СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. Справа № 905/304/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ “НАК “Нафтогаз України” (вх.№628 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.07.2018 у справі № 905/304/18 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Л.В.Ніколаєвою, повне рішення складено 13.07.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа”, м.Лиман, с.Щурове Донецька область,

про стягнення 180 576 570,82 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом, в якому просило стягнути з ПрАТ «Горлівськтепломережа» 180 576 570,82 грн, з яких: 80 451 341,54 грн – основний борг, 7 985 778,64 грн – 3 % річних, 79 219 469,61 грн – інфляційні втрати, 12 919 981,03 грн – пеня за неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі – продажу природного газу №843/14-ТЕ-6 від 27.12.2013 щодо повної та своєчасної оплати природного газу.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.07.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Горлівськтепломережа” на користь ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 80451341,54 грн основного боргу, 7985778,63 грн 3% річних, 79068964,36 грн інфляційних втрат, 5780889,82 грн пені, 591804,78 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

ПАТ “НАК “Нафтогаз України” з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 120505,25 грн, пені у розмірі 7139091,21 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 120505,25 грн, пеню у розмірі 7139091,21 грн. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було здійснено невірний перерахунок інфляційних втрат, оскільки методика розрахунку інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередній період є законною та обґрунтованою, що відповідає приписам, викладеним у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

Крім того, як зазначає позивач, суд першої інстанції, з посиланням на положення ст.714 ЦК України, дійшов хибного висновку про те, що відповідач є підприємством – виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг та споживачем відповідних енергетичних ресурсів щодо яких позивач є енергопостачальником, що поставляє відповідачеві зазначені енергетичні ресурси до яких відноситься і спірний природний газ. Також, безпідставно наділяючи позивача статусом «енергопостачальної компанії».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 апеляційне провадження у справі №905/304/18 було зупинено до закінчення касаційного перегляду об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи №913/66/18 за позовом ПАТ “НАК “Нафтогаз України” до КП “Первомайськтеплокомуненерго” Первомайської міської ради про стягнення 3780 194,30 грн щодо перегляду судового рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №905/304/18 за апеляційною скаргою ПАТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Донецької області від 03.07.2018 у справі № 905/304/18. Призначено справу до розгляду на "01" квітня 2019 р. на 14:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 104, про що повідомлено учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ухвалою суду від 12.03.2019.

Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 про поновлення апеляційного провадження у справі №905/304/18 за апеляційною скаргою ПАТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Донецької області від 03.07.2018 у справі № 905/304/18 та призначення справи до розгляду на 01.04.2019 на 14 год. 15 хв. була направлена рекомендованим листом, зокрема, відповідачу на адресу, зазначену в апеляційній скарзі, позовній заяві, та Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 27.12.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавцем) та ПрАТ «Горлівськтепломережа» (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу №843/14-ТЕ-6, згідно з яким продавець зобов’язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з п.2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 81 483,995 тис.куб.м., у т.ч. по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень – 16 840,682, лютий – 16 100,052, березень – 13 527,642, квітень – 3 891,534, травень – 0, червень – 0, липень – 0, серпень – 0, вересень – 0, жовтень – 4 152,068, листопад – 11 344,882, грудень – 15 627,135.

Умовами п.3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов’язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов’язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4. договору).

За змістом п.5.2 договору (у редакції додаткової угоди №1 від 31.01.2014 до договору купівлі-продажу природного газу №843/14-ТЕ-6 від 27.12.2013) ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1091 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 1091 грн, крім того ПДВ 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ – 1309,20 грн.

Відповідно до п.5.3. договору у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов’язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Згідно з п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.11 договору договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №2 від 30.04.2014 до договору купівлі-продажу природного газу №843/14-ТЕ-6 від 27.12.2013 внесено зміни до п.1.2 договору та викладено його у такій редакції: «Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням».

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за січень 2014 р. - квітень 2014р. та жовтень 2014р. – грудень 2014р., підписаних з обох сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 80 451 341,54 грн.

Однак, відповідач оплату за спожитий газ не здійснив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалось, між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу №843/14-ТЕ-6 від 27.12.2013, згідно з яким позивач зобов’язався передати у власність відповідача природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за січень 2014 р. - квітень 2014р. та жовтень 2014р. – грудень 2014р., підписаних з обох сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 80 451 341,54 грн, а саме: у січні 2014р. на суму 17845151,41 грн, у лютому 2014р. на суму 15031005,06 грн, у березні 2014р. на суму 11122177,68 грн, у квітні 2014р. на суму 2962010,02 грн, у жовтні 2014р. на суму 4333212,41 грн, у листопаді 2014р. на суму 13703388,54 грн, у грудні 2014р. на суму 15454396,42 грн.

Судове рішення від 03.07.2018 в частині стягнення основного боргу у розмірі 80451341,54 грн та 3% річних у розмірі 7985778,64 грн не оскаржується жодною з сторін та з урахуванням приписів ст.269 ГПК України апеляційною інстанцією не переглядається.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов’язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов’язання.

Щодо стягнення інфляційних, колегія суддів зазначає, що позивачем невірно визначено період нарахування інфляційних втрат за зобов’язаннями жовтня 2014р., а саме, визначено початковий період нарахування інфляційних втрат починаючи з місяця, у якому мав бути здійснений платіж, а не з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто розрахунок за зобов’язаннями жовтня 2014р позивачем здійснено з 01.11.2014, тоді як відповідач повинен був здійснити оплату у строк до 14.11.2014, тому нарахування інфляційних за жовтень 2014 року повинно було бути здійснено з 01.12.2014, в зв’язку з чим місцевим господарським судом правомірно задоволено інфляційні у загальному розмірі 79 068 964,36 грн за загальний період з березня 2014 року по вересень 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною другою статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною першою статті 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з умовами п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" до завершення антитерористичної операції встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/ виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту Компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту Компанії (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" – це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам'яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам'яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф'яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Компанія є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.02.2018 основним видом діяльності відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідно до пункту 2.1 статуту Підприємства встановлено, що основною метою та видами його діяльності є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення споживачам.

З наявних у матеріалах справи копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вбачається, що Підприємство є виробником, здійснює постачання та транспортування теплової енергії.

Тобто, відповідач у межах спірного періоду здійснював свою господарську діяльність у м. Горлівка Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Таким чином, оскільки позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період антитерористична операція, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини щодо стягнення пені мораторію, встановленого ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Крім того, наведені положення Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Дана правова позиція викладена і у постанові Верховного суду у складі об’єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі № 913/66/18.

Статтею ст.3 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування Закону України відбулось 06.02.2015 у газеті «Голос України» (№21).

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015.

За таких обставин, як вірно зазначено судом першої інстанції, нарахування позивачем пені за період починаючи з 07.02.2015 по дату визначену позивачем за кожним із наведених зобов’язань, є безпідставним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, з урахуванням періоду заявленого до стягнення, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та положень ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" обґрунтованою є сума у розмірі 5 780 889,82 грн, з яких: 1 593 352,01 грн за період з 15.02.2014 по 14.08.2014 за зобов’язаннями січня 2014р.; 1 511 336,67 грн за період з 15.03.2014 по 14.09.2014 за зобов’язаннями лютого 2014р.; 1 224 048,98 грн за період з 15.04.2014 по 14.10.2014 за зобов’язаннями березня 2014р.; 343 106,26 грн за період з 15.05.2014 по 14.11.2014 за зобов’язаннями квітня 2014р.; 279 225,08 грн за період з 15.11.2014 по 06.02.2015 за зобов’язаннями жовтня 2014р.; 557 145,99 грн за період з 16.12.2014 по 06.02.2015 за зобов’язаннями листопада 2014р.; 272 674,83 грн за період з 15.01.2015 по 06.02.2015 за зобов’язаннями грудня 2014р.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду щодо стягнення пені у розмірі 5 780 889,82 грн є обґрунтованим.

З урахуванням наведеного посилання позивача, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв’язку з чим рішення Господарського суду Донецької області від 03.07.2018 у справі № 905/304/18 в частині стягнення 79068964,36 грн інфляційних втрат та 5780889,82 грн пені слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ “НАК “Нафтогаз України” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 03.07.2018 у справі № 905/304/18 в частині стягнення 79068964,36 грн інфляційних втрат та 5780889,82 грн пені залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.04.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова