ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. Справа№ 910/6094/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Чорної Л.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення господарського суду міста Києва

від 07.12.2018 (повний текст рішення складено 17.12.2018)

у справі №910/6094/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про стягнення 26962,23 грн.

за зустрічним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

про стягнення 29837,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" 26962,23 грн. шкоди. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди позивачем згідно з договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту №893ак5юб від 29.12.2015 виплачено страхове відшкодування страхувальнику, у зв'язку з чим до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", статті 993 Цивільного кодексу України. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія (з вини якого трапилась ДТП) транспортного засобу "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована в ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант", позивач просить стягнути з останнього суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 26962,23 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017, позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 26962, 23 грн. страхового відшкодування та 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Верховного Суду від 02.05.2018 рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі № 910/6094/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Верховий Суд зазначив, що, задовольняючи позов, господарські суди не врахували обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страхувальником шкоди цим третім особам і дійшли помилкового висновку про обов'язок відповідача відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності, виходячи із розміру фактично здійснених позивачем витрат із виплати страхового відшкодування та за мінусом лише франшизи. Також, поза увагою господарських судів залишилось і те, що за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту №893ак5юб від 29.12.2015 застраховано майнові інтереси Посольства Республіки Казахстан в Україні (страхувальника), пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "Toyota Саmry", д. р. н. D067016 (п. 6.1. договору), а згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - реєстраційний номерний знак транспортного засобу "Toyota Саmry" є НОМЕР_3. При новому розгляді суду слід врахувати наведене, належним чином дослідити наявні в матеріалах справи докази (зокрема, договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту №893ак5юб від 29.12.2015, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - д. р. н. НОМЕР_3), належним чином встановити, яка сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача.

23.08.2018 до господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежено розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність; при цьому відповідач посилається на положення пункту 12.1 статті 12, пункту 22.1. статті 22, статті 29, пункту 32.7 статті 32 вказаного Закону. Відповідач зазначає, що в даному випадку він був вимушений звернутись за розрахунком коефіцієнту фізичного зносу для складових транспортного засобу "Toyota Саmry" до ТОВ "Промислова компанія "СЕЛТИМ", і згідно консультації № 92-R/26/4 від 30.12.2016 коефіцієнт фізичного зносу складає 45,6 %. Таким чином, з урахуванням фізичного зносу складових транспортного засобу "Toyota Саmry" підсумкова вартість встановлених запасних частин становитиме 12113,92 грн., а, відповідно, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - 17307, 92 грн. Також, відповідач вказує на те, що він взагалі не має правових підстав для будь-яких виплат на користь позивача, оскільки договором добровільного страхування наземного транспорту № 893ак5юб від 29.12.2015 застраховано інший транспортний засіб, ніж той, який був учасником дорожньо-транспортної пригоди 29.05.2016.

23.08.2018 відповідачем подано зустрічну позовну заяву про стягнення з позивача безпідставно сплачених грошових коштів в сумі 29837,66 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у відповідача правових підстав для будь-яких виплат на користь позивача, оскільки договором добровільного страхування наземного транспорту № 893ак5юб від 29.12.2015 застраховано транспортний засіб, який не брав участі у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 29.05.2016, у зв'язку з чим грошові кошти в сумі 16807,92 грн., сплачені на підставі платіжного доручення № ІD-98805 від 28.09.2017 є такими, що сплачені безпідставно. Також, відповідач вважає безпідставно сплаченими грошові кошти в сумі 13029,74 грн. згідно з платіжним дорученням №ІD-100714 від 28.11.2017, посилаючись на те, що судове рішення від 06.06.2017 у справі №910/6094/17 скасовано.

05.09.2018 до господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує на те, що надана відповідачем консультація 92-R/26/4 про величину фізичного зносу транспортного засобу складена з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, без особистого огляду транспортного засобу оцінювачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.09.2018 на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.09.2018 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

18.09.2018 до господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до змісту якого відповідач вказує на те, що наданий позивачем звіт №423/16 від 05.06.2017 містить суттєві порушення законодавства України у сфері оцінки майна; акт технічного стану від 10.06.2016, який є додатком №1 до звіту, складено з недоліками, а саме: оцінювачем/спеціалістом в описовій частині з переліком пошкоджених деталей ТЗ не було вказано який саме характер пошкоджень наявний на деталях; оцінювачем/спеціалістом не вказано, чи потребує пошкоджена деталь заміни чи ремонту, чи пофарбування, чи іншої характерної дії для її відновлення (тобто невизначено переліку ремонтних робіт).

24.09.2018 до господарського суду міста Києва від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якого позивач заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.12.2018 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 26962,23 грн. задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ) шкоду в сумі 133 (сто тридцять три) грн. 61 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 7 (сім) грн. 92 коп. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 16807 (шістнадцять тисяч вісімсот сім) грн. 92 коп. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про стягнення 29837,66 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/6094/17 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" відмовити. Вирішити питання, щодо розподілу судових витрат.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota Саmry" реєстраційний номер D067009, з урахуванням ПДВ становить 17307,92 грн.; договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6666457 передбачено франшизу у розмірі 500 грн. Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017, позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 26962,23 грн. страхового відшкодування та 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору. 27.09.2017 відповідачем було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування до нього; на підставі вказаних вище документів страховик здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 16807,92 грн. на користь позивача. 17.11.2017 відкрито виконавче провадження №55186544 у зв'язку з чим 27.11.2017 відповідачем було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування до нього та здійснено доплату у загальному розмірі 13029,74 грн. Таким чином, на думку скаржника, ним було виконано рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у повному обсязі.

02.05.2018 постановою Верховного Суду рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі №910/6094/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Скаржник зазначає, що зважаючи на той факт, що судом було остаточно встановлено належний до відшкодування на користь позивача розмір матеріального збитку (16941,53 грн.), а відповідачем вже були відшкодовані грошові кошти у розмірі, що навіть перевищує встановлений судом розмір, то підстав для стягнення з відповідача будь-яких додаткових коштів у даному спорі немає. Також скаржник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не вирішено питання про повернення відповідачу надмірно сплаченого на користь позивача судового збору, не вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідача 5600 грн. понесених судових витрат за попереднє подання апеляційної та касаційної скарг.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Альфа-Гарант" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Чорної Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 поновлено Товариству з додатковою відповідальністю "Альфа-Гарант" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/6094/17; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Альфа-Гарант" на рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/6094/17; зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/6094/17 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Постановлено, що апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

29.12.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування", як страховиком, та Посольством Республіки Казахстан в Україні, як страхувальником, вигодонабувачем, було укладено Договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № 893ак5юб (далі - Договір) щодо автомобіля "Toyota Саmry", реєстраційний номер D067016, номер кузова НОМЕР_2, 2009 року випуску.

Згідно з п. 8.2. Договору до страхових ризиків віднесено збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 12 Договору визначено територію страхування - Україна (крім території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь), країни Європи, СНД, республіка Грузія.

Строк дії Договору встановлено з 30.12.2015 по 29.12.2016 (п. 13 Договору).

Відповідно до пункту 25.12. Договору при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків СТО (згідно з умовами п. 25.13. Договору). В окремих випадках, розмір збитків може визначатися на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені у стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Пунктами 14 та 25.13.1. Договору сторони узгодили умови виплати страхового відшкодування по застрахованому транспортному засобу "На базі СТО за вибором страховика" - при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО за вибором страховика. При цьому, якщо вік ТЗ на дату настання страхового випадку не перевищує 48 місяців, то відновлювальний ремонт такого ТЗ здійснюється на базі авторизованої СТО, обраної страховиком.

29.05.2016 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, через те, що останній при виїзді з двору не надав переваги у русі автомобілю "Toyota Саmry", реєстраційний номер НОМЕР_3, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2016 у справі №761/21519/16-п водія автомобіля "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до довідки №92793390, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Toyota Саmry", реєстраційний номер НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження передньої правої частини.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ "Автоцентр Европа" № АВК2-03520 від 24.06.2016 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota Саmry", реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 27462,23 грн.

Згідно із страховим актом № АХА2099715 від 01.07.2016 за вищевказаним страховим випадком позивачем визначено, що до виплати підлягає страхове відшкодування у розмірі 27462,23 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 27462,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням №252317 від 02.07.2016.

Цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована у ТДВ Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6666457, термін дії з 24.11.2015 по 23.11.2016.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 500,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №ЕЛ_1210 від 03.11.2016 про виплату страхового відшкодування в сумі 27462,23 грн.

Листом №3799 від 02.02.2017 відповідач не заперечив проти визнання законності вимог позивача щодо отримання страхового відшкодування, проте зазначив, що не може розглянути заявлену претензію, оскільки вина ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена в установленому порядку.

У відповідь на вказаний лист позивач направив відповідачу постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2016 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та просив виплатити страхове відшкодування.

Оскільки вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 26962,23 грн. (за вирахуванням франшизи у сумі 500,00 грн.).

Під час розгляду справи відповідачем було складено страховий акт №ЦВ/16/4178 від 27.09.2017, згідно з яким виплаті позивачу підлягає страхове відшкодування в сумі 16807,92 грн.

Відповідно до платіжного доручення №ІD-98805 від 28.09.2017 відповідач оплатив позивачу 16807,92 грн. із призначенням платежу: "Страх.відшк. в порядку регресу зг.страх.акту №ЦВ/16/4178 за дог.страх. №АЕ- від 23.11.2015. Без ДВ".

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено вище, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29.06.2016 у справі № 761/21519/16-п особою, винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем згідно з Полісом АЕ №6666457.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в договорі добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 893ак5юб від 29.12.2015, згідно з яким застраховано автомобіль "Toyota Саmry", реєстраційний номер транспортного засобу "Toyota Саmry" (реєстраційний номер D067016) відрізняється від зазначеного реєстраційного номеру транспортного засобу в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу "Toyota Саmry"(реєстраційний номер НОМЕР_3).

Водночас, дослідивши договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 893ак5юб від 29.12.2015, згідно з яким застраховано автомобіль "Toyota Саmry", реєстраційний номер D067016, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "Toyota Саmry", реєстраційний номер НОМЕР_3, судом апеляційної інстанції встановлено, що номер кузова зазначених транспортних засобів є ідентичним - НОМЕР_2.

Таким чином колегія суддів вважає, що при зазначенні реєстраційного номеру транспортного засобу "Toyota Саmry" в договорі допущена технічна помилка, а учасником дорожньо-транспортної пригоди 29.05.2016 був саме той автомобіль, який застраховано позивачем за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту №893ак5юб від 29.12.2015.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

При цьому, страховим ризиком, за вимогами частини 1 статті 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до частини 2 статті 8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частиною 2 статті 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Водночас, як передбачено частиною третьою статті 985 Цивільного кодексу України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, під фізичним зносом КТЗ (його складників) розуміється утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

При цьому, абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

05.06.2017 суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача було складено звіт №423/16, згідно з яким коефіцієнт фізичного зносу складає 0,45.

Доводи відповідача про те, що звіт №423/16 від 05.06.2017 містить суттєві порушення законодавства України у сфері оцінки майна, акт технічного стану від 10.06.2016, який є додатком №1 до звіту, складено з недоліками, є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надана відповідачем консультація 92-R/26/4 про величину фізичного зносу транспортного засобу складена з порушенням п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, без проведення технічного огляду КТЗ, у зв'язку з чим не прийнята судом.

Таким чином, з урахуванням зазначеного коефіцієнту фізичного зносу відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду в сумі 17441,53 грн. за мінусом франшизи в сумі 500,00 грн., тобто 16941,53 грн.

Водночас, як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № ІD-98805 від 28.09.2017, під час розгляду даної справи відповідач оплатив позивачу 16807,92 грн. із призначенням платежу: "Страх.відшк. в порядку регресу зг.страх.акту №ЦВ/16/4178 за дог.страх. №АЕ- від 23.11.2015. Без ПДВ".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об'єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи те, що під час розгляду справи відповідачем сплачено позивачу 16807,92 грн. (відповідно до платіжного доручення № ІD-98805 від 28.09.2017), в цій частині провадження у справі підлягає закриттю.

За таких обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції, залишок невідшкодованої відповідачем шкоди станом на час прийняття судом рішення складає 133,61 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом, колегією суддів встановлено наступне.

Як встановлено вище, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги відповідач вказує на те, що у нього відсутні правові підстави для будь-яких виплат на користь позивача, посилаючись на те, що договором добровільного страхування наземного транспорту № 893ак5юб від 29.12.2015 застраховано транспортний засіб, який не брав участі у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 29.05.2016, у зв'язку з чим грошові кошти в сумі 16807,92 грн., сплачені на підставі платіжного доручення № ІD-98805 від 28.09.2017 є такими, що сплачені безпідставно та підлягають стягненню з позивача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як встановлено вище, при зазначенні реєстраційного номеру транспортного засобу "Toyota Саmry" в договорі допущена технічна помилка, а саме: в договорі добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 893ак5юб від 29.12.2015, згідно з яким застраховано автомобіль "Toyota Саmry", зазначено реєстраційний номер D067016, тоді як в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу "Toyota Саmry" зазначено реєстраційний номер НОМЕР_3. Дослідивши договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту №893ак5юб від 29.12.2015, згідно з яким застраховано автомобіль "Toyota Саmry", реєстраційний номер D067016, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "Toyota Саmry", реєстраційний номер НОМЕР_3, було встановлено, що номера кузова транспортного засобу, які в них зазначено, є ідентичними - НОМЕР_2 у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту № 893ак5юб від 29.12.2015 транспортний засіб, та транспортний засіб, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода 29.05.2016, є одним і тим же транспортним засобом.

Отже, доводи відповідача про те, що сплачені ним на підставі платіжного доручення №ІD-98805 від 28.09.2017 грошові кошти в сумі 16807,92 грн. є такими, що сплачені безпідставно, спростовуються встановленими вище обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог в частині стягнення грошових коштів в сумі 13029,74 грн. на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено вище, під час первісного розгляду даної справи господарським судом було ухвалено рішення від 06.06.2017 про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 26962,23 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 вищевказане судове рішення залишено без змін.

16.08.2017 господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення суду від 06.06.2017 у справі №910/6094/17, який був пред'явлений позивачем до органів виконавчої служби.

17.11.2017 приватним виконавцем Варавою Романом Сергійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55186544.

В процесі виконавчого провадження відповідачем було перераховано на рахунок приватного виконавця 13029,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ІD-100714 від 28.11.2017 із призначенням платежу "Сплата боргу на користь ПрАТ СК "АХА Страхування" згідно постанови про ВВП №55186544 від 24.11.2017 Без ПДВ".

В подальшому постановою Верховного Суду від 02.05.2018 рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі №910/6094/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, повернення сплачених на підставі скасованого судового рішення грошових коштів в сумі 13029,74 грн. повинно вирішуватись в порядку положень статті 333 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання відповідачем заяви про поворот виконання рішення, а положення статті 1212 Цивільного кодексу України в даному випадку не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог за зустрічним позовом та відмови в зустрічному позові.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно здійснено розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 07.12.2018 у справі №910/6094/17 - без змін.

Матеріали справи №910/6094/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Л.В. Чорна