ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 року Справа № 908/3293/16

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 415а

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, довіреність №10200/19 від 15.01.2019

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №63/10-852 від 04.03.2019, ОСОБА_3, представник, довіреність №63/10-68 від 09.01.2019

від третьої особи: представник не зявився

прокурор: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді ОСОБА_4» м. Київ на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2018 у справі №908/3293/16, ухвалене колегією суддів у складі головуючого судді-доповідача ОСОБА_5, суддів Азізбекян Т.А., Корсун В.Л., повне рішення складено 10.12.2018,

за позовом Акціонерного товариства «Креді ОСОБА_4», м. Київ

до відповідача Відділу урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України в м. Запоріжжя, м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Державна казначейська служба України, м. Київ

за участю Військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України

про стягнення 1261015,96 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду.

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_4» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відділу урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України в м. Запоріжжя (надалі відповідач) та просило стягнути збитки в сумі 1261015,96 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що всупереч умовам договору №154/14 від 05.03.2014 відповідач не виконав взяте на себе зобовязання щодо доставки цінного відправлення з оголошеною цінністю 1261015,96 грн. яке ним втрачене, що і спричило для позивача зазначені збитки.

Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 у даній справі рішення Господарського суду Запорізької області від 07.06.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.10.2017 було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний Суд зазначив, що суди не з'ясували повно і об'єктивно всіх обставин справи щодо наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача, не з'ясували питання правомірності дій як позивача щодо передачі для доставки іноземної валюти за допомогою служби спеціального зв'язку, так і відповідача щодо наявності правових підстав надавати відповідні послуги з доставки іноземної валюти; судами не досліджувалось положення постанови Національного Банку України №495 від 20.10.2004 «Про затвердження ОСОБА_6 з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України», постанови Національного Банку України від 01.06.2011 №174 «Про затвердження ОСОБА_6 про ведення касових операцій банками в Україні». При цьому, з'ясування зазначених обставин є необхідним для встановлення факту ступеня вини кожної із сторін спору у порушенні умов Договору, враховуючи пункт 3.5, та, як наслідок, встановлення прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками.

При новому розгляді справи рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2018 у справі №908/3293/16 (колегія суддів у складі головуючого судді Боєвої О.С., суддів Азізбекян Т.А., Корсун В.Л.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що Позивачем не дотримано вимоги ОСОБА_6 з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 №45 та порушено норми Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270; у позивача були відсутні правові підстави для передачі відповідачу відправлення, вмістом якого були валютні цінності. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час виконання умов спірного договору, як і не надано доказів наявності вини відповідача. Також, вказав на те, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіянням збитків.

Узагальнені доводи апеляційної скарги і відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про повне задоволення позову.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд невірно застосував до спірних відносин положення Постанови Національного банку України №495 від 20.10.2004 «Про затвердження ОСОБА_6 з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України» щодо порядку передачі готівки банками своїм філіям, та не врахував відповідь Національного банку України №18-0006/68709 від 06.10.2017, якою останній не забороняє використання банками послуг урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України для перевезення валютних цінностей, такі відносини регулюються відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України поза межами вимог Національного банку України:

- направлення через відповідача валютних цінностей жодним чином не порушує вимог вище названих постанов Національного банку України;

- суд безпідставно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про поштовий звязок» та Правила надання поштових послуг, чим порушив вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.05.2018;

- суд не взяв до уваги положення ст. 614, 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору та цивільно-правової відповідальності за порушення його умов, яка передбачена п. 7.1.1. договору в межах оголошеної цінності відправлення;

- для покладення відповідальності на відповідача наявні всі складові цивільного правопорушення та суд прийшов до невірних висновків, що розмір збитків не підтверджено належними доказами, оскільки позивачем надані реєстри на відправлення, оформлені відповідно до умов договору, та суд не надав оцінки тому, що предметом спору є саме оголошена вартість відправлення, а не вартість його вмісту:

- оскільки відповідач є державним органом, то в силу його статусу опосередковується участь держави в цих правовідносинах, недоставка відповідачем відправлення є втручанням у мирне володіння майном шляхом позбавлення власності, що є порушенням п.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- судом також порушено ч.1 ст. 236 ГПК України, якою передбачено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2019 для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), суддів Подобєд І.М., Орєшкіної Е.В. та ухвалою суду від 14.01.2019 справа була прийнята до свого провадження вказаною колегією суддів.

У звязку з відпусткою судді Подобєд І.М. було проведено повторний автоматичний розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач), суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В. Ухвалою від 25.03.2019 зазначена колегія прийняла справу до свого провадження.

За клопотанням сторін розгляд справи відбувався у режимі відеоконференції.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити з огляду на таке:

- відповідач визнає, що цінне відправлення оціненою вартістю 1261015,96 грн до одержувача доставлено не було внаслідок відкритого викрадення, втім вважає, що договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг звязку, а саме фельдєгерського і спеціального звязку, та п. 32 Правил надання поштових послуг №270 встановлена заборона пересилання у внутрішніх поштових відправленнях національної та іноземної валюти;

- п. 3.5. договору також передбачена заборона пересилання предметів та речовин, заборонених законодавством до пересилання; в реєстрі №1 від 15.11.2016 на посилку з оголошеною цінністю не було зазначено, що банком пересилається іноземна валюта, чим позивач порушив умови договору, а відповідальність відповідача за вміст вкладеного договором не передбачена;

- обіг готівкової валюти регулюється нормативнох-правовими актами, що видаються Національним банком України, які були досліджені судом, та встановлено, що банк повинен здійснювати таке пересилання тільки в порядку інкасації валютних цінностей;

- позивачем не доведено, що у вказаному відправленні була саме готівкова валюта, та здійснивши таке вкладення саме він порушив умови договору, в чому вбачається його протиправна поведінка, та для покладення відповідальності на Відділ урядового фельдєгерського звязку відсутній весь склад цивільного правопорушення.

Представник третьої особи та прокурор у судові засідання не зявлялися, пояснень щодо суті спору не надали.

З огляду на положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд встановив наступне.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 05.03.2014 між Відділом Головного управління Державної фельд'єгерської служби України у м. Запоріжжя, (нова назва з 01.01.2016 - Відділ урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в місті Запоріжжі), як Виконавцем, та Публічним акціонерним товариством "Креді ОСОБА_4" (в подальшому перейменований в Акціонерне товариство "Креді ОСОБА_4"), як Замовником, було укладено договір №154/14, відповідно до якого виконавець організує і забезпечує доставку цінних відправлень Замовника на умовах, вказаних у Договорі. Конфіденційність та збереження доставки гарантується Виконавцем (ст.1 договору).

Згідно з п. 2.1 ст. 1 договору Виконавець забезпечує доставку відправлень Замовника (філії, відділення Замовника) на адресу юридичних осіб з м. Запоріжжя до м. Києва, обласних центрів України, м. Сімферополь, м. Севастополь та Ялта АР Крим, а також доставку відправлень Замовника з м. Київ до м. Запоріжжя та міст Запорізької області.

Строк доставки відправлень по території України від Замовника до одержувача встановлюється в 3 доби (не враховуючи день приймання відправлення Виконавцем, а також вихідні і святкові дні) - пункт 2.4 договору.

За умовами п. 3.1, 3.2, 3.3. договору виконавець приймає для доставки відправлення граничних розміром: посилки 20х30х40 (см), вагою до 10 кг, пакети 5х25х35 (см), вагою до 2 кг. На відправлення, які передаються виконавцю, замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленнями виконавцю, а третій з підписом і печаткою виконавця залишається у замовника. Упаковка відправлень повинна забезпечувати збереження вкладеного і виключати доступ до нього.

Відповідно до пункту 3.5 договору пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені для пересилання відповідно до законодавства України.

За змістом п.п 5.1.2., 5.1.3., 5.3.3 ст. 5 договору Виконавець зобов'язаний доставити відправлення Замовника до пункту призначення в строк, передбачений пунктом 2.4. цього договору; під час доставки відправлень Замовника забезпечити їх збереження та конфіденційність. Виконавець має право у присутності представника Замовника і представника компетентних органів провести перевірку вкладеного відправлення у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 7.1.1. договору передбачено, що виконавець несе цивільно-правову відповідальність за прийняті від замовника відправлення тільки у межах оголошеної цінності за рішенням суду за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі.

Замовник відповідає за вміст відправлення відповідно до п. 3.5. цього договору, оформлення, упаковку і правильність зазначеної адреси (п. 7.2. договору).

Відповідальність Виконавця перед Замовником за збереження відправлень починається з моменту їх прийому у встановленому порядку від Замовника і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням (п.7.1.2).

Відповідно до п. 10.1 договору він вступає в силу з дня його підписання обома сторонами, діє до 31.12.2014 та вважається продовженим на попередніх умовах, якщо жодна із сторін не виявить письмового бажання його скасувати. Про скасування договору потрібно повідомити не менше ніж за 10 робочих днів.

14.11.2016 Центром супроводу та підтримки ПАТ «Креді ОСОБА_4» оформлено заявку №192 на підкріплення готівки з операційної каси ГО до Центрального відділення ПАТ "Креді ОСОБА_4" м. Запоріжжя в іноземній валюті (т.1, а.с. 21), з проханням забезпечити 15.11.2016 підкріплення готівки в іноземній валюті в сумі: 40000 доларів США, 600000 російський рублів, через інкасаторів фельд'єгерської служби. Адреса отримувача: Центральне відділення ПАТ «Креді ОСОБА_4» м.Запоріжжя: м.Запоріжжя, пр. Соборний, 92.

Працівниками ПАТ «Креді ОСОБА_4» було оформлено опис №1 валютних цінностей, вкладених в інкасаторську сумку (мішок) від 14.11.2016 (т.1, а.с. 22) відправлення валютних цінностей (іноземна валюта), а саме: 40000 доларів США та 600000 російських рублів, визначено суму у гривневому еквіваленті, що склало - 1261015,96 грн.

За реєстром №1 на кореспонденцію, що направляється через Державну фельд'єгерську службу України згідно з угодою №154/14 від 05.03.2014 (т.1, а.с. 23) відправник - ПАТ "Креді ОСОБА_4", м. Київ, отримувач: Центральне відділення ПАТ "Креді ОСОБА_4 банк" м. Запоріжжя, експедитором-прийомщиком було прийнято одне відправлення б/н, із зазначенням в цьому реєстрі загальної суми 1261015,96 грн. В реєстрі відправником, із засвідченням підписом відповідальної особи, зазначено, що заборонених до пересилки вкладень немає.

У прибутково-видаткових касових ордерах №№ 2, 3 від 15.11.2016 (т.1, а.с. 24) зазначено про передачу 40000 доларів США та 600000 російських рублів відповідно, отримувач: «через фельд'єгеря ОСОБА_7В.», на підкріплення іноземної валюти відділення ПАТ «Креді ОСОБА_4» у м.Запоріжжя згідно опису №1 від 14.11.2016, реєстру №1 від 15.11.2016 і заявки №192 від 14.11.2016.

Згідно з маршрутною відомістю урядового фельд'єгерського зв'язку №10 від 15.11.2016 фельд'єгерями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прийнято вісім відправлень для доставки з м. Київ у м. Запоріжжя. За описом №2 кореспонденції, що направлена по міжміському (дипкур'єрському) маршруту в м.Запоріжжя від 15.11.2016 фельд'єгерським зв'язком прийнято до перевезення 11 відправлень, в тому числі відправлення «Креді ОСОБА_4 Банку» (1261015,96 грн).

Як вбачається із протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 16.11.2016 офіцери фельд'єгерського зв'язку ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які здійснювали перевезення цінного відправлення в пасажирському поїзді «Київ-Запоріжжя», звернулися до слідчого СВ ВП на станції №1 ДВП ГУ Національної поліції України в Дніпропетровській області із усними заявами про вчинене кримінальне правопорушення, а саме: напад невідомого чоловіка в масці, який із погрозою застосування вогнепальної зброї змусив передати йому валізу з грошовими коштами, які знаходилися під охороною під час виконання службових обов'язків (т. 1, а.с.86-89).

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України. 27.12.2016 з кримінального провадження №0000292 в окреме провадження №0000340 виділено матеріали за ознаками ч.5 ст. 185 КК України за фактом крадіжки майна в особливо великих розмірах.

Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України було відкрито кримінальне провадження №0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.185, ч. 2 ст. 418 КК України за фактом таємного викрадення грошових коштів на загальну суму 29714387,24 грн та банківського металу (золото 959 ХAU) загальною вагою 1295 грам, під час перевезення пасажирським поїздом за маршрутом «Київ-Запоріжжя». При цьому, зазначене кримінальне провадження відкрито відносно двох вищевказаних фельд'єгерів (співробітників) відповідача.

Згідно з матеріалами справи, також було відкрито кримінальне провадження №0002106 відносно громадянина ОСОБА_10 (підозрюваного у вчиненні збройного нападу на військовослужбовців ГУ УФЗ Держспецзв'язку) за ознаками ч. 3 ст.15, п.п. 1,6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

20.12.2016 позивач отримав від Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України листа від 13.12.2016 №3-6-8591/11/вих.-16 (т.1, а.с. 153), яким повідомлено про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000298, під час якого встановлено, що в ніч з 15 на 16 листопада 2016 двома офіцерами відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту України у м. Запоріжжі, здійснювалась доставка урядової та секретної кореспонденції, а також цінних відправлень по маршруту "Київ - Запоріжжя", в ході якого були викрадені цінні речі. Прокуратура просила повідомити позивача про те, чи завдано йому у зв'язку із цим збитки, зазначити їх розмір (із наданням підтверджуючих документів) та про наявність наміру бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Зазначене цінне відправлення адресату доставлено не було, що визнається сторонами. Відповідач зазначає, що не доставив це відправлення внаслідок викрадення, в тому числі, цінностей позивача, котрі перевозились з м. Києва до м. Запоріжжя за реєстром №1 від 15.11.2016 на підставі вищевказаного Договору.

У зв'язку з неотриманням цінного відправлення та відмовою Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжі відшкодувати вартість цінного відправлення, Позивач звернувся з цим позовом про стягнення з відповідача збитків в сумі 1261015,96 грн, що і є предметом спору у даній справі.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Предметом укладеного сторонами договору №154/14 від 05.03.2014 є організація і забезпечення Виконавцем доставки цінних відправлень Замовника, тобто за своєю правовою природою даний договір є договором надання послуг.

Як унормовано положеннями ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи положення ст. 316 ГПК України при новому розгляді даної справи, колегія суддів приймає до уваги вказівки Верховного Суду, викладені в постанові від 10.05.2018 у справі №908/3293/16.

Як вже зазначалось, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, скасовуючи попередні судові рішення та передаючи справу на новий розгляд, зазначив, що суди не з'ясували повно і об'єктивно всіх обставин справи щодо наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача, тобто підстав цивільно-правової відповідальності останнього; не з'ясували питання правомірності дій як позивача щодо передачі для доставки іноземної валюти за допомогою служби спеціального зв'язку, так і відповідача щодо наявності правових підстав надавати відповідні послуги з доставки іноземної валюти; судами не досліджувалось положення постанови Національного Банку України №495 від 20.10.2004 «Про затвердження ОСОБА_6 з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України», постанови Національного Банку України від 01.06.2011 №174 «Про затвердження ОСОБА_6 про ведення касових операцій банками в Україні».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не дотримано вимоги ОСОБА_6 з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 №45, також зазначив, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час виконання умов спірного договору, як і не надано доказів наявності вини відповідача у втраті цінностей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Статтями 623 ЦК України та 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що причинно-наслідковий зв'язок між діями особи і заподіяною шкодою полягає в тому, що збиток повинен бути наслідком саме протиправних дій особи (в нашому випадку представників відповідача, що здійснювали перевезення цінностей), а не будь-яких інших обставин, в даному випадку це напад невідомих осіб на військовослужбовців відділу УФЗ Держспецзвязку.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, статтями 33, 56 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що для забезпечення організації готівкового грошового обігу Національний банк здійснює: визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин ОСОБА_6 з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14.02.2007 №45 (у відповідній редакції), оскільки зазначена ОСОБА_6 передбачає спеціальний порядок вивезення готівки, який визначає відповідні заходи щодо збереження вмісту мішків із готівкою та іншими цінностями та передбачає складання відповідних документів на різних етапах здійснення переміщення цінностей, та Постанови Національного Банку України №495 від 20.10.2004 «Про затвердження ОСОБА_6 з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України» та Постанови Національного Банку України від 01.06.2011 №174 «Про затвердження ОСОБА_6 про ведення касових операцій банками в Україні» (надалі - ОСОБА_6 №174).

За змістом п.п. 3.1, 3.2 цієї ОСОБА_6, Банк (філія) має право самостійно передавати готівку своїм філіям (банку), відділенням або іншим банкам (філіям, відділенням) незалежно від їх місця розташування на території України. Передавання готівки між банками (філіями) здійснюється на підставі укладених між ними договорів, у яких визначається відповідальність за виявлення недостач (неплатіжних, підроблених) банкнот (монет).

Відповідно до п.3.3 ОСОБА_6 (філія, відділення) видає готівку банку-отримувачу за прибутково-видатковим касовим ордером та довіреністю (через уповноважену особу) або за описом цінностей у національній валюті України, що перевозяться (далі - опис цінностей), прибутково-видатковим касовим ордером та дорученням на перевезення валютних цінностей (через інкасаторів). Перевезення готівки між банками (підрозділами банків різних юридичних осіб) здійснюється тільки підрозділом інкасації коштів та перевезення валютних цінностей банку або юридичної особи, яка надає банкам послуги з інкасації на підставі отриманої від Національного банку ліцензії.

Відповідно до змісту п. 3 глави 1 розділу ІІІ ОСОБА_6 з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні (була чинна на час виникнення спірних відносин - до 08.04.2017) перевезення валютних цінностей між банком і його територіально відокремленими підрозділами (філіями, відділеннями) здійснюється власними силами банку або підрозділами інкасації інших банківських установ згідно з вимогами Положення з використанням визначених відповідно до цього порядку окремих документів, серед яких прибутково-видатковий касовий ордер, опис цінностей, доручення на перевезення валютних цінностей, супровідна відомість до сумки з готівкою, супровідний касовий ордер до сумки з валютними цінностями.

ОСОБА_11 також передбачалося, що послуги з інкасації банкам можуть надавати юридичні особи, які здійснюють таку діяльність на підставі відповідної ліцензії Національного банку України з урахуванням вимог цієї ОСОБА_11 та інших нормативно-правових актів Національного банку (п. 6 розділу І). Доказів наявності такої ліцензії у відповідача матеріали справи не містять.

Діяльність відповідача визначається спеціальним Законом України "Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України". Так, у ст.1 цього Закону дано визначення поняття "урядовий фельд'єгерський зв'язок", під яким розуміється приймання, обробка, перевезення та доставка (вручення) кореспонденції, що містить відомості, які становлять державну таємницю, та/або службову інформацію (далі - кореспонденція), офіційної кореспонденції та дипломатичної пошти Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, державних органів, органів місцевого самоврядування, органів військового управління, закордонних дипломатичних установ України.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 10 Закону для забезпечення виконання покладених завдань Головне управління та підрозділи урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України мають право надавати юридичним особам платні послуги відповідно до законодавства.

Згідно з Переліком платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1105, передбачено такі:

- доставка кореспонденції та/або цінних відправлень з прийманням у приміщенні Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку;

- доставка кореспонденції та/або цінних відправлень співробітником Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку з прийманням у приміщенні замовника за його заявою:

без використання автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку;

з використанням автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку.

Також у Порядку визначення вартості та надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України 29.09.2016 №600, закріплено визначення понять:

замовник - державний орган, орган місцевого самоврядування та інші юридичні особи, яким надаються платні послуги із забезпечення урядовим фельд'єгерським зв'язком на договірних засадах;

цінне відправлення - відправлення з оголошеною цінністю, визначеною замовником, яке прийняте для доставки ГУ та підрозділами УФЗ Держспецзв'язку.

Разом з тим, поштовий зв'язок спеціального призначення є складовою частиною поштового зв'язку України та призначений для надання послуг поштового зв'язку окремим категоріям користувачів (ст.1 Закону України «Про поштовий зв'язок»).

Відповідно до частини 2 ст. 2 Закону України «Про поштовий зв'язок» діяльність у сфері надання послуг поштового зв'язку спеціального призначення (фельд'єгерського і спеціального зв'язку) провадиться відповідно до законодавства України.

Таким чином, фельд'єгерський зв'язок входить до системи поштового зв'язку України, діяльність якого провадиться відповідно до законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.08.2018 у справі №910/360/17, №910/3579, №908/3209/16, №910/1398/17.

Тому доводи апелянта в цій частині спростовуються вище наведеними положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про поштовий зв'язок» перелік вкладень, заборонених до пересилання у поштових відправленнях, порядок їх вилучення із поштових відправлень та розпорядження ними визначаються Кабінетом Міністрів України, яким було затверджено Правила надання послуг поштового зв'язку (Постанова №270 від 05.03.2009). Зокрема, у п. 32 цих Правил визначено перелік предметів заборонених до пересилання у внутрішніх поштових відправленнях, до якого, в тому числі включено національну валюту (крім нумізматичних монет та їх колекцій) та іноземну валюту.

До Переліку платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1105, який є вичерпним, належить: доставка кореспонденції та/або цінних відправлень з прийманням у приміщенні Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку чи з прийманням у приміщенні замовника за його заявою: без використання або з використанням автотранспортних засобів Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку.

За наведених положень чинного законодавства колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до повноважень відповідача з надання платних послуг входить доставка кореспонденції та/або цінних відправлень юридичних осіб на підставі укладених договорів та як слідує із укладеного сторонами договору №154/14 від 05.03.2014 його предметом є надання відповідачем платних послуг з організації і забезпечення доставки саме цінних відправлень Замовника (позивача) та фельд'єгерським зв'язком, як зв'язком спеціального призначення, що входить до системи поштового зв'язку України, забороняється пересилати іноземну валюту, банківські метали. Умовами договору також було визначено, що пересилці не підлягають відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, а також предмети і речовини, заборонені до пересилання відповідно до законодавства України.

Як вже зазначалось вище та вірно встановлено судом першої інстанції матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, в розумінні вимог ст.ст.76, 77 ГПК України на підтвердження вмісту вкладеного відправлення на оцінену суму та суми нестачі.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прибутково-видаткові касові ордери №2 та №3 від 15.11.2016 не є належними та допустимими доказами пересилання зазначених коштів у цінній посилці з оголошеною цінністю 1261015,96 грн, переданої відповідачу за реєстром №1 від 15.11.2016, без можливості перевірки останнім для здійснення її пересилання фельд'єгерським зв'язком, натомість доказів вкладення до відправлення вказаної суми валюти з оголошеною цінністю, позивачем не надано.

За змістом п. 7.1.1, 7.2 укладеного між сторонами договору Виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від Замовника відправлення тільки у межах оголошеної цінності за рішенням суду за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі, а Замовник відповідає за вміст відправлення відповідно до п. 3.5 цього договору, оформлення, упаковку і правильність зазначеної адреси.

З наведеного слідує, що відповідальність за оформлення відправлення та вміст вкладеного несе замовник, цінні відправлення передаються замовником виконавцю запакованими і останній має право проводити перевірку вмісту вкладеного відправлень лише у окремих випадках (передбачених законом).

Однак, матеріалами справи підтверджено факт недотримання позивачем вимог ОСОБА_11 з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів в установах банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.02.2007 № 45 та порушення положень Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що у позивача були відсутні правові підстави для передачі відповідачу відправлення, вмістом якого були валютні цінності (готівкові кошти в іноземній валюті), для організації їх доставки на підставі договору №154/14 від 05.03.2014.

Посилання апелянта на лист Національного банку України №18-0006/68709 від 06.10.2017 (т. 2, а.с.148-149), як на доказ правомірності використання послуг спецзв'язку для пересилання готівки, судом відхиляються, оскільки у вказаному листі зазначено, що банк, як самостійний суб'єкт господарювання має право скористатися послугами, що надаються підрозділами урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, адекватно оцінюючи ризики та в порядку, передбаченому законодавством.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, викладене у зазначеному листі не спростовує висновків суду щодо неможливості ототожнення цінних відправлень, доставка яких входить до переліку послуг, що можуть надаватися співробітниками урядового фельд'єгерського зв'язку на підставі укладених договорів, та валютних цінностей для яких, насамперед, існує спеціально визначений порядок доставки (пересилання) між банками та їх структурними підрозділами, визначний нормативними актами Національного банку України. Крім того, доставка валютних цінностей не входить до переліку послуг, що можуть надаватися відповідачем на підставі договору, останній не має відповідної ліцензії, тому такі послуги не є та не могли бути предметом договору №154/14 від 05.03.2014.

Наведене свідчить про неправомірність дій позивача щодо передачі для доставки іноземної валюти за допомогою служби спеціального зв'язку, оскільки у відповідача був відсутній необхідний обсяг повноважень та, відповідно, правові підстави надавати такі послуги. Єдиним підписаним з боку виконавця документом про прийняття цінного відправлення до перевезення є Реєстр на кореспонденцію №1 з відбитком печатки виконавця. Реєстр не містить зазначення про інші додаткові супровідні документи, згідно з якими здійснювалося оформлення вмісту даного відправлення, в тому числі опису валютних цінностей, прибутково-видаткових касових ордерів тощо. При цьому, в реєстрі відправник (замовник за договором) вказав, що заборонених до пересилки вкладень немає. Доказів на підтвердження здійснення відповідачем перевірки вмісту вкладеного у цінне відправлення матеріали справи не містять. Тому негативні наслідки, якими в даному випадку є втрата відправлення (його викрадення), яке містило валютні цінності (готівкову іноземну валюту) є безпосереднім наслідком його неправомірних дій, що свідчать про порушення умов договору та чинного законодавства, насамперед з боку Замовника (позивача).

Відтак, в даному випадку відсутній прямий причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та завданими позивачу збитками, що не дає підстав кваліфікувати поведінку відповідача як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою для застосування до нього відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності у вигляді збитків, тобто відсутні всі складові цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, про що зробив правильний висновок суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вище наведеними фактичними обставинами справи та положеннями чинного законодавства та апеляційним судом відхиляються.

За встановлених судом обставин справи рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2019 у справі №908/3293/16 прийняте з повним дослідженням обставин справи у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підстави, встановлені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для його зміни чи скасування відсутні; рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді ОСОБА_4», м. Київ на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2018 у справі №908/3293/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2018 у справі №908/3293/16 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Акціонерне товариство «Креді ОСОБА_4».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 28.03.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна