ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2019

Справа № 910/442/19

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні

справу № 910/442/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ОЛІМПІКС"

про стягнення 68 066,72 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокар-777» звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» про стягнення 68 066,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за Договором №АК-1211 перевезення вантажу від 23.03.2016р., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 60000,00 грн., за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 4760,68 грн. та 25% річних у розмірі 3306,04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Автокар-777» до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» про стягнення 68 066,72 грн. залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

01.02.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання ухвали від 21.01.2019р.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк до 06.03.2019р.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.02.2019р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01601 м. Київ, вул. Банкова, 2, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 06.02.2019р. про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 08.02.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на 25.03.2019р. від позивача не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також не отримано від відповідача відзиву на позовну заяву.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2016р. між позивачем (за договором - перевізник) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено договір №АК-1211 перевезення вантажу (далі - Договір), за умовами п.1.1 якого перевізник бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж згідно з транспортною накладною з місця відправлення до пункту призначення, які вказуються в додатках до цього договору, та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов’язався сплатити за перевезення вантажу плату в строк та на умовах, встановлених цим договором або додатками до нього.

Згідно з п. 1.4. Договору, надання послуг з перевезення підтверджується підписанням Сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що вартість (ціна) послуг з перевезення вантажу, встановлюється в додатковій угоді до Договору, що є невід’ємною частиною Договору.

Так, умовами Додаткової угоди № 4 від 05.10.2018 до Договору сторони доповнили п.1.2 наступним положенням:

1.2.1. Найменування вантажу: ґрунт; кількість: визначається в товарно-транспортних накладних, упаковка вантажу: насипом.

Також, умовами вказаної додаткової угоди до Договору сторони доповнили п.4.1 договору наступним положенням:

4.1.1. Вартість (ціна) послуг з перевезення 1 (одним) транспортним засобом вантажу у безготівковому розрахунку становить 3,00 грн. за т.км. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.2 Договору, розрахунки між Перевізником і Замовником здійснюється шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Перевізника. При цьому Замовник оплачує Перевізнику 50% передоплати від вартості вантажу (партії вантажу) на підставі виставленого Перевізником рахунку протягом трьох банківських днів з дати отримання такого рахунку Замовником, але в будь-якому випадку не пізніше п’яти днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди до Договору, укладеної у відповідності до п.1.3 та п.4.1 Договору. Остаточний розрахунок між Сторонами проводиться після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг на підставі виставленого Перевізником рахунку протягом трьох банківських днів з дати відправлення такого рахунку Замовником, але в будь-якому випадку не пізніше п’яти днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди до Договору, укладеної у відповідності до п.1.3 та п.4.1 Договору.

Згідно з п. 4.3 Договору, акт приймання-передачі наданих послуг повинен бути наданий перевізником замовнику протягом 3-х робочих днів з моменту надання послуг. Замовник протягом 3-х робочих днів з моменту отримання повинен підписати такий акт, або у разі незгоди з актом, надати перевізнику свої письмові мотивовані заперечення. Якщо протягом вказаного строку замовник не надасть таких заперечень, акт вважається підписаним, послуги перевізника вважаються наданими якісно та в повному обсязі та прийнятими замовником без претензій.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (п. 7.1. Договору).

Згідно з п. 7.2. Договору, строк дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. цього Договору, та закінчується 31.12.2016 року. В будь-якому випадку Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором. Сторони погодили, що у разі відсутності у Сторін заяв про розірвання договору протягом 2-х останніх місяців терміну дії Договору, то він вважається продовженим терміном на 1 рік, на тих самих умовах, але в будь-якому випадку не більше ніж двічі.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується Актами надання послуг № 3170 від 15.10.2018р. на суму 109 440,00 грн. та № 3285 від 18.10.2018р. на суму 70 110,00 грн., підписаним представником перевізника.

24.10.2018р. рекомендованим листом позивач надіслав відповідачу вказані акти на узгодження та підписання, які отримані відповідачем 02.11.2018р. що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте відповідач не повернув позивачу підписані зі своєї сторони акти.

Доказів надання відповідачем позивачу обґрунтованих заперечень проти підписання актів матеріали справи не містять.

Відтак, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем послуги згідно з актами надання послуг № 3170 від 15.10.2018р. на суму 109 440,00 грн. та № 3285 від 18.10.2018р. на суму 70 110,00 грн. надано якісно та у повному обсязі відповідно до умов Договору.

Відповідач здійснив часткову оплату отриманих послуг загалом у сумі 95 626,80 грн.

Рекомендованим листом № 184 від 06.12.2018р. позивач направив відповідачу претензію з вимогою оплатити заборгованість за надані послуги в сумі 80 000,00 грн.

Відповідач здійснив оплату отриманих послуг перевезення вантажу в сумі 20 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №339 від 07.12.2018р. та №449 від 11.01.2019р.

Проте, в повному обсязі не оплатив надані позивачем послуги з перевезення вантажу, у зв’язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 60 000,00 грн. (враховуючи існуючу переплату в сумі 3923,20 грн. за отримані послуги у період з 23.03.2016р. по 26.11.2016р., що також вбачається з акту звірки взаєморозрахунків, підписаного сторонами станом на 30.11.2016р.).

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього заборгованість за отримані послуги у сумі 60 000 грн., за порушення строків сплати якої нараховані пеня в сумі 4760,68 грн. та 25% річних – 3306,04 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання своїх зобов'язань за договором, здійснив перевезення вантажу, який прийнятий відповідачем, на суму 179 550,00 грн.

З огляду на вище встановлені обставини, суд вважає, що позивачем належним чином підтверджено факт надання послуг з перевезення вантажу, а також отримання відповідачем відповідних Актів на суму 179 550,00, у зв'язку з чим, строк оплати, відповідно до умов Договору, настав.

Крім того, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про обґрунтовані зауваження щодо наданих позивачем послуг у відповідності до положень п.4.3 Договору.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, відповідач за надані позивачем на підставі спірного договору послуги в повному обсязі не розрахувався в повному обсязі, таким чином розмір заборгованості складає 60 000,00 грн. Відповідачем доказів оплати заборгованості у розмірі 60 000,00 грн. на час вирішення спору не надано.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 60 000,00 грн. заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 4760,68 грн. пені та 3306,04 грн. - 25% річних.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 5.13 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату наданих послуг Замовник платить Перевізникові пеню, що обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, а також 25% річних за кожний день затримки оплати. При цьому, штрафні санкції нараховуються з моменту коли грошове зобов'язання мало бути виконане по день фактичної оплати або стягнення в примусовому порядку, без застосування спеціальної позовної давності по нарахуванню та стягненню.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені та 25% річних, який наведено у позовній заяві, задовольняє дані вимоги частково згідно з уточненим розрахунком суду, а саме 4704,66 грн. – пені та 3267,12 грн. – річних, з урахуванням того, що у періоді з 07.12.2018р. по 10.01.2018р. – 35 днів, а не 36 як зазначено позивачем у розрахунку..

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за договором щодо оплати послуг належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ОЛІМПІКС" (01601, м. Київ, вул. Банкова, 2; ідентифікаційний код 39288133) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (01042, м. Київ, вул. І. Кудрі, 12, оф. 5; ідентифікаційний код 36303499) основний борг у сумі 60 000 грн. 4704 грн. 66 коп. – пені, 3267 грн. 12 коп. – 25% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1918 грн. 32 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.03.2019р.

Суддя                                                                                            А.І. Привалов