.

17.01.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач вказує на те, що між ним та третьою особою-2 не було укладено Договору про здійснення транзитних розрахунків, натомість такий договір існував між ПАТ «Київгаз» та третьою особою-2. Відповідно, після укладення Договору між позивач та відповідачем, оплати від третьої особи-2 продовжували надходити на рахунок ПАТ «Київгаз», а не позивача. Усі зазначені оплати були перераховані ПАТ «Київгаз» позивачу шляхом укладення відповідних договорів про переведення боргу та відображені у розрахунку. Таким чином, у розрахунку позивача відображені оплати відповідача, здійснені через третю особу-2 шляхом переведення боргу з ПАТ «Київгаз» до позивача; оплата через банк, здійснена безпосередньо відповідачем на рахунок позивача; пільгові виплати, підтверджені відповідними реєстрами. 11.09.2017 року ПАТ «Київгаз» повідомив третю особу про припинення здійснення зарахувань оплат через транзитний рахунок, що пов'язано із створенням ДП «КиївГазЕнерджи», яке з 01.07.2015 року здійснює послуги з газопостачання. Усі кошти, перераховані третьою особою-2 з 01.09.2018 на рахунок ПАТ «Київгаз» були повернуті.

Також, позивач вважає необґрунтованими твердження відповідача в частині того, що від суми заборгованості слід відняти суму винагороди згідно з п. 6.1. Договору, оскільки відповідно до умов Договору ця винагорода може бути присуджена тільки у випадку, якщо відповідач самостійно займався збором коштів з населення, самостійно перераховував кошти, оформлював акти приймання-передачі виконаних робіт.

Що стосується доводів відповідача щодо порушення порядку зарахування платежів позивач зазначає, що відповідні місяці зазначені у розрахунку з метою відображення послідовності погашення заборгованості відповідачем, а за відсутності призначення платежу позивач має право зараховувати поточні оплати на погашення вже існуючої заборгованості.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.01.2019 підготовче засідання відкладено на 04.02.2019 року.

22.01.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

01.02.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані додаткові пояснення у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/14884/18 до судового розгляду по суті на 27.02.2019 року.

27.02.2019 року у судовому засіданні була оголошена перерва у справі № 910/14884/18 на 06.03.2019 року.

У судовому засіданні 06.03.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.03.2019 року проти задоволення позову заперечив.

Представники третіх осіб у судовому засіданні 06.03.2019 року надали пояснення щодо заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 06.03.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 року між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Балансоутримувач) було укладено Договір про умови поставки газу Балансоутримувачам № 3085804 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов'язується постачати в інтересах Балансоутримувача природний газ (надалі - газ) для побутового споживання, в якості комунальної послуги населенню - наймачам (орендарям, власникам) квартир, іншим особам, які зареєстровані в житловому приміщенні (квартира, комунальна квартира, гуртожиток), надалі - мешканцям. Балансоутримувач зобов'язується своєчасно здійснити оплату постачальнику вартості спожитого мешканцями газу в термін і на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п. 3.2. Договору на підставі відповідного акту Постачальником до 27-го числа звітного місяця складається та надсилається Балансоутримувачу акт передачі - приймання природного газу переданого Балансоутримувачу для побутових потреб у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, в якому відображається загальна вартість поставленого Балансоутримувачу газу з урахуванням всіх пільг та субсидій мешканців та показників газових лічильників.

Відповідно до п. 3.3. Договору протягом 2-х робочих днів з дня отримання акту передачі - приймання природного газу Балансоутримувач розглядає, підписує його та, повертає один примірник постачальнику, і він є основою для проведення розрахунків з постачальником.

За умовами пункту 3.4. Договору у випадку, якщо в Балансоутримувача виникли претензії щодо достовірності даних, викладених в акті передачі - приймання, він повинен протягом вказаних 2-х днів письмово направити їх на адресу Постачальника, в іншому випадку сторони дійшли згоди, що відсутність письмових заперечень протягом вказаного строку є фактом повного узгодження умов такого акту, і він є основою для подальших розрахунків між сторонами.

На виконання умов Договору, позивач, з липня 2015 року по грудень 2017 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ що підтверджується підписаними сторонами актами передачі - приймання природного газу за липень 2015 - грудень 2017 року

№ УК000041220 від 31.07.2015 на суму 5 648, 72 грн.; № КЕ000000713 від 31.08.2015 на суму 5 605, 60 грн.; № КЕ000001916 від 30.09.2015 на суму 5 605, 60 грн.; № КЕ000003195 від 30.10.2015 на суму 5 605, 60 грн.; № КЕ000005096 від 30.11.2015 на суму 5 605, 60 грн.; № КЕ000007224 від 31.12.2015 на суму 5 605, 60 грн.; № КЕ000000094 від 31.01.2016 на суму 5 454, 68 грн.; № КЕ000002450 від 29.02.2016 на суму 11 439, 76 грн.; № КЕ000005585 від 31.03.2016 на суму 10 160, 48 грн.; № КЕ000005938 від 30.04.2016 на суму 7 875, 87 грн.; № КЕ000007533 від 31.05.2016 на суму 7 385, 88 грн.; № КЕ000008744 від 30.06.2016 на суму 7 385, 88 грн.; № КЕ000010182 від 30.07.2016 на суму 7 929, 48 грн.; № КЕ000011095 від 31.08.2016 на суму 8 340, 10 грн.; № КЕ000012236 від 30.09.2016 на суму 7 669, 43 грн.; № КЕ000013384 від 31.10.2016 на суму 7 143, 72 грн.; № КЕ000013934 від 30.11.2016 на суму 7 083, 18 грн.; № КЕ000014405 від 31.12.2016 на суму 7 022, 64 грн.; № КЕ000000 від 31.01.2017 на суму 7 022, 64 грн.; № КЕ000000476 від 28.02.2017 на суму 7 022, 64 грн.; № КЕ000000836 від 31.03.2017 на суму 6 750, 21 грн.; № 0ЕБИ-010184 від 30.04.2017 на суму 6 795, 42 грн.; № 0ЕБИ-011863 від 31.05.2017 на суму 6 795, 42 грн.; № 0ЕБИ-012654 від 30.06.2017 на суму 8 410, 15 грн.; № 0ЕБИ-014371 від 31.07.2017 на суму 6 795, 42 грн.; № 0ЕБИ-017482 від 31.08.2017 на суму 9 785, 35 грн.; № 0ЕБИ-018986 від 30.09.2017 на суму 6 795, 42 грн.; № 0ЕБИ-020867 від 31.10.2017 на суму 4 982, 55 грн.; № 0ЕБИ-023977 від 30.11.2017 на суму 4 982, 55 грн.; № 0ЕБИ-027131 від 31.12.2017 на суму 4 982, 55 грн.

Відповідно до п. 5.2. Договору Балансоутримувач зобов'язується здійснити оплату Постачальнику вартості поставленого Балансоутримувачу для побутових потреб та спожитого мешканцями газу в наступні строки:

- п. 5.2.1. якщо Балансоутримувач користується послугами КП ГІОЦ з розщеплення платежів, - до останнього календарного дня місяця, наступного за місяцем постачання газу.

- п. 5.2.2. якщо Балансоутримувач не користується послугами КП ГІОЦ з розщеплення платежів, - до десятого календарного дня місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п. 5.3. Договору у разі нездійснення платежів окремими мешканцями в строки, встановлені відповідно для кожного зі способів здійснення платежів п. 5.2.1. та 5.2.2. Договору, або у разі не надходження коштів по відшкодуванню пільг та субсидій по оплаті за газ, Балансоутримувач, приймає на себе зобов'язання невідкладно вжити всіх правових заходів для забезпечення своєчасної оплати за спожитий газ мешканцями (уповноваженими установами та організаціями по відшкодуванню пільг та субсидій), зокрема шляхом стягнення заборгованості з боржників в судовому порядку.

Судом встановлено, що у рахунок погашення боргу відповідачем було сплачено на користь позивача 7 000, 00 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» № 1187 від 09.10.2018 року.

Крім того, було укладено договір № КГ/Д - 664 від 21.11.2017 про переведення боргу між ПАТ «Київгаз», позивачем та відповідачем, в якому борг ПАТ «Київгаз» перед відповідачем був переведений на позивача.

Також було погашення кредиторської заборгованості перед позивачем Управлінням праці та соціального захисту населення на загальну суму 26 290, 61 грн., що підтверджується реєстрами за 2015-2017.

Договором про переведення бору № 212 від 27 грудня 2017 року «первісний боржник» ПАТ «Київгаз» перевів свій борг у розмірі 82 832, 89 грн. перед «кредитором» ЖБК «Харчовик-4» «новому боржнику» ДП «КиївГазЕнерджи».

Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, за ним утворилась заборгованість у сумі 30 497, 21 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 ст. 13 Закону встановлено, що житлово-комунальними послугами є комунальні газо- та електропостачання тощо.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, оскільки відповідач прийняв поставлений позивачем природний газ, однак в обумовлений Договором строк не оплатив позивачу його вартість, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, відповідний борг в сумі 30 497, 21 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 435, 72 грн. та 3% річних в сумі 665, 01 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п.6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку що вони є арифметично вірними, та такими, що відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині нарахування інфляційні втрати підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог у розмірі 435, 72 грн., а 3 % річних в розмірі 665, 01 грн.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову суд зазначає наступне.

Так, перевіривши наданий відповідачем контррозрахунок, відповідно до якого сума боргу складає 3 662, 25 грн. суд зазначає, що наведені у ньому суми оплати не підтверджені з боку відповідача первинними документами, у зв'язку з чим не може бути прийнятий судом до уваги.

Суд вважає безпідставним зарахування відповідачем у рахунок погашення боргу встановленої п. 6.1. Договору винагороди Балансоутримувача за послуги, пов'язані з обліком та збиранням коштів від мешканців в сумі 2 248, 34 грн. з огляду на відсутність в матеріалах справи передбаченого п. 6.4. Договору Акту на підтвердження обсягу та вартості наданих послуг.

Доводи відповідача на зроблену ним переплату в сумі 9 516, 06 грн. судом до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Надана відповідачем претензія № 67 від 11.09.2018 не є доказом на підтвердження здійснення переплати за надані послуги.

Доводи відповідача в частині того, що позивач пропустивши строки позовної давності спеціально погашав місяці нарахувань без наявності на те підстав суд зазначає наступне.

Питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду, в якому надані послуги чи товар, має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

З огляду на наведене, за позивачем закріплене право спрямувати кошти, які сплачуються відповідачем без чіткого зазначення призначення платежу, в першу чергу на погашення боргу, який виник раніше.

У даному випадку, відповідач в платіжних документах не зазначав конкретний період, за який вноситься плата, а тому позивач мав право здійснити зарахування цих платежів в рахунок погашення заборгованості за минулий період.

Стосовно аргументів відповідача щодо неправомірного нарахування заборгованості за лютий 2018 року суд зазначає, що відповідно до наданого позивачем розрахунку останнім місяцем нарахування боргу є грудень 2017 року, у зв'язку з чим означені доводи відповідача не відповідають фактичним обставинам справи і не приймаються судом до уваги.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з'ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

З огляду на вищевикладене, надаючи правову кваліфікацію наявним в матеріалах справи доказам з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень на них, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до Житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4» про стягнення 31 597, 94 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Харчовик-4» (02183, місто Київ, вулиця Генерала Ватутіна, будинок 26; ) на користь Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (01103, місто Київ, вулиця Михайла Бойчука, будинок 4-Б; ) 30 497 (тридцять тисяч чотириста дев'яносто сім) грн. 21 коп. основного боргу, 435 (чотириста тридцять п'ять) грн. 72 коп. інфляційних втрат, 665 (шістсот шістдесят п'ять) грн. 01 коп. 3 % річних та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 27.03.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова