ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5519/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Криворізького міськрайонного центру зайнятості, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 13877,19 грн

за відсутності у судовому засіданні представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

10.12.2018 Криворізький міськрайонний центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (далі - відповідач), у якій виклав вимоги про стягнення з відповідача виплаченої позивачем громадянці ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 13877,19 грн.

Ухвалою від 11.12.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) з повідомленням (викликом) сторін на 08.01.2019.

Ухвалою від 08.01.2019 розгляд справи по суті судом відкладено на 23.01.2019.

Однак, розгляд справи у судовому засіданні було перенесено з 23.01.2019 на 07.02.2019 через відпустку судді Воронько В.Д., про що 17.01.2019 постановлено відповідну ухвалу.

10.01.2019 на електронну поштову скриньку суду, а 11.01.2019 поштою відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що заявлена позивачем заборгованість виникла до відкриття провадження у справі №904/128/17 про банкрутство ДП "Криворізька теплоцентраль", тому не відноситься до поточних кредиторських вимог. Окрім того, відповідач посилається на недоведеність позивачем обставин щодо дійсності виплати громадянці ОСОБА_1 грошових коштів.

Позивач у призначеному на 07.02.2019 судовому засіданні не забезпечив явку свого представника, надавши при цьому 28.01.2019 заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Разом з тим, позивач надіслав до суду відповідь на відзив відповідача, у якій не погоджується з доводами останнього, зазначаючи, що Центр є поточним кредитором та на нього не поширюється заборона на стягнення виплаченої допомоги по безробіттю. Факт нарахування та виплати допомоги по безробіттю позивач підтверджує додатком до ПК № 00003 про прийняті рішення щодо нарахування та платежі та додатком до ПК № 00021 про прийняті рішення щодо нарахування та платежі, також перерахування до банку підтверджує відповідними відомостями виплат за видом забезпечення. Тож позивач наполіг на повному задоволенні позову.

Ухвалою від 07.02.2019 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04.03.2019.

Сторони 04.03.2019 подали до суду додаткові докази, які долучено судом до матеріалів справи.

Від відповідача 04.03.2019 до суду прибув представник ОСОБА_2 на підставі довіреності, але без наявності адвокатського свідоцтва, що протирічить положенням п. 11 ч. 161 Перехідних положень Конституції України, починаючи з 1 січня 2019 року у судах першої інстанції. Тож, у звязку з неможливістю суду допустити таку особу в якості належного представника відповідача до участі у справі за правилами загального позовного провадження, ОСОБА_2 допущено в судове засідання як вільного слухача, оскільки справа розглядається судом у відкритому підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 185 ГПК України суд ухвалою від 04.03.2019 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.03.2019.

Сторони участі своїх представників у судовому засіданні, призначеному на 26.03.2019, не забезпечили.

До початку судового засідання від позивача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. Відповідач про причини неявки свого представника у судове засідання суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення 14.03.2019 уповноваженому представнику Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" поштового відправлень ухвал суду від 04.03.2019.

Частиною першою статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з персональної картки №00003, копія якої міститься у матеріалах справи, 23.07.2015 ОСОБА_1 була зареєстрована в Криворізькому міському центрі зайнятості як така, що шукає роботу. Останнім місцем роботи ОСОБА_1 було Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль", з якого її звільнено 30.06.2015 на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до витягу з наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_1 Василівні ПК №00003, копія якого міститься в матеріалах справи, з 23.07.2015 відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" ОСОБА_1 надано статус безробітного згідно з наказом №НТ150730 від 30.07.2015 та призначено допомогу по безробіттю на підставі ст. ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" протягом 360 календарних днів з 30.07.2015 по 23.07.2016.

У зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування ОСОБА_3 було припинено реєстрацію як безробітної з 22.12.2015.

30.12.2015 громадянка ОСОБА_1 звернулась до Криворізького міського центру зайнятості із заявою про поновлення статусу безробітного та документами, що підтверджують поважність причини невідвідування територіального органу, у зв'язку з чим наказом №НТ151230 останній було поновлено статус безробітного з 22.12.2015 та поновлено виплату допомоги по безробіттю з 10.11.2015.

23.03.2016 наказом №НТ160323 було припинено реєстрацію ОСОБА_1 з 31.07.2015 внаслідок її поновленням на роботі у ДП "Криворізька Теплоцентраль" за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2016 у справі №212/6083/15-ц, яке допущено до негайного виконання.

За період з 23.07.2015 по 15.03.2016 позивачем за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття було виплачено громадянці ОСОБА_1 13877,19 грн допомоги по безробіттю, що підтверджується наданими до матеріалів справи відомостями виплат за видами забезпечення за серпень 2015 року - лютий 2016 року та даними про виконані платежі (додаток до ПК про прийняті рішення щодо нарахувань та платежі) (а.с. 94-133)

Позивач зазначив, що 01.04.2016 ним, з урахуванням припису ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", було направлено Державному підприємству "Криворізька теплоцентраль" претензію №07-70/1459 з вимогою компенсувати суму виплаченого громадянці ОСОБА_1 забезпечення, у відповіді про розгляд якої вказано, що ДП "Криворізька теплоцентраль" не погодилось з рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та звернулось з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.01.2016 апеляційну скаргу відповідача було призначено до розгляду. Виходячи з наведеного, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не набрало законної сили та у ДП "Криворізька теплоцентраль" були відсутні правові підстави для задоволення претензії Криворізького міського центру зайнятості до моменту остаточного вирішення спору у справі №212/6083/15-ц.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської від 21.03.2016 у справі №212/6083/15-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі .

Відповідно до наказу Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 18.05.2016 №106 "Про реорганізацію Криворізького міського та районного центрів зайнятості" з 01.09.2016 відбулась зміна назви юридичної особи з "Криворізького міського центру зайнятості" на "Криворізький міськрайонний центр зайнятості".

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 16.01.2018 у справі №212/6083/15-ц за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 скасував рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016, залишивши в силі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2016 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 33646,24 грн без урахування обов'язкових утримань та 1000,00 грн моральної шкоди на користь ОСОБА_1

За твердженням позивача, вказану постанову Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №212/6083/15-ц Криворізьким міськрайонним центром зайнятості було отримано 06.08.2018, у зв'язку з чим 15.08.2018 останнім направлено повторну претензію до ПАТ "Криворізька теплоцентраль" з вимогою про компенсацію суми виплаченого громадянці ОСОБА_1 забезпечення.

Також позивач зазначив, що 23.03.2017 Господарським судом Дніпропетровської області порушено справу про банкрутство ПАТ "Криворізька Теплоцентраль", яке відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є правонаступником ДП "Криворізька теплоцентраль".

Оскільки позивачем не було отримано від ПАТ "Криворізька теплоцентраль" відповіді на повторну претензію, Криворізкий міськрайонний центр зайнятості, вважаючи себе поточним кредитором відповідача згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", 05.10.2018 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою за вих. №01-11/3566 про визнання його кредиторських вимог.

30.10.2018 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі про банкрутство ПАТ "Криворізька теплоцентраль" з урахуванням положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" задоволено клопотання Фонду Державного майна України про припинення провадження у справі №904/128/17 про банкрутство ПАТ "Криворізька теплоцентраль", у зв'язку з чим закрито провадження у цій справі та повернуто заяву Криворізького міськрайонного центру зайнятості.

Однак, на думку позивача, до його вимог як поточного кредитора не застосовується припис пункту 43 прикінцевих та перехідних Положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яким встановлено заборону стягнення після припинення провадження у справі про банкрутство на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги до боржника.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Криворізький міськрайонний центр зайнятості утворений з метою забезпечення комплексного вирішення питань регулювання зайнятості населення, професійної орієнтації, професійного навчання, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово непрацюючих громадян на підвідомчій території.

Тож, неповернення відповідачем коштів до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття порушує державні інтереси в сфері соціального захисту населення в частині професійного навчання, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян і завдає державі шкоду.

Наявні обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що зазначена у позовній заяві Криворізького міськрайонного центру зайнятості заборгованість виникла до відкриття провадження у справі №904/128/17 про банкрутство ДП "Криворізька теплоцентраль", тому не відноситься до поточних кредиторських вимог, а позивач упродовж 30-денного строку від дня опублікування оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство (24.03.2017) не подав до Господарського суду Дніпропетровської області письмову заяву про визнання та включення цих вимог до реєстру кредиторів. Відтак, на думку відповідача, зазначена заборгованість згідно з п. 43 прикінцевих та перехідних Положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не підлягає стягненню з відповідача під час приватизації АТ "Криворізька теплоцентраль". У підтвердження факту приватизації АТ "Криворізька теплоцентраль" відповідачем надано копію розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018.

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", що пов'язані зі зміною типу товариства у відповідності до Закону України "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 року №514-VI (п. 1.1 нової редакції статуту Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", затвердженої 26.04.2018 загальними зборами Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль").

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач також зазначив, що позивачем не доведено факту сплати ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 13877,19 грн, натомість надав суду копії платіжних доручень №№ 636, 637, 640 від 05.02.2018 та №№ 670, 671 від 07.02.2018 як доказів виплати останній Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" суми 33646,24 грн за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2016 по справі №212/6083/15-ц.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Законом України від 02.03.2000 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон), розробленим відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначені правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи, а також інші категорії осіб, визначені ст. 6 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 7 цього Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 31 Закону виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується із роботодавця.

Проаналізувавши вищезазначену правову норму, суд вважає за необхідне зазначити, що достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, який не залежить від будь-яких обставин, зокрема, й оплати роботодавцем звільненому працівникові суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Факт поновлення ОСОБА_4 на роботі встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2016 у справі №216/6083/15-ц, яке 09.06.2016 року було скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у даній справі.

В подальшому, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 року за результатами касаційного провадження у справі №212/6083/15-ц за скаргою ОСОБА_1 було скасовано постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2018, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2016 - залишено в силі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 419 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття Верховним Судом постанови від 16.01.2018 у справі №212/6083/15-ц) встановлено, що постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

З огляду на вищенаведені норми цивільного процесуального законодавства, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 у справі №212/6083/15-ц, яким було скасоване рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2016, втратило законну силу з моменту прийняття Верховним Судом постанови від 16.01.2018 у справі №212/6083/15-ц. А отже, саме з цього моменту - з 16.01.2018 року - рішення суду у справі №212/6083/15-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі набуло статусу остаточного і, в свою чергу, зумовило виникнення у відповідача в силу припису закону зобов'язання по відшкодуванню суми виплаченого позивачем забезпечення безробітній.

Відповідно до абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Матеріали даної справи свідчать, що провадження у справі №904/128/17 про банкрутство ДП "Криворізька теплоцентраль" (правонаступником якого є позивач) було порушено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017. Таким чином, право позивача вимагати відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення ОСОБА_1 виникло вже після відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача, у зв'язку з чим Криворізький міськрайонний центр зайнятості є поточним кредитором АТ "Криворізька теплоцентраль".

Пунктом 43 прикінцевих та перехідних Положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи наведене, заперечення відповідача не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, з огляду на що не можуть бути прийняті судом до уваги.

Як роз'яснено в п. 32 постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Згідно з наданими позивачем розрахунками допомоги по безробіттю (а.с. 30, 31) ОСОБА_1 за періоди з 31.07.2015 по 09.11.2015 та з 10.11.2015 по 15.03.2016 було призначено допомогу по безробіттю на загальну суму 13877,19 грн, яка виплачена останній на підставі відомостей виплат за видами забезпечення №1159 за серпень 2015 року, №1266, №1351 за вересень 2015 року, №1397, №1462 за жовтень 2015 року, №1486 за листопад 2015 року, №1588, №1606 за грудень 2015 року, №4, №43, №64 за січень 2016 року та №236, №253 за лютий 2016 року.

Таким чином, сума забезпечення (допомоги по безробіттю) у розмірі 13877,19 грн, нарахованого та сплаченого позивачем ОСОБА_1, як безробітній, під час її перебування на обліку в центрі зайнятості, підлягає відшкодуванню відповідачем у відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно зі ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відшкодування на користь позивача зазначеного вище забезпечення у розмірі 13877,19 грн, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем порушено права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 13877,19 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1; ідентифікаційний код 00130850) на користь Криворізького міськрайонного центру зайнятості (50071, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Космонавтів, 1; р/р 2770 в УДКУ Дніпропетровської області, ОКПО 21908407, МФО 805012) грошові кошти в сумі 13877,19 грн виплаченого забезпечення та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано 28.03.2019.

Суддя В.Д. Воронько