ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019м. ДніпроСправа № 904/387/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кросту", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 29 070,04 грн. за Договором поставки № МС 0001/0029/03 від 29.03.2017

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 - керівник

Від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю б/н від 02.04.2019

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кросту" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" про стягнення заборгованості у сумі 29 070,04 грн. за Договором поставки № МС 0001/0029/03 від 29.03.2017, з яких: 24 675,22 грн. заборгованості та 4 394,82 грн. пені.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо повного та своєчасного перерахування коштів за поставлений товар за Договором поставки № МС 0001/0029/03 від 29.03.2017.

Ухвалою від 06.02.2019 позовну заяву залишено без руху та зобов'язано Позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати інформацію щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

08.02.2019 Позивач надав до суду лист про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2019, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.03.2019 о 10:15 год.

В судовому засіданні 04.03.2019 представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав усні пояснення.

Представник Відповідача в призначене судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду клопотання про продовження строків на подання відзиву та доказів, в якому просить суд продовжити строк на подання відзиву та доказів по справі № 904/387/19 та відкласти засіданні на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2019 судове засідання відкладено на 02.04.2019 о 10:15 год. Клопотання Відповідача про продовження строків на подання відзиву та доказів - залишено без розгляду, оскільки згідно поштового повідомлення №260 про вручення ухвали про відкриття провадження, відповідач зазначену ухвалу отримав 21.02.2019, у зв'язку з чим строк для надання відзиву до 08.03.2019р. Оскільки судове засідання відбулося 04.03.2019, час для надання відзиву ще не сплив.

07.03.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано до позову доказів направлення на адресу відповідача претензій, оскільки у доданому до позовної заяви опису вкладення у цінний лист відсутній номер поштового відправлення, що в свою чергу не відповідає вимогам вищевказаних правил надання послуг поштового зв'язку а отже, на думку відповідача, зміст направлених листів не підтверджено належним чином.

Також відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено здійснення перевезення товару та передача його відповідачу. Оскільки з копій видаткових накладних, долучених до позовної заяви, не вбачається, що товар отриманий уповноваженою особою відповідача.

За твердженням відповідача, видаткові накладні, які уповноваженою особою відповідача не підписувались, не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості, оскільки є неналежними доказами поставки товару (ст. 909 ЦК України, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні). Надані позивачем докази не підтверджують здійснення ним поставки товару, а відтак, у відповідача не виникло обов'язку по його оплаті.

02.04.2019 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

02.04.2019 відповідач подав до суду клопотання про перенесення справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що довіреність на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" ОСОБА_2В видано представнику лише вранці 02.04.2019 року. Відповідач зазначає, що за таких обставин, представник відповідача не мав можливості ознайомитись із матеріалами справи та підготуватись до розгляду справи.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Про наявність справи в суді відповідач знав ще з лютого 2019, оскільки матеріали справи містять повідомлення про вручення відповідачу ухвали про залишення позову без руху та ухвали про відкриття провадження у справі 31.02.19 та 21.02.19 відповідно (а.с. 54, 55).

Відповідач, як юридична особа, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Частиною 2 ст. 42 ГПК України встановлено, що учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

При цьому, клопотання про продовження строків на подання відзиву від 01.03.2019 та відзив на позов, від 06.03.2019 підписано представником відповідача - адвокатом ОСОБА_3 за довіреністю від 21.12.2018 зі строком дії довіреності до 31.12.2019. Доказів скасування зазначеної довіреності відповідачем не надано.

В свою чергу, клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, подане відповідачем 01.04.2019 до канцелярії суду, підписано іншим представником відповідача - адвокатом ОСОБА_4 відповідно до довіреності від 21.03.2019 року, строк дії зазначеної довіреності до 31.12.2020 року. Доказів скасування зазначеної довіреності відповідачем також не надано.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 80 ГПК України, Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

При цьому, відповідач, подавши відзив на позов не зазначив неможливості подання доказів у справі.

За викладених обставин суд вважає, що відповідач був своєчасно обізнаний про розгляд даної справи та мав достатньо часу та можливість, зважаючи на кількість представників, для ознайомлення з матеріалами справи.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що справа слухається за правилами спрощеного провадження, отже, в даному випадку, представництво інтересів відповідача саме адвокатами не є обовязковим.

Крім того, строк розгляду справи, встановлений нормами Господарського процесуального кодексу України є вичерпаним.

Зважаючи на викладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 02.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кросту" (постачальник - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" (покупець-відповідач) укладено договір поставки №МС 0001/0029/03.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобовязується передати у власність, а покупець, прийняти та оплатити товару в порядку та на умовах визначених дійсним договором.

Згідно з п. 1.2. договору, товаром за цим договором є товар, зазначений у рахунках та/або видаткових накладних постачальника. У рахунку та/або видатковій накладній вказується перелік товарів, що постачається і базові ціни на них, а також можуть бути вказані додаткові умови, розмір знижок, додаткові права та обов'язки сторін.

Відповідно до п. 1.3. договору, поставка кожної партії товару здійснюється на підставі рахунку-фактури та/або видаткової накладної, в якій зазначається кількість, асортимент та ціна товару.

Пунктом 4.1. договору визначено, що покупець зобов'язується оплатили партію замовленою товару 100% попередньою оплатою або з відстроченням платежу до 5 (п'яти) календарних днів.

Відповідно до п. 4.2 договору, моментом оплати вважається дата надходження коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 7.2. договору, у випадку недотримання покупцем термінів оплати згідно п.п.4.1. договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 10.10 договору, строк дії цього договору з моменту підписання та до 31 грудня 2018р. але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обовязків.

Позивач у позивній заяві зазначає, що на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 24 675,22 грн., на підтвердження чого позивачем було надано до матеріалів справи копії наступних видаткових накладних:

- № УТ-1162 від 18.06.2018 р. - на суму 746 грн. 30 коп.;

- № УТ-1181 від 19.06.2018 р. - на суму 308 грн. 36 коп.;

- № УТ-1187 від 20.06.2018 р. - на суму 562 грн. 40 коп.;

- № УТ-1190 від 20.06.2018 р. - на суму 716 грн. 76 коп.;

- № УТ-1197 від 20.06.2018 р. - на суму, 891 грн. 85 коп.;

- № УТ-1202 від 21.06.2018 р. - на суму 1 369 грн. 00 коп.;

- № УТ-1205 від 21.06.2018 р. - на суму 48 грн. 48 коп.;

- № УТ-1232 від 23.06.2018 р. - на суму 341 грн. 89 коп.;

- № УТ-1246 від 25.06.2018 р. - на суму 435 грн. 65 коп.;

- № УТ-1270 від 26.06.2018 р. - на суму 367 грн. 62 коп.;

- № УТ-1273 від 27.06.2018 р.- на суму 2 99'8 грн. 19 коп.;

- № УТ-1284 від 02.07.2018 р. - на суму 997 грн. 93 коп.;

- № УТ-1355 від 10.07.2018 р. - на суму 36 грн. 36 коп.;

- № УТ-1368 від 11.07.2018 р. - на суму 288 грн. 76 коп.;

- № УТ-1373 від 11.07.2018 р.- на суму 255 грн. 85 коп.;

- № УТ-1411 від 16.07.2018 р. - на суму 2 074 грн. 36 коп.;

- № УТ-1448 від 18.07.2018 р. - на суму 1 013 грн. 12 коп.;

- № УТ-1465 від 20.07.2018 р. - на суму 123 грн. 86 коп.;

- № УТ-1542 від 31.07.2018 р. - на суму 9 524 грн. 99 коп.;

- № УТ-1644 від 14.08.2018 р. - на суму 1 123 грн. 20 коп.;

- № УТ-1704 від 20.08.2018 р. - на суму 451 грн. 30 коп.

Позивач у позивній заяві зазначає, що відповідач отриманий товар на суму 24 675,22 грн. не оплатив.

Позивач зазначає, що 06.09.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив сплатити заборгованість за договором поставки №МС 0001/0029/03 від 29.03.2017. При цьому доказів направлення цієї претензії від 06.09.2018, позивачем до справи не надано.

Також, з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 20.12.2018, в якій просив сплатити заборгованість за договором поставки №МС 0001/0029/03 від 29.03.2017. Зазначена претензія була направлена на адресу відповідача 20.12.2018, що підтверджується описом вкладення з відміткою поштової установи та фіскальним чеком пошти № 0019 від 20.12.2018 (а.с.47).

Звертаючись до господарського суду позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки № МС 0001/0029/03 від 29.03.2017 та просить суд стягнути з відповідача 24 675,22 грн. заборгованості та 4 394,82 грн. пені, що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується поставка товару на суму 11 394,29 грн. за видатковими накладними, які підписані представниками позивача та відповідача та скріплені печатками сторін, а саме:

- № УТ-1162 від 18.06.2018 р. - на суму 746 грн. 30 коп.;

- № УТ-1181 від 19.06.2018 р. - на суму 308 грн. 36 коп.;

- № УТ-1187 від 20.06.2018 р. - на суму 562 грн. 40 коп.;

- № УТ-1190 від 20.06.2018 р. - на суму 716 грн. 76 коп.;

- № УТ-1197 від 20.06.2018 р. - на суму, 891 грн. 85 коп.;

- № УТ-1202 від 21.06.2018 р. - на суму 1 369 грн. 00 коп.;

- № УТ-1205 від 21.06.2018 р. - на суму 48 грн. 48 коп.;

- № УТ-1232 від 23.06.2018 р. - на суму 341 грн. 89 коп.;

- № УТ-1246 від 25.06.2018 р. - на суму 435 грн. 65 коп.;

- № УТ-1270 від 26.06.2018 р. - на суму 367 грн. 62 коп.;

- № УТ-1273 від 27.06.2018 р. - на суму 2 99'8 грн. 19 коп.;

- № УТ-1284 від 02.07.2018 р. - на суму 997 грн. 93 коп.;

- № УТ-1355 від 10.07.2018 р. - на суму 36 грн. 36 коп.;

- № УТ-1644 від 14.08.2018 р. - на суму 1 123 грн. 20 коп.;

- № УТ-1704 від 20.08.2018 р. - на суму 451 грн. 30 коп.

Пунктом 4.1. договору визначено, що покупець зобов'язується оплатили партію замовленою товару 100% попередньою оплатою або з відстроченням платежу до 5 (п'яти) календарних днів.

Отже, враховуючи відсутність доказів здійснення відповідачем попередньої оплати, відповідач повинен був здійснити оплату товару з відстроченням платежу протягом 5 днів після його прийняття.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до умов договору, строк оплати товару за вищевказаними видатковими накладними є таким, що настав.

Доказів оплати товару в сумі 11 394,29 грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, відповідач належними доказами не спростував.

При цьому, судом встановлено, що заявлена сума заборгованості за товар на підставі видаткових накладних №УТ-1368 від 11.07.2018 р. - на суму 288 грн. 76 коп.; № УТ-1373 від 11.07.2018 р. - на суму 255 грн. 85 коп.; № УТ-1411 від 16.07.2018 р. - на суму 2 074 грн. 36 коп.; № УТ-1448 від 18.07.2018 р. - на суму 1 013 грн. 12 коп.; № УТ-1465 від 20.07.2018 р. - на суму 123 грн. 86 коп.; № УТ-1542 від 31.07.2018 р. - на суму 9 524 грн. 99 коп. є непідтвердженою, оскільки зазначені видаткові накладні не містять підпису представника відповідача, а отже і не можуть бути прийняті судом в якості належного доказу отримання відповідачем товару на загальну суму 13 280,94 грн.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача стосовно недотримання позивачем порядку досудового врегулювання спору, оскільки обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, та не обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Заперечення відповідача стосовно того, що на видаткових накладних різняться підписи представника відповідача, суд вважає необґрунтованими, оскільки в разі наявності у відповідача заперечень щодо підпису зазначених накладних та отримання ним товару за цими накладними, відповідач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Враховуючи, що наявність заборгованості у розмірі 11 394,29 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 11394,29 грн. підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 13 280,94 грн. суд відмовляє.

Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 439,82 грн. за період з 24.06.2018 по 30.01.2019.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Згідно з п. 7.2. договору, у випадку недотримання покупцем термінів оплати згідно п.п.4.1. договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожний день прострочення.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що зазначений розрахунок було здійснено позивачем без врахування положень п.6 ст.232 Господарського кодексу України, яким встановлено, що розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати товару на суму 11 394,29 грн., судом здійснено перевірку нарахування пені на цю заборгованість з врахуванням п. 4.1 Договору.

За розрахунком суду пеня, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 1916,55 грн.

В частині стягнення пені на суму 2 478,27 грн. суд відмовляє.

Згідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кросту" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" про стягнення заборгованості у сумі 29 070,04 грн. за Договором поставки № МС 0001/0029/03 від 29.03.2017, з яких: 24 675,22 грн. заборгованості та 4 394,82 грн. пені задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" (49000, м. Дніпро, вул. Вячеслава Липинського, 18, офіс 406-409, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кросту" (49089, м. Дніпро, вул. Янгеля, 35, ) основну заборгованість у розмірі 11 394,29 грн. (одинадцять тисяч триста девяносто чотири грн. 29 коп.), пеню у розмірі 1916,55 грн. (одна тисяча девятсот шістнадцять грн. 55 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 879,60 грн. (вісімсот сімдесят девять грн. 60 коп.), про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 13 280,94 грн. та пені у розмірі 2 478,27 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.04.2019

Суддя ОСОБА_5