ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"02" квітня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/942/19

Господарський суд Одеської області у складі судді – Петрова В.С., розглянувши матеріали заяви Державної установи “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” в особі Одеського відокремленого підрозділу ДУ “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” в особі Виробничого підрозділу “Шевченківська вагонна дільниця” Філія “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” заборгованості в сумі 9555,43 грн. у порядку ст.147-156 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 р. до господарського суду Одеської області надійшла заява Державної установи “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” в особі Одеського відокремленого підрозділу ДУ “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” (заявник) про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” в особі Виробничого підрозділу “Шевченківська вагонна дільниця” Філія “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” (боржник) заборгованості за договором про надання послуг №93/1, який зареєстровано 13.09.2018 року за № УЗ/ЦЛ-18443/Ю.

Вимоги заявника обґрунтовані наступним.

13 вересня 2018 року між Акціонерним товариством “Українська залізниця” в особі Філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” в особі Виробничого підрозділу “Шевченківська вагонна дільниця” Філія “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” (замовник) та Державною установою “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” в особі Одеського відокремленого підрозділу ДУ “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” (виконавець) був укладений договір про надання послуг №93/1 (реєстраційний номер УЗ/ЦЛ-18443/Ю).

Як вказує заявник, згідно п. 3.1. додаткової угоди замовник здійснює оплату виконаних робіт протягом 30 банківських днів після підписання акту про прийняття робіт з відповідною стороною по рахунку виконавця.

Так, заявник зазначає, що були складені наступні акти виконаних робіт: № 353 від 30.11.2018 року на суму 5086,57 грн., № 415 від 28.12.2018 року на суму 4468,86 грн., які боржником сплачені не були. Відтак, станом на 25.03.2019 року склалася заборгованість в розмірі 9555,43 грн., яку заявник просить стягнути з боржника.

Відповідно до ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

В ч. 1, 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Положеннями ст. 149 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України вказано, що позов пред’являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред’являтися також за їх місцезнаходженням.

Як випливає зі змісту заяви, заявник вказує, що пред’явлення заяви про видачу судового наказу здійснюється за місцезнаходженням відповідача, а також у разі якщо спір виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, то заява може пред’являтися також за їх місцезнаходженням. Водночас, як вказує заявник, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачеві.

Однак, з матеріалів заяви вбачається, що місцезнаходження боржника – Акціонерного товариства “Українська залізниця” значиться за адресою: 03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5. Також заявником вказано місцезнаходження Виробничого підрозділу “Шевченківська вагонна дільниця” Філія “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” (заявник робіт) за адресою: 20700, Черкаська область, м. Сміла, провул. Тараса Шевченка, буд. 1. Отже, враховуючи викладене, дана заява повинна бути подана або за місцезнаходженням відповідача - до господарського суду м. Києва, або за місцезнаходженням філії (замовника послуг) - до господарського суду Черкаської області. Натомість заявник звернувся з поданою заявою до господарського суду Одеської області.

Відтак, суд доходить висновку, що заява Державної установи “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” в особі Одеського відокремленого підрозділу ДУ “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” в особі Виробничого підрозділу “Шевченківська вагонна дільниця” Філія “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” заборгованості в сумі 9555,43 грн. подана з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема: заяву подано з порушенням правил підсудності. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків, а також не позбавляє заявника права звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

Керуючись п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державній установі “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” в особі Одеського відокремленого підрозділу ДУ “Лабораторний центр на Залізничному транспорті МОЗ України” у видачі судового наказу за поданою заявою про стягнення з Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі Філії “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” в особі Виробничого підрозділу “Шевченківська вагонна дільниця” Філія “Пасажирська компанія” АТ “Українська залізниця” заборгованості в сумі 9555,43 грн.

2. Повідомити заявника, що відповідно до ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя В.С. Петров