ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.04.2019р. Справа № 904/1233/19

Суддя Васильєв О.Ю. , розглянувши матеріали

За позовом: керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради , м. Дніпро

До: Фізичної особи-підприємця Плещенко Тетяни Леонідівни ,смт.Обухівка

Третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача : Комунальне підприємство «Бюро обліку прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради , м. Дніпро

Про: стягнення 52 000,52 грн. заборгованості та т.інш.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликались

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради ( позивач ) звернувся з позовом до ФОП Плещенко Т.Л. (відповідач) про стягнення 52 000,52 грн. заборгованості з орендної плати за користування нерухомим майном , що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро ; дострокове розірвання договору оренди у зв'язку із невиконанням орендарем ( відповідачем ) своїх зобов' язань зі сплати орендної плати та cпонукання відповідача повернути орендоване майно балансоутримувачу.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням прокурора на порушення відповідачем вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна » та умов договору оренди стосовно сплати орендної плати в повному обсязі на протязі : травень 2018 р. - лютий 2019 р.

Стосовно підстав для захисту інтересів держави прокурор зазначив, що факт своєчасного неподання до суду Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради позову про стягнення з відповідача заборгованості та розірвання договору оренди свідчить про неналежне здійснення позивачем владних повноважень , що в свою чергу унеможливлює своєчасне находження коштів ( орендної плати ) до місцевого бюджету .

Також прокурор вказав , що відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура , яка здійснює представництво інтересів державі в суді у виключних випадках і в порядку , визначеному законом. Частиною 3 ст.4 ГПК України передбачено , що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції , мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб .

Відповідно до ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави , якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень , до компетенції якого віднесені повноваження , а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.3,4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою , бере участь у розгляді справи за його позовами , а також може вступити за своєю ініціативою у справу , провадження якої відкрито за позовом іншої особи .Прокурор , який звертається до суду в інтересах держави , в позовній чи іншій заяві , скарзі обгрунтовує ,в чому полягає порушення інтересів держави , необхідність їх захисту , визначені законом підстави для звернення до суду прокурора , а також зазначає орган , уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах .

Предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги прокурора в інтересах держави про стягнення з відповідача на користь позивача ( який є виконавчим органом міської ради ) орендної плати за користування нерухомим майном , що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпро ; дострокове розірвання договору оренди у зв'язку із невиконанням орендарем ( відповідачем ) своїх зобов'язань зі сплати орендної плати та cпонукання відповідача повернути орендоване майно балансоутримувачу.

Як зазначено вище , господарським судом встановлено , що при зверненні з цим позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на тривалу бездіяльність Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, яка полягала у не подачі до суду позову про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати ; що на думку прокурора свідчить про неналежне здійснення позивачем владних повноважень , неналежний захист цим органом інтересів держави, та в свою чергу унеможливлює своєчасне находження коштів до місцевого бюджету .

Господарський суд наголошує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Натомість , у цій справі господарським судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем заходів з метою приведення правовідносин з відповідачем у відповідність до вимог чинного законодавства ( оскільки позивач на вимогу прокурора надав витребувані тим документи стосовно правовідносин з відповідачем ) . Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Одночасно господарський суд наголошує, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

З урахуванням вищенаведеного господарський суд дійшов до висновку про відсутність у даному випадку законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України.

З огляду на зазначене доводи прокурора стосовно наявності у нього законних підстав для представництва інтересів держави у цій справі шляхом подачі позову відхиляються, оскільки за своєю суттю зводяться лише до констатації певних норм чинного законодавства, яке регламентує порядок звернення прокурора до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі певного орану владних повноважень ; а не свідчать про наявність «виключності» випадку.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.19 р.у справі № 927/246/18 .

Згідно з приписами п.4 ч.5 ст.174 ГПК України судя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для зверненя прокурора до суду в інтересах держави . Відповідно до вимог п.1. ч.1 ст. 226 ГПК України : суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою , яка не має процесуальної дієздатності . Згідно до ч.2-4 цієї статті : про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету. Ухвалу про залишення позову без розгляду може бути оскаржено. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне залишити позов прокурора без розгляду.

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила , за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

На підставі вищезазначеного , керуючись вимогами ст.ст. 226, 234 ГПК України, господарський суд ,-

У Х В А Л И В:

Залишити позов керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради до ФОП Плещенко Т.Л. без розгляду.

Відповідно до вимог ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя О.Ю.Васильєв