ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2019

Справа № 910/895/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л. Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Муніципальна дорожня компанія" (76006, м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 13)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-в)

про стягнення 494 584,24 грн.

за участю представників

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Муніципальна дорожня компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" про стягнення 494 584,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору №Т-02/18 від 25.01.2018 не виконав своїх зобов'язань щодо цілодобової заправки пальним КП "Муніципальна дорожня компанія" згідно переданих та оплачених останнім талонів. Таким чином, за доводами позивача, станом на момент звернення останнього з позовом до суду у відповідача існує заборгованість у загальному розмірі 494 584,24 грн., з яких: вартість недопоставленого пального у розмірі 396 197,10 грн., пеня у розмірі 19 147,72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/895/19 та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 27.02.2019.

06.02.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні, яке призначене на 27.02.2019, в режимі відеоконференції, оскільки позивач не має можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні у зв’язку з складністю прибуття до м. Києва в зимову пору року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 суд відмовив Комунальному підприємству "Муніципальна дорожня компанія" в задоволенні клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовити.

У судовому засіданні, призначеному на 27.02.2019, суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті на 20.03.2019.

11.03.2019 до господарського суду надійшло клопотання позивача, у якому останній підтримав позовні вимоги та просив суд розглядати справу без їх участі.

Судове засідання, яке призначене на 20.03.2019, не відбулось у зв’язку з направленням судді Пукшин Л. Г. до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.03.2019 суд призначив розгляд справи на 03.04.2019.

У судове засідання, призначене на 03.04.2019, представники сторін не з’явились, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляли, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін, а також неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 січня 2018 року між Комунальним підприємством "Муніципальна дорожня компанія" (надалі- позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (надалі – відповідач, продавець) укладено договір №Т-02/18 на закупівлю товарів.

Відповідно до п. 1.1. договору предметом договору є продаж товару: Код за ДК 021:2015 — 09130000-9 Нафта і дистиляти (Паливо в асортименті: Бензин А-95 (талони, скретч-картки), Бензин А-92 (талони, скретч-картки), Дизельне паливо (талони, скретч-картки) (надалі - товар).

Найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що поставляється згідно з цим договором, визначені у Специфікації (Додаток № 1 до цього договору) (надалі - Специфікація), яка є його невід'ємною частиною. Товар відпускається згідно одноразових облікових карток (талонів) та/або скретч карток (паливних картках) наданих покупцю.

Згідно з п. 2.1. договору датою поставки вважається дата отримання товару, зазначений в накладній товар вважається переданим учасником і прийнятим замовником по кількості і якості з моменту отримання товару згідно умов договору.

За умовами п. 2.2. договору учасник повинен передати замовнику товар, якість якого відповідає технічним умовам (ТУ) і державним стандартам (ДСТУ), що діють на території України, таким як: ДСТУ 4840:2007 «Паливо дизельне підвищеної якості. Технічні умови» та/або ДСТУ 7688:2015 «Паливо дизельне Євро. Технічні умови» та ДСТУ 4839:2007 «Бензини автомобільні підвищеної якості. Технічні умови» та/або ДСТУ 7687:2015 «Бензини автомобільні Євро. Технічні умови».

Відповідно до п. 3.1. договору ціна договору становить: 3 666 000,00 грн, у тому числі ПДВ - 611 000,00 грн, з них:

1 666 000,00 грн - кошти місцевого бюджету;

2 000 000,00 грн - кошти покупця.

Додатковими угодами №№ 1-7 вносились зміни до договору в частині обсягів товару та ціни за одиницю товару.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунки за отриманий товар здійснюються покупцем в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточнім рахунок продавця по факту отримання товару з відстрочкою платежу до 30 (тридцяти) календарних днів.

Зобов'язання покупця по оплаті за товар настає після підписання останнім видаткової накладної на поставлену партію товару, яка обов’язково повинна містити номенклатуру (асортимент), кількість та ціну поставленого товару, а також загальну суму для оплати (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору строк передачі товару: протягом 2018 року на підставі заявки замовника.

Строк          поставки талонів - протягом 2 робочих днів з моменту погодження заявки. Поставка талонів здійснюється на адресу замовника за рахунок учасника, або в інший спосіб за домовленістю сторін. У разі необхідності, за узгодженням сторін, строк поставки може бути скорегований (п. 5.1.2 договору).

Згідно з п. 5.1.3. договору учасник відпускає нафтопродукти по пред'явленим талонам, згідно з зазначеними у них кількості літрів та виду нафтопродуктів. Талон, за яким було відпущено пальне, залишається на АЗС.

Термін дії талонів на відпуск нафтопродуктів повинен бути дійсним не менше ніж до 01.12.2018 року з дати їх отримання. У випадку закінчення терміну дії талонів, до моменту фактичного отримання пального, замовник повинен повернути весь обсяг невикористаних талонів, термін використання яких спливає учаснику, а учасник зобов'язаний замінити повернуті талони на талони з більшим терміном придатності в об’ємах невикористаного пального або продовжити їх термін дії (п. 5.1.4. договору).

Відповідно до п. 5.1.5. договору учасник гарантує на власних та/або партнерських АЗС забезпечення відпуску нафтопродуктів у цілодобовому режимі та постійну наявність на таких АЗС необхідного виду пального.

Факт передачі товару підтверджується касовим чеком або іншими розрахунковими документами, передбаченими законодавством (п. 5.1.6. договору).

За умовами п. 5.1.8 договору у разі неможливості отримання замовником нафтопродуктів цілодобово або відсутності належних товарів на АЗС Учасника (або партнерських АЗС) з обставин не залежних від замовника, учасник сплачує штраф у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період настання такого випадку, від вартості договору за кожен випадок невиконання.

У разі відмови видати чек про відмову в отриманні товару або зробити відмітку про невидачу нафтопродукту в шляховому листі замовника, складається акт у довільній формі, копія якого протягом 3-х робочих днів з дня його укладання надається на адресу учасника (п. 5.1.9. договору).

Відповідно до 7.2. договору за порушення строків поставки товару з продавця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не своєчасно поставленого товару за кожен прострочення, а за прострочення понад п'ятнадцять днів додатково стягується штраф у розмірі 20 відсотків вказаної вартості.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов’язань, які виникли під час дії цього договору (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору між сторонами в період з січня по вересень 2018 року були підписані видаткові накладні на пальне, а саме № НКТ-000041 від 26.01.2018, № НКТ -000346 від 23.03.2018, № НКТ – 000721 від 13.04.2018, № НКТ – 001264 від 01.06.2018, № НКТ – 002439 від 27.08.2018, № 002796 від 12.09.2018 та № НКТ- 002909 від 24.09.2018, на загальну суму 3 665 409,60 грн, що в свою чергу були оплачені позивачем згідно платіжних доручень №18 від 01.02.2018, № 35 від 06.02.2018, № 125 від 23.03.2018, № 171 від 18.04.2018, №278 від 04.06.2018, № 539 від 28.08.2018, № 540 від 28.08.2018, № 602 від 19.09.2018, № 619 від 26.09.2018.

У листопаді 2018 року позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями №1-6/269 від 16.11.2018, № 1-6/271 від 19.11.2018, №1-6/278 від 22.11.2018 та №1-6/288 від 29.11.2018, у яких повідомляв, що починаючи з 13 листопада 2018 року транспортні засоби комунального підприємства не можуть здійснювати заправку по виданих талонах на визначених АЗС, що негативно впливає на господарську діяльність останнього, а відтак, вимагав забезпечити цілодобову видачу пального у кількості, що зазначена в талонах на АЗС.

Вищевказані претензії були отримані відповідачем, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення, проте, залишені без відповіді та задоволення.

29.11.2018 та 02.01.2019 працівниками Комунального підприємства "Муніципальна дорожня компанія" було підписано акти неналежного надання або ненадання послуг щодо заправки транспортних засобів позивача у період з 13.11.2018 по 31.12.2018.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №1-6/с/ від 03.01.2019, у якій просив останнього протягом п’ятиденного строку з моменту отримання даної претензії сплатити (повернути) вартість недопоставлених нафтопродуктів у розмірі 396 191,10 грн.

Згідно з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав вищевказану претензію 15.01.2019, проте, залишив її без реагування та задоволення, що стало наслідком звернення позивача з позовом до суду про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 396 191,10 грн., пені у розмірі 19 147,72 грн та штрафу розмірі 79 239,42 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з лютого 2018 року відповідачем здійснювалась поетапна передача талонів згідно заявок позивача на загальну суму 3 665 409,60 грн та їх відповідна оплата, що підтверджується видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом, за умовами п. 6.3. договору відповідач зобов’язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором, забезпечити цілодобову можливість заправки з безперешкодним доступом на АЗС, забезпечити видачу пального в кількості, що зазначена в талонах.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, за твердженням позивача, що підтверджується актами неналежного надання або ненадання послуг від 29.11.2018 та 02.01.2019, а також неодноразовими зверненнями з претензіями, відповідачем було невчасно та не повній мірі поставлено дизельне паливо та бензин, внаслідок чого у останнього станом на момент розгляду спору існують невиконанні зобов’язання щодо поставки бензину А-95 – 1550 літрів на суму 46 081,50 грн; бензину А-92 – 60 літрів на суму 1 740,60 грн; дизельного палива – 12 500 літрів на суму 348 375,00 грн, тобто, на загальну суму 396 197,10 грн.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою та сьомою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов’язання щодо передачі пального за придбаними талонами, не спростовано заявлених позовних вимог в цій частині та не надано доказів відсутності у останнього обов'язку щодо забезпечення відповідача пальним у вищевказаній кількості, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині, що є підставою для їх задоволення на суму 396 197,10 грн.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 19 147,72 грн та штрафу у розмірі 79 239,42 грн за неналежне виконання зобов’язань за договором, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, відповідач допустив прострочення зобов'язання з поставки обмовленого сторонами товару позивачу за договором № Т-02/18 від 25.01.2018.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов’язання у відсотках до суми невиконаного зобов’язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв’язку з простроченням зобов’язання.

Згідно з п. 7.2. договору сторони передбачили, що за порушення строків поставки товару з продавця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не своєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад п'ятнадцять днів додатково стягується штраф у розмірі 20 відсотків вказаної вартості.

Перевіривши заявлену до стягнення з відповідача суму пені та штрафу, суд дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв’язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі, а саме пені у розмірі 19 147,72 грн за загальний період прострочення з 13.11.2018 по 31.12.2018 та штрафу у розмірі 79 239,42 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Муніципальна дорожня компанія" в повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-в, ідентифікаційний код 41486736) на користь Комунального підприємства "Муніципальна дорожня компанія" (76006, м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 13, ідентифікаційний код 40270150) 396 197 (триста дев’яносто шість тисяч сто дев’яносто сім) грн 10 коп. - вартості недопоставленого пального; 19 147 (дев’ятнадцять тисяч сто сорок сім) грн 72 коп. - пені; 79 239 (сімдесят дев’ять тисяч двісті тридцять дев’ять) грн 42 коп. - штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 418 (сім тисяч чотириста вісімнадцять) грн 76 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.04.2019

Суддя Л. Г. Пукшин