Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/837/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача1: 1: ОСОБА_1, довіреність № 26/879 від 14.11.2018,

від позивача-2: ОСОБА_2 - адвокат, договір про надання правової допомоги №15/17 від 13.07.2018 та ордер серії ЖТ №053199 від 19.02.2019;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 1123/18 від 14.11.2018,

ОСОБА_4, довіреність № 1096/18 від 07.11.2018.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом 1) Житомирської міської ради

2) Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради

до Оліївської сільської ради

про визнання незаконним і скасування пункту 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради від 17.09.1998 №50

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання незаконними та скасування пункту 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району від 17.09.1998 року №50 "Про надання земельних ділянок" в частині переведення земельної ділянки площею 55,0 га до земель запасу Оліївської сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що Постановою Верховної Ради України від 31.08.1993 року №3419-ХП "Про вилучення І надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб та попереднє погодження місць розташування об'єктів" вилучено з земель запасу Оліївської сільської Ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області 62,0 га ріллі та надано в постійне користування під будівництво Північного житлового району міста Житомира Державній комунальній фірмі "Житомирбудзамовник".

В послідуючому, виконавчий комітет Оліївської сільської ради Житомирського району посилаючись на лист ДКФ "Житомирбудзамовник" від 21.05.1998р. №1/186, який розцінено як добровільну відмову від земельної ділянки, прийняв оспорюване рішення.

Пункт 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району від 17.09.1998 року №50 позивачі вважають прийнятим з порушення діючих на час норм земельного законодавства (в редакції чинній на дату прийняття), а лист ДКФ "Житомирбудзамовник" від 21.05.1998 не вважають належним доказом добровільної відмови від постійного права користування.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.09.2018 (суддя Шніт А.В.) позовну заяву залишено без руху; Житомирській міській раді та Комунальному підприємству "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради надано строк (протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду) для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк недоліки усунуто.

Згідно розпорядження керівника апарату Господарського суду Житомирської області №192/2018 від 16.10.2018 у зв'язку з перебуванням судді Шніт А.В. у відпустці здійснено повторний автоматизований розподіл справи №906/837/18. Справу розподілено судді Кудряшовій Ю.В.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Також даною ухвалою вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Також ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/837/18 до судового розгляду по суті.

Представники позивачів позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові та просили задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити їх задоволенні.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилався на те, що позивач ОСОБА_5 підприємство "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради не подав доказів щодо правонаступництва прав та обовязків Державної комунальної фірми "Житомирбудзамовник".

Також відповідач наполягає на тому, що оспорювань рішення виконкому Оліївської сільської ради жодним чином не порушує інтересів Житомирської міської ради, тому зазначеного позивача вважає неналежним.

Разом з тим, відповідач вказує, що позивачами пропущено строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Верховної Ради України від 31.08.1993 року №3419-ХП "Про вилучення І надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб та попереднє погодження місць розташування об'єктів" вилучено з земель запасу Оліївської сільської Ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області 62,0 га ріллі та надано в постійне користування під будівництво Північного житлового району міста Житомира Державній комунальній фірмі "Житомирбудзамовник".

Державною комунальною фірмою "Житомирбудзамовник" направлено лист за вих. №1/920 від 06.10.1993 Житомирському філіалу інституту з проханням виготовити Державний акт на право користування земельною ділянкою в розмірі 62,0 га, відведеної під забудову Північного житлового району м. Житомира.

15.12.1993 року був складений акт про встановлення в натурі границь земель, наданих в користування ДКФ "Житомирбудзамовник" Житомирського міськвиконкому під будівництво Північного житлового району з експлікацією. Згідно цього акту здійснено відвід в натурі земельної ділянки в постійне користування для ДКФ "Житомирбудзамовник" загальною площею 62,0 га, в тому числі колективних городів 62,0 га, із земель запасу Оліївської сільської ради народних депутатів Житомирського району. У зазначеному акті звернуто увагу на те, що відведені землі можуть бути використані тільки по прямому призначенню, тобто під будівництво Північного житлового району м. Житомира.

Після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі Житомирською районною Радою народних депутатів було зареєстровано та видано ДКФ "Житомирбудзамовник" 23.12.1994 Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 62,0 га серії ЖТ-08-21 № 000042.

Видача даного Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою підтверджено листами Головного управління земельних ресурсів у Житомирській області від 30.11.2007 за вих. №09-589/04, Житомирської регіональної філії Державного підприємства "Житомирський науково-дослідний проектний інститут землеустрою" від 29.11.2007 за вих. №467 та управління Держземагенства у Житомирському районі від 28.03.2014 за вих. № 1132/вих.

21.05.1998 на адресу Оліївської сільської ради Житомирського району надійшов лист ДКФ "Житомирбудзамовник" з проханням вилучити у даної фірми надану земельну ділянку під будівництво Північного житлового району м. Житомира, оскільки фірма не є та в подальшому не буде власником чи експлуатуючою організацією збудованих обєктів, передати цю земельну ділянку за згодою у користування Житомирському виконкому.

Виконавчий комітет Оліївської сільської ради (на підставі делегованих повноважень рішенням Оліївської сільської ради народних депутатів від 19.01.1996 восьмою сесією XXII скликання «Про надання повноважень виконкому сільської Ради народних депутатів» - а.с. 203 том 1) прийняв п. 5 рішення від 17.09.1998 року № 50, яким припинив право постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі клопотання Державної комунальної фірми "Житомирбудзамовник", не використання даної земельної ділянки у зв'язку з добровільною відмовою останнього шляхом переведення вільної від забудови земельної ділянки площею 55,0 га до земель запасу Оліївської сільської ради.

Позивачі, вважаючи пунктом 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району від 17.09.1998 року № 50 "Про надання земельних ділянок" таким, що порушує права їх права звернувся до суду даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Випадки вилучення земель передбачені статтями 31, 32 Земельного кодексу 1990 року.

Відповідно до статті 31 Земельного кодексу 1990 року (в редакції на час спірних відносин), вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Також згідно положень ст. 33 Земельного кодексу 1990 року (в редакції чинній на час спірних відносин) за межами населених пунктів, крім випадків надання земель для будівництва лінійних об'єктів (частина п'ята статті 31), вилучення ріллі, земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями, для несільськогосподарських потреб, земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, заказників (крім мисливських), курортів, а також лісів першої групи та лісів з особливим режимом лісокористування (лісопарки, лісопаркові частини зелених зон, протиерозійні ліси) для цілей, не пов'язаних із веденням лісового господарства, допускається, як виняток, за рішенням Верховної Ради України.

Як зазначалося раніше, Верховна Рада України Постановою від 31.08.1993 №3419-ХП надала 62,0 га ріллі з земель запасу Оліївської сільської Ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області в користування ДКФ "Житомирбудзамовник", як виняток, для будівництво Північного житлового району міста Житомира.

Відповідно до статтей 22, 23 Земельного кодексу України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, право власності або право постійного користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами.

На підтвердження права постійного користування спірною земельною ділянкою позивачами подано Державний акт на право постійного користування землею серія ЖТ-08-21 №000042 (а.с. 29-31 том 1).

Згідно ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час спірних відносин) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється, зокрема, у випадках: добровільної відмови від земельної ділянки (пункт 1) або вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 та 32 цього Кодексу (пункт 9). Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача проводиться у судовому порядку.

В послідуючому підставою для прийняття виконавчим комітетом Оліївської сільської ради Житомирського району пункту 5 рішення від 17.09.1998 року № 50 "Про надання земельних ділянок", яким переведено до земель запасу Оліївської сільської ради земельну ділянку розміром 55,0 га (яка була виділена під будівництво Північного житлового району м. Житомира) стала добровільна відмова.

Тобто лист ДКФ "Житомирбудзамовник" від 21.05.1998 було розцінено як добровільну відмову користувача від земельної ділянки.

Водночас, як зазначають позивачі зазначений лист містив прохання вилучити у даної фірми надану земельну ділянку та передати таку за згодою у користування Житомирському виконкому і саме відсутністю добровільної відмови на переведено до земель запасу Оліївської сільської ради обґрунтовані позовні вимоги.

За таких обставин суд при наявності заперечень факту, що мала місце добровільна відмова ДКФ "Житомирбудзамовник" від наданої їй зазначеної земельної ділянки, не розцінює лист ДКФ "Житомирбудзамовник" від 21.05.1998, як відмову від земельної ділянки.

Крім цього, слід звернути увагу на те, що в день 21.05.1998 Оліївською сільською радою прийнято рішення №22 "Про виділення земельної ділянки" (а.с. 46-48 том 1), в пункті 8 якого зазначено: "8. Розглянувши клопотання ДКФ "Житомирбудзамовник" про вилучення земельної ділянки площею 64,98 га, яка була їм передана під будівництво станції "Швидкої допомоги", 324-квартирного житлового будинку і Північного житлового району м. Житомира та взявши до уваги те, що на вищезазначеній ділянці здійснена забудова, рекомендувати фірмі "Житомирбудзамовник" виготовити акт передачі і викопіровки земельної ділянки, яку вони просять, передати Житомирському міськвиконкому;

- Житомирському міськвиконкому надіслати лист з проханням про виділення (закріплення) за ним вищезгаданої земельної ділянки".

Тобто лист ДКФ "Житомирбудзамовник" від 21.05.1998 за вих. №1/186 жодною зі сторін від самого початку не розцінювався як добровільні відмова від земельної ділянки.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою чи її частиною передбачені ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції на час спірних відносин), у тому числі в разі добровільної відмови від земельної ділянки (пункт 1 частини 1).

Проте, в даному випадку, як зазначають позивачі ДКФ "Житомирбудзамовник" просила дати згоду на вилучення названої ділянки, що підпадає під дію пункту 9 частини першої ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції на час спірних відносин), яке реалізується в порядку ст.ст. 31 і 32 цього Кодексу.

Разом тим, згідно з положеннями ч. 6 ст. 27 Земельного кодексу України (в редакції на час спірних відносин), припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться в судовому порядку.

Як визначено частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Невідповідність актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування Конституції або законам України, відповідно до частини 10 статті 59 цього Закону, є підставою для визнання їх незаконними в судовому порядку.

Отже, суд дійшов висновку, що для прийняття пункту 5 рішення виконкому Оліївської сільської ради Житомирського району від 17.09.1998 року № 50 не було жодних підстав, оскільки переведення земельної ділянки площею 55,0 га до земель запасу Оліївської сільської ради мало проводитись при наявності законних підстав і тільки в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача з приводу пропуску пропущено строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Д і з н а в ш и с ь про прийняте рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирська міська рада та ОСОБА_5 підприємство "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради (раніше - ДКФ "Житомирбудзамовник") в березні 2006 року звернулися до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою, якою просили визнати останнє незаконним. Справа судами розглядалась неодноразово.

Так, справа №6/224-НМ господарського суду Житомирської області справа розглядалась в порядку адміністративного судочинства.

При новому розгляді даної справи, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.06.2016 року (а.с. 238-240 том 3) судові рішення скасовані, позивачам роз'яснено право на звернення до господарського суду в порядку господарського судочинства за захистом порушених прав.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.02.2017 (а.с. 241-242 том 3) відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Житомирської міської ради на Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.09.2016 року у справі за позовом Житомирської міської ради до Житомирської обласної ради, Житомирської обласної державної адміністрації, Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, за участю третіх осіб - виконавчого комітету Житомирської міської ради, комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради, про визнання частково недійсними та скасування рішень.

Ухвалою Верховного Суду України від 29.05.2017 (а.с. 244 том 3) відмовлено у допуску до провадження справи за позовом Житомирської міської ради до Житомирської обласної ради, Житомирської обласної державної адміністрації, Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, за участю третіх осіб - виконавчого комітету Житомирської міської ради, комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради, про визнання частково недійсними та скасування рішення, за заявою Житомирської міської ради про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.02.2017 року.

В матеріалах справи міститься клопотання Житомирської міської ради від 30.11.2018 за вих. №21/8766, згідно якого позивач наполягає на тому, що строк позовної даності не пропущений, водночас просить поновити такий строк для пред'явлення даного позову.

З вказаного клопотання суд зазначає наступне.

Право на доступ до суду (що є одним із елементів права на справедливий суд) не є абсолютним, воно допускає певні обмеження і, зокрема, часові ліміти, встановлювані інститутом позовної давності. Однак будь-які обмеження цього права мусять бути виправданими, інакше вони є несумісними із Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і становлять порушення основоположних прав людини. Згідно із прецедентною практикою ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови: 1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду у такий спосіб чи такою мірою, що б зводили нанівець саму сутність цього права; 2) таке обмеження повинно мати легітимну мету; 3) має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою.

Втрата можливості судового захисту істотно знецінює (якщо не зводить нанівець) значення самого матеріального права

Як вбачається з вищевикладеного позивач неодноразово с 2006 року намагався захистити порушене право.

У ст. 6 Конвенції гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. У цьому аспекті найбільш поширеним порушенням у справах проти України ЄСПЛ встановив порушення права кожного на розгляд судом справи протягом розумного строку.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»

Так, порушення вимог п. 1 ст. 6 конвенції у справі «Буров проти України» встановлено у звязку з тим, що тривалість провадження у справі заявника, яка становила 10 років і майже 3 місяці, була такою, що порушує вимогу здійснення провадження протягом розумного строку.

В даному випадку позивачі намагаються захистити своє право протягом більш як 10 років, що в контексті вищевикладеного не є розумним строком та не може на даному етапі розгляду спору ставити під сумнів строк в межах якого позивач мав право на звернення до суду, оскільки порушує пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою.

Отже, підсумовуючи викладене слід зазначити, що позивач ( Житомирська міська рада) дізнався про прийняте рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради у 2006. Відповідач не спростував вказану обставину належними та допустимими доказами.

В березні 2006 року Житомирська міська рада та ОСОБА_5 підприємство "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради звернулися до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою, якою просили визнати вказане рішення незаконним. Таким чином суд дійшов висновку, що строк позовної давності не є пропущеним.

Щодо заперечень відповідача в частині того, що ОСОБА_5 підприємство "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради є неналежним позивачем, оскільки не подано доказів правонаступництва прав та обов'язків ДКФ "Житомирбудзамовник", слід зазначити наступне.

Рішенням Житомирської міської ради народних депутатів від 09.04.1992 № 208 (а.с. 57-59 том 1) Управління капітального будівництва Житомирського міськвиконкому було реорганізовано та утворено на базі УКБ - Державну комунальну фірму (ДКФ) "Житомирбудзамовник, затверджено та зареєстровано Статут ДКФ "Житомирбудзамовник". В послідуючому рішенням Житомирської міської ради від 29.10.2003 № 282 (а.с. 60 том 1) перереєстровано державну комунальну фірму "Житомирбудзамовник" в комунальне підприємство "Житомирбудзамовник".

Рішенням Житомирської міської ради від 10.04.2013 №500 змінено назву Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" на ОСОБА_5 підприємство "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради та затверджено його Статут в новій редакції (а.с. 61-69 том1).

Також, суд звертає увагу на те, що згідно листа ГУ статистики у Житомирській області від 07.03.2019 за вих. №07-09/27-19 за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (СДРПОУ) державна комунальна фірма «Житомирбудзамовник» (код 05395919) згідно рішення Житомирського міськвиконкому від 10.11.2003 року №506-ЖОЮ була перереєстрована у комунальне підприємство «Житомирбудзамовник» (код 05395919). Водночас доведено до відома, що відповідно до п. 6 Положення про ЄДРПОУ. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 № 499), ідентифікаційний код зберігається за суб'єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

Таким чином такі заперечення відповідача є необґрунтованими та такими, що відповідають матеріалам справи.

Щодо заперечень відповідача в частині того, що Житомирська міська рада є також неналежним позивачем слід відзначити слідуюче.

Згідно положень Закону України "Про місцеве самоврядування" (в редакції на час виникнення спірних відносин) виконавчі органи сільських, селищних, міських рад не мали повноважень з вирішення земельних питань що стосувалися передачі, надання та вилучення земельних ділянок.

Відповідно до рішень Житомирської міської ради народних депутатів від 26.02.1993 "Про надання повноважень виконкому міської Ради народних депутатів в питаннях передачі, надання та вилучення земельних ділянок" (а.с. 49-50 том 1) та рішення Житомирської міської ради народних депутатів від 01.11.1995 №56 "Про надання повноважень виконкому міської Ради народних депутатів в питаннях передачі, надання та вилучення земельних ділянок" (а.с.51-52 том 1) Житомирська міська рада надала виконавчому комітету міської Ради народних депутатів повноваження передачі, надання та вилучення земельних ділянок.

Передача повноважень з цих земельних питань Житомирською міською радою виконавчому комітету Житомирської міської ради здійснена у відповідності до ст. 3 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції на час виникнення спірних відносин).

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, оскільки повноваження у сфері регулювання земельних відносин щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок належать до компетенції Житомирської міської ради, саме даний орган місцевого самоврядування є належним позивачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконними та скасувати пункт 5 рішення виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району від 17.09.1998 року №50 "Про надання земельних ділянок" в частині переведення земельної ділянки площею 55,0 га до земель запасу Оліївської сільської ради.

3. Стягнути з Оліївської сільської ради (12402, Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Леоніда Ступницького, 68, ід. код 04348409)

- на користь Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, ід. код 13576954) 881,00 грн. сплаченого судового збору.

4. Стягнути з Оліївської сільської ради (12402, Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Леоніда Ступницького, 68, ід. код 04348409)

- на користь Комунального підприємства "Житомирбудзамовник" Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, вул. Покровська, 4, ід. код 05395919) 881,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.03.19

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - позивачам (рек. з повід.)

4 - відповідачу (рек. з повід.)