ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

м. Чернівці

25 березня 2019 року Справа № 926/695/19

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Бутирський А.А., розглянувши

заяву Акціонерного товариства "Чернівціобленерго"

до ОСОБА_1

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію у сумі 299,28 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Чернівціобленерго" звернулося до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 299,28 грн боргу за поставлену електричну енергію.

Вимоги заяви обґрунтовуються тим, що на виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії стягувач продав боржнику електричну енергію, проте останній її вартість не сплатив, внаслідок чого станом на 28.02.2019 заборгував стягувачу 299,28 грн.

Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною другою статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Водночас у заяві про видачу судового наказу заявником не зазначено про статус боржника як фізичної особи-підприємця, що свідчить про недотримання ним при зверненні до суду вимог пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. Проте заява про видачу судового наказу вимогам названого пункту не відповідає, оскільки до неї не долучений договір про постачання електричної енергії.

Також суд зазначає, що відповідно до підпункту 21 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за заяви до господарського суду про видачу судового наказу складає 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (станом на 2019 рік - 192,10 грн).

Однак до заяви не додано документу про сплату судового збору, що свідчить про її невідповідність вимогам пункту 1 частини третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Отже, заяву про видачу судового наказу подано з порушенням вимог пункту 2 частини 2, пунктів 1, 3 частини третьої статті 150 ГПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 1 частини першої статті 152 ГПК України.

Частиною другою статті 154 ГПК України унормовано, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника заборгованості за поставлену електроенергію у сумі 299,28 грн.

Керуючись статтями 150, 152-155, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству "Чернівціобленерго" у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 299,28 грн. боргу за поставлену електричну енергію.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в строк та порядку, встановленому статтями 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 25.03.2019.

Суддя Бутирський А.А.