ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. Справа № 911/2408/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи підприємця Тавенок Юрій Степанович

(адреса: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіалайн-Україна"

(адреса: 07335, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів, вул. Радгоспна, 15, код 34048030)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Робікон" (07335, Київська обл., Вишгородський район, с. Демидів, вул. Радгоспна, буд. 6-А, код 32825921).

про заміна кредитора у зобов'язанні за договором оренди нерухомого майна та стягнення 701454,60 грн.

за участю представників:

позивача - Тавенок Ю.С., Овчинников Д.В.; Жура О.М.;

відповідача - Пілягін О.В;

третьої особи - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Тавенок Юрій Степанович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіалайн-Україна» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон», в якому просить суд:

- Замінити кредитора у зобов'язані за договором оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015 укладеного між ТОВ «Гіалайн-Україна» (код 34048030) та ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон»(код 32825921) щодо передачі ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон» в строкове платне користування нерухомого майна, а саме: будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 15, село Демидів, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 914,7 кв.м., загальною вартістю 962550,06 гривень в частині будівлі інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м., що розташований за адресою: вул. Радгоспна, 15-А, село Демидів Вишгородського району Київської області, з ТОВ «Гіалайн-Україна» на ФОП ТавенокЮ.С., починаючи з 11.01.2016.

- Стягнути з ТОВ «Гіалайн-Україна», як первісного кредитора за договором оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015 укладеного між ТОВ «Гіалайн-Україна» та ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон» щодо передачі ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон» в строкове платне користування нерухомого майна, а саме: будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 15, село Демидів, Вишгородський район, Київська область, загальною площею 914,7 кв.м., загальною вартістю 962550,06 гривень в частині будівлі інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м., що розташований за адресою: вул. Радгоспна, 15-А, село Демидів Вишгородського району Київської області, з ТОВ «Гіалайн-Україна» на ФОП Тавенок Ю.С., починаючи з 11.01.2016 внесену ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон», як орендарем на рахунок орендодавця в частині орендної плати за оренду будівлі інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м., що розташована за адресою: вул. Радгоспна, 15-А, село Демидів Вишгородського району Київської області і є частиною орендованого електроцеху площею 939,9 кв.м., розташованого за адресою: вул. Радгоспна, 15 в селі Демидів Вишгородського району Київської області в сумі 701454,60 гривень.

Позовна заява ФОП Тавенок Ю.С. мотивована тим, що рішенням Господарського суду Київської області від 29.08.2014 у справі №911/2129/14 зобов'язано ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю.С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що розташована за адресою: вул. Радгоспна, буд. 15-А, с. Демидів Вишгородського району Київської області. В подальшому, рішенням Господарського суду Київської області від 05.12.2017 у справі №911/1065/15 визнано за фізичною особою Тавенком Ю. С. право власності на об'єкт лізингу, переданого за фінансово-лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: вул. Радгоспна, буд. 15-А, с. Демидів Вишгородського району Київської області та є такою частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 15, с. Демидів, Вишгородський район, Київська область. На підставі вищезазначеного судового рішення зареєстровано право власності на майно. Позивач зазначає, що він намагався проникнути до приміщення, але охорона ТОВ «Гіалайн-Україна» його не пропускала. Ці випадки відмови у доступу до будівлі підтверджуються зверненнями до поліції та відповідями Вишгородського ВП ГУНП України в Київській області від 15.09.2018 та від 09.10.218. Після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000046, позивачем було виявлено, що 31.12.2015 між ТОВ «Гіалайн-Україна» (орендодавець) та ТОВ «Науково-Виробнича фірма «Робікон» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №07-1, згідно якого ТОВ «Гіалайн-Україна» передало в оренду ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон» в строкове платне користування будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 15, село Демидів, Вишгородський район, Київська обл., загальною площею 914,7 кв.м., загальною вартістю 962550,06 гривень. Виходячи з наведеного, позивач вважає, що він мав право бути орендодавцем електроцеху згідно договору оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015 в частині належної йому будівлі інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м. на підставі ст. 512 ЦК України. Крім того, позивач вважає, що відповідач, як первісний кредитор за договором оренди нерухомого майна №70-1 від 31.12.2015, повинен відшкодувати йому орендну плату, яку отримало ТОВ «Гіалайн-Україна» від орендаря ТОВ «НВФ «Рубікон» за весь час, який позивач не міг володіти та користуватись будівлею інженерно технічного корпусу площею 506,1 кв.м.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження

19.11.2018 позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просить суд накласти арешт на майно, що належить відповідачу, а саме: Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 18 будівля електроцеху загальна площа 939,9 кв. м.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2018 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

07.12.2018 через канцелярію суду представник позивача долучив до матеріалів справи копію договору оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015.

28.12.2018 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, та просив суд відмовити в задоволені позову. Представник відповідач зазначає, що він ніколи не укладав договір оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015 з ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон». Відповідач вважає, що посилання відповідача на копію договору оренди №07-1 від 31.12.2015, якого не існує, є прямим доказом неналежності, недопустимості та недостовірності доказів у позовній заяві позивача та є порушенням ст. ст. 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не доведено безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, а також, позивачем не доведено того факту, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

29.12.2018 через канцелярію суду представник третьої особи подав письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що він ніколи не укладав договір оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015 з ТОВ «Гіалайн-Україна». Зазначає, що позивачем не доведено безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, а також, позивачем не доведено того факту, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Крім того представник третьої особи зазначив, що посилання позивача на кримінальне провадження №000046, справа №363/3473/16-к є безпідставними та не правомірними, з огляду на те, що на сьогоднішній день не прийняте судове рішення (обвинувального вироку), що набрало законної сили, у даному кримінальному провадженні, а відтак не має доказу у будь-яких неправомірних діях.

21.01.2019 через канцелярію суду позивач подав відповідь на відзив, в якій заперечує проти доводів відповідача. Зазначає, що твердження відповідача про те, що ТОВ «Гіалайн-Україна» не укладав договір оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015 з ТОВ «Науково-Виробнича фірма «Робікон» є хибними, оскільки належним чином завірена копія цього договору була долучена до матеріалів справи кримінального провадження від 12.01.2016 саме за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5, який на той час був директором ТОВ «Гіалайн-Україна» і притягується до відповідальності за ч. 2 ст. 382 КК України. Крім того, позивач зауважив, що допитаний в судовому засіданні 08.11.2018 в якості свідка директор ТОВ «НВФ «Робікон» ОСОБА_6 підтвердив наявність договору оренди. Також, позивач надав додаткові пояснення щодо спричинення збитків.

31.01.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що посилання позивача на кримінальне провадження від 12.01.2016, яке на сьогоднішній день знаходиться в процесі розгляду, по якому, на сьогодні, не прийняте судове рішення, що набрало законної сили, у даному кримінальному провадженні, а відтак і не має доказу у будь-яких неправомірних діях, а також це кримінальне провадження не пов'язане з вимогами позовної заяви про заміну кредитора у зобов'язанні за договором оренди нерухомого майна та стягнення коштів. Відповідач повторно наголосив на тому, що ТОВ «Гіалайн-Україна» за весь період господарських взаємовідносин з ТОВ «Робікон» не укладав договір оренди нерухомого майна за номером 07-1 від 31.12.2015. Зазначив, що у позивача відсутні будь-які докази отримання відшкодування втраченої вигоди у вигляді орендної плати за договором оренди нерухомого майна. Позивачем не доведено факт спричинення збитків, не обґрунтовано їх розмір, не доведено безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмірів відшкодування, а також, позивачем не доведено того факту, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

06.02.2019 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про уточнення розрахунку позовних вимог.

04.03.2019 через канцелярію суду представник третьої особи подав додаткові письмові пояснення.

07.03.2019 через канцелярію суду представник позивача долучив до матеріалів справи докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

04.03.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав заперечення на заяву про уточнення розрахунку позовних вимог та клопотання про доручення доказів від 06.02.2019.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.02.2019 постановлено закрити підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 07.03.2019.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. у справі № 911/2129/14 за позовом ФОП Тавенка Ю. С. до ТОВ „Гіалайн-Україна" за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ВАТ імені Васильєва, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання передати предмет лізингу позов задоволено повністю і вирішено зобов'язати ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю. С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв. м., що розташована за адресою: вул. Радгоспна, буд. 15-А, с. Демидів Вишгородського району Київської області.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 рішення господарського суду Київської області від 29.08.2014 у справі № 911/2129/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2015 рішення господарського суду Київської області від 29.08.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 у справі № 911/2129/14 залишено без змін.

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції від 10.12.2014 р. відкрито виконавче провадження ВП № 45769594 з примусового виконання наказу № 911/2129/14, виданого господарським судом Київської області 04.12.2014, про зобов'язання ТОВ „Гіалайн-Україна" виконати обов'язок лізингодавця за фінансово-лізинговим договором від 25.02.2000 року, укладеним між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., та передати ФОП Тавенку Ю. С. предмет лізингу згідно фінансово-лізингового договору від 25.02.2000 року, укладеного між ВАТ імені Васильєва та ФОП Тавенком Ю. С., а саме: будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що розташована за адресою: вул. Радгоспна, буд. 15-А, с. Демидів Вишгородського району Київської області, за відповідною заявою ФОП Тавенка Ю. С. про відкриття виконавчого провадження. Позивач зазначає, що в супереч вимогам державного виконавця ТОВ «Гіалайн-Україна» в особі керівника ОСОБА_5 умисно не виконувало рішення суду. Через таке невиконання 11.01.2016 відділ Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції направив відповідне подання до Вишгородського відділу поліції.

12.01.2016 викладені в поданні ВДВС відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000046 від 12.01.2016 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

За наслідками розслідування 06.04.2016 керівнику ТОВ «Гіалайн Україна» ОСОБА_5, який є посадовою особою було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 05.12.2017 у справі №911/1065/15 визнано за фізичною особою Тавенком Юрієм Степановичем (ідентифікаційний код 34048030) право власності на об'єкт лізингу, переданого за фінансово-лізинговим договором від 25 лютого 2000 року - будівлю інженерно-технічного корпусу площею 506, 1 кв. м., що є виділеним ізольованим індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна та розташована за адресою: вул. Радгоспна, буд. 15-А, с. Демидів Вишгородського району Київської області та є такою частиною єдиного будівельного об'єкту - будівлі електроцеху, загальною площею 939, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 15, с. Демидів, Вишгородський район, Київська область.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.08.2018 у справі №911/1065/15 касаційну скаргу ТОВ "Гіалайн-Україна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 залишено без задоволення. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тавенка Юрія Степановича на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 задоволено повністю. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 у справі №911/1065/15 скасовано в частині відмови у задоволенні первісного позову. В зазначеній частині рішення господарського суду Київської області від 05.12.2017 залишити в силі. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2018 залишено без змін.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134882390 за позивачем на підставі вищевказаного рішення зареєстровано право власності на об'єкт.

Позивач зазначає, що після реєстрації права власності на будівлю інженерно-технічного корпусу він декілька разів намагався потрапити до належної йому будівлі, але охорона ТОВ «Гіалайн-Україна» його не пропускала.

Ці випадки відмови у доступу до будівлі підтверджуються зверненнями до поліції та повідомленнями Вишгородського ВП ГУНП Україна в Київській області від 15.09.2018 та від 09.10.2018.

Після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000046, позивачем було виявлено, що 31.12.2015 між ТОВ «Гіалайн-Україна» (орендодавець) та ТОВ «Науково-Виробнича фірма «Робікон» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №07-1, згідно якого ТОВ «Гіалайн-Україна» передало в оренду ТОВ «Науково-виробнича фірма «Робікон» в строкове платне користування будівлю електроцеху, що знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 15, село Демидів, Вишгородський район, Київська обл., загальною площею 914,7 кв.м., загальною вартістю 962550,06 гривень.

Позивач наголошує, що не передана йому згідно судового рішення Господарського суду Київської області від 29.08.2014 у справі №911/2128/14 та належить йому на праві власності згідно судового рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2017 у справі №911/1065/15 будівля інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м. є частиною будівлі електроцеху, що знаходиться за адресою: вул. Радгоспна, 15, село Демидів, Вишгородський район, Київська обл., яка саме і була передана в оренду згідно договору №07-1 від 31.12.2015.

Виходячи з наведеного, позивач вважає, що він мав право бути орендодавцем електроцеху згідно договору оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015 в частині належної йому будівлі інженерно-технічного корпусу площею 506,1 кв.м. Крім того, позивач вважає, що відповідач, як первісний кредитор за договором оренди нерухомого майна №70-1 від 31.12.2015, повинен відшкодувати йому орендну плату, яку отримало ТОВ «Гіалайн-Україна» від орендаря ТОВ «НВФ «Рубікон» за весь час, який позивач не міг володіти та користуватись будівлею інженерно технічного корпусу площею 506,1 кв.м.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 510 Цивільного кодексу України Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Як вбачається з матеріалів справи право власності у позивача виникло на підставі рішення господарського суду Київської області від 05.12.2017 у справі №911/1065/15 та позивач набув право власності на підставі договору лізингу.

Тобто, позивач набув права власності на підставі фінансово-лізингового договору від 25.02.2000, укладеного між ФОП Тавенком Ю. С. та ВАТ імені Васильєва, що свідчить про відсутність правонаступництва між позивачем і відповідачем та про перехід права власності на будівлю на підставі правочину.

Набувши права власності на будівлю позивач має право розпоряджатися зазначеним майном на свій розсуд, у тому числі шляхом укладання договорів щодо цього майна.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав передбачених ст. 512 Цивільного кодексу України для заміни кредитора у зобов'язанні за договором оренди нерухомого майна №07-1 від 31.12.2015.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (Постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

Крім того, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов'язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Визначення поняття збитків є також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 ЦК України, на кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Виходячи з викладеного, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування, а також, на позивача покладено обов'язок доведення того факту, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

Суд, оцінивши матеріали справи, дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що позивачу в результаті дій відповідача були завдані збитки. Заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі 701454,60 гривень не є втратою позивача, а відповідно і збитками.

Керуючись ст.ст. 129, 237-239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 14.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 25.03.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Т.Д. Лилак