номер провадження справи 15/178/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 Справа № 908/2838/18

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі: головуючий суддя Горохов І.С.,

За участю секретаря судового засідання Чернетенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Міського комунального підприємства «Основаніє» (МКП «Основаніє»), 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-а, фактична адреса: 69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (ПАТ «Запоріжжяобленерго»), 69095, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14

про стягнення коштів,

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача ОСОБА_2, директор, розпорядження №3262 к/тр від 15.12.2016;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність №54 від 01.01.2019, посвідчення адвоката № ЗП 001544 від 09.02.2018.

Суть спору:

28.12.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Міського комунального підприємства Основаніє м. Запоріжжя до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за отримані послуги в розмірі 1 314 866,10 грн, інфляційні витрати в сумі 474 940,39 грн та 3% річних у сумі 116 344,85 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2018, справу № 908/2838/18 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 02.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2838/18, присвоєно справі номер провадження 15/178/18. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 29.01.2019 о/об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 02.01.2019 відкладалось підготовче засідання на 26.02.2019 о/об 10 год. 20 хв.

Ухвалою суду від 26.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №908/2838/18 до судового розгляду по суті на 19.03.2019 о/об 11 год. 30 хв.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем належним чином не виконано зобовязання щодо своєчасної оплати наданих послуг за договором №2-346 від 01.12.2012 про спільне використання технологічних електричних мереж, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 1 314 866,10 грн та нараховані 3% річних у розмірі 116 344,85 грн, втрати від інфляції у розмірі 474 940,39 грн.

01.03.2019 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 1 314 866,10 грн, інфляційні втрати в сумі 547 022,13 грн, 3% річних в сумі 120 333,80 грн, судовий збір 29 733,33 грн.

13.03.2019 позивачем надано до суду заяву про виправлення описки та уточнення позовних вимог, яка по суті стосується описки відносно періоду зазначеного при розрахунку інфляційних втрат, оскільки розрахунок здійснено за період по січень 2019 року, тоді як в розрахунку наведено останній місяць грудень 2018 року. Також позивачем змінено розрахунок 3% річних і відповідно розмір становить 120 235,53 грн, замість 120 333,80 грн. Заборгованість за отримані послуги не змінилась та становить 1 314 866,10 грн. Фактично вказаною заявою зменшується розмір заявлених позовних вимог з 1 982 222,03 грн до 1 982 123,76 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/2838/18 до судового розгляду по суті на 19.03.2019 о/об 11 год. 30 хв.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи подання заяви про виправлення описки та уточнення позовних вимог після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судом не прийнято вказану заяву до розгляду, оскільки вона подана після закриття підготовчого провадження.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення заборгованості за отримані послуги в сумі 1 314 866,10 грн, суми інфляційних втрат 120 333,80 грн, 3% річних у розмірі 29 733,33 грн.

В судовому засіданні 19.03.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення.

Відповідач проти позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних заперечив з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування заперечень посилається на те, що розрахунки позивача не містять період нарахування, кількість днів прострочення, а також кількість днів за відповідний місяць, суми які були сплачені відповідачем та дати цих оплат.

У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог відповідач зазначив, що не погоджується з розрахунками позивача та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 20 429,63 грн та 3% річних в сумі 98,27 грн у звязку з помилковість наведених розрахунків.

Також просить суд розстрочити виконання рішення по справі строком на 12 календарних місяців з дня ухвалення такого рішення. В обґрунтування клопотання посилається на наступне:

- скрутний фінансовий стан ПАТ «Запоріжжяобленерго»;

- наявність великої заборгованості з виплати заробітної платні, великого податкового боргу,

- відсутність джерел для одночасного погашення заборгованості (відсутність кредитування, наявність непокритих тарифами зобов'язань Позивача перед власниками електромереж, кошти які надходять від споживачів, спрямовуються на погашення поточної заборгованості);

- встановлення або нульового відсотку відрахування коштів на поточні рахунки Відповідача, або мільйонних щодобових додаткових відрахувань (утримання) коштів з поточних рахунків Відповідача;

- збільшення дебіторської заборгованості споживачів електричної енергії щодо яких неможливо вжити заходи припинення, обмеження електропостачання (екологічна, аварійна, технологічна броня) або введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (провадження у справі про банкрутство);

- значна кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед оптовим постачальником електричної енергії;

- зростанням рівня неплатежів за спожиту електричну енергію.

Позивач заперечив проти надання розстрочки виконання рішення з підстав, викладених у відповіді на відзив. Зазначає, що згідно Звіту про фінансовий результати за 9 місяців 2018 року загальна сума непокритих збитків МКП «Основаніє» становить 3817 тис, грн. Дебіторська заборгованість по МКП «Основаніє» станом на 01.01.2019 складає 133 989 178,53 грн.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно апаратного комплексу Оберіг.

В судому засіданні 19.03.2019 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

01.12.2012 між МКП «Основаніє» - Власник мереж» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» (назву змінено на ПАТ «Запоріжжяобленерго») Користувач укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 2-346 (далі за текстом договір).

За умовами п. 1.1 договору власник мереж зобовязується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та (або) інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а користувач своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

В пункті 4.1. договору визначено обовязок користувача здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з додатком №4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Згідно з п. 7.1 договору розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Відповідно до п. 7.3. договору за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє користувачу рахунок.

Сума платежу визначається, виходячи з додатку № 4 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж» з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача.

Разом з рахунком власник мереж направляє користувачу:

- податкову накладну виписану по факту надання послуг (у разі, якщо власник мереж є платником ПДВ);

- підписані уповноваженою особою власника мереж та скріплені його печаткою два примірники «Акту прийому-здачі наданих послуг» (додаток № 5).

Пунктом 7.4 договору визначено, що оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3 договору.

Якщо рахунок, податкова накладна та (або) «Акт прийому-здачі наданих-послуг» не надані та (або) неналежно оформлені, то оплата за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється Користувачем у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання належно оформлених документів.

За умовами п. 7.5 договору користувач у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання зобов'язаний повернути власнику мереж один екземпляр підписаного та скріпленого своєю печаткою «Акту прийому-здачі наданих послуг» (додаток № 5).

Відповідно до п. 11.5 цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2013 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд…

Позивачем на виконання зобовязань по договору в період з лютого 2016 року по серпень 2016 року надано послуг відповідачу на загальну сум 1 672 217,40 грн, що підстверджується відповідними актами прийому здачі наданих послуг, які підписані сторонами та скріплені печатками:

- за лютий 2016 року на суму 238 888,20 грн;

- за березень 2016 року на суму 238 888,20 грн;

- за квітень 2016 року на суму 238 888,20 грн;

- за травень 2016 року на суму 238 888,20 грн;

- за червень 2016 року на суму 238 888,20 грн.;

- за липень 2016 року на суму 238 888,20 грн;

- за серпень 2016 року на суму 238 888,20 грн.

Для оплати наданих послуг позивачем виставлено відповідні рахунки:

- № 18418 від 29.02.2016 на суму 238 888,20 грн;

- № 27140 від 31.03.2016 на суму 238 888,20 грн;

- № 33929 від 30.04.2016 на суму 238 888,20 грн;

- № 41231 від 31.05.2016 на суму 238 888,20 грн;

- № 46823 від 30.06.2016 на суму 238 888,20 грн;

- № 54606 від 31.07.2016 на суму 238 888,20 грн;

- № 55466 від 31.08.2016 на суму 238 888,20 грн.

Відповідачем платіжним дорученням № 57535 від 14.11.2017 здійснено часткову оплату в сумі 62 503,39 грн та проведено взаємозалік зустрічних вимог на загальну суму 7579,00 грн за Угодами № 3 від 17.11.2017 та № 4 від 23.11.2017, а всього зараховано коштів у сумі 70 082,39 грн внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань по договору утворилася заборгованість у сумі 1 602 135,01 грн.

23.11.2017 сторонами укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за договором № 2-346 від 01.12.2012 року (далі за текстом - угода) в розмірі 1 602 135,01 грн шляхом здійснення щомісячних оплат в розмірі 80 000,00 грн протягом 20 місяців, останнього дня місяця, починаючи з грудня 2017 року.

Відповідач не дотримався графіку погашення заборгованості, здійснивши лише часткові оплати на загальну суму 168 805,81 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

- № 57535 від 14.11.2017 на суму 62 503,39 грн;

- № 61533 від 26.12.2017 на суму 30 000,00 грн;

- № 65273 від 24.01.2018 на суму 30 351,08 грн;

- № 67362 від 21.02.2018 на суму 80 000,00 грн;

- № 69550 від 05.03.2018 на суму 28 454,73 грн;

- № 71296 від 23.03.2018 на суму 51 545,27 грн;

- № 73642 від 23.04.2018 на суму 66 917,83 грн.

У звязку з неналежним виконання угоди про реструктуризацію боргу позивач направляв на адресу відповідача претензію від 18.05.2018 № 401/01-05 та лист від 02.10.2018 № 957/01-05 з вимогою оплатити заборгованість, однак ПАТ «Запоріжжяобленерго» відповіді на листи не надав, заборгованість в повному обсязі не оплатив.

На момент подання позовної заяви заборгованість по договору № 2-346 від 01.12.2012 становить 1 314 866,10 грн.

В пункті 6 угоди визначено, що угода втрачає чинність без письмового погодження з боржником у разі прострочення боржником оплати заборгованості понад десять календарних днів від строку, встановленого в п. 2 угоди. Якщо угода про реструктуризацію заборгованості втрачає чинність, кредитор набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу в повному обсязі з урахуванням пені, інфляційних втрат, 3% річних згідно умов основного договору № 2-346 від 01.12.2012.

Враховуючи, що угода від 23.11.2017 про реструктуризацію заборгованості за договором № 2-346 від 01.12.2012 втратила чинність, позивач звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованості за отримані послуги в сумі 1 314 866,10 грн, інфляційних втрат в сумі 547 022,13 грн, 3% річних в сумі 120 333,80 грн.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором про надання послуг.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Як передбачено ст. 902 ЦКУ України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Позивач взяті на себе зобовязання за Договором виконав належним чином і у повному обсязі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договорів, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договорів, або визнання недійсними договорів внаслідок недодержання сторонами в момент їх вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договорів в силу певних обєктивних обставин.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в сумі 1 314 866,10 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 547 022,13 грн та 3% річних в сумі 120 333,80 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Проаналізувавши здійснені позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі та 3% річних, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 543 824,36 грн та 120 235,52 грн 3% річних. Розрахунок 3% річних є помилковим у звязку з тим, що позивачем не взято до уваги те, що у 2016 році кількість днів становить 366, а не 365 як зазначено у розрахунку. Під час перевірки інфляційних втрат судом взято до уваги розрахунок наведений позивачем, однак за результатами перевірки за наведеними індексами інфляції у розрахунку виявлено невідповідність наведеного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги судом задовольняються частково.

Щодо клопотання ПАТ «Запоріжжяобленерго» про розстрочення виконання судового рішення на 12 місяців, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Положенням ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. ч. 4, 5 ст. 331 ГПК України).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена судом за правилами ст. 86 ГПК України.

Проаналізувавши доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розстрочення виконання судового рішення по справі та надані в обґрунтування вказаного клопотання докази, зясувавши правову позицію позивача щодо вказаного клопотання (заперечив повністю), суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних доказів того, яким чином він, з огляду на відсутність грошових коштів на підприємстві та арешт рахунків, планує здійснювати щомісячні платежі у випадку розстрочення суми боргу за судовим рішенням у даній справі рівними частинами на 12 місяців.

Також судом враховано, що позивач і відповідач є субєктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. А тому, довготривале невиконання відповідачем зобовязань з оплати отриманих послуг за договором може мати негативний вплив на діяльність підприємства позивача.

До того ж, кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб'єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

З підстав викладених вище, суд не вбачає підстав для надання відповідачу розстрочки виконання рішення у даній справі.

Крім того, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права укласти мирову угоду на стадії виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 202, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69095, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний номер 00130926) на користь Міського комунального підприємства «Основаніє» (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 29-а, фактична адреса: 69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11; ідентифікаційний номер 20485152) заборгованість за отримані послуги в сумі 1 314 866,10 грн (один мільйон триста чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 10 коп.), суму 3% річних у розмірі 120 235,52 грн (сто двадцять тисяч двісті тридцять пять гривень 52 коп.), суму інфляційних втрат у розмірі 543 824,36 грн (пятсот сорок три тисячі вісімсот двадцять чотири гривні 36 коп.), суму судового збору в розмірі 29 683,89 грн (двадцять девять тисяч шістсот вісімдесят три гривні 89 коп.). Видати наказ.

У задоволенні позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 98,28 грн та суми інфляційних втрат у сумі 3197,77 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя І. С. Горохов