ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.03.2019 Справа № 905/201/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Баган А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар Донецької області,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман Донецької області,

про: стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 1260,66грн.,-

за участю уповноважених представників:

від Позивача: не зявився;

від Відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 1260,66грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вугілля по залізничній накладній №50830132 від 21.07.2018р. не забезпечив збереження вантажу у вагоні №65380859, у звязку з чим спірний вагон прибув на станцію призначення Покровськ Донецької залізниці з нестачею вантажу, що підтверджується складеним комерційним актом №482004/353 від 25.07.2018р.

Ухвалою суду від 25.01.2019р. було відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначений у судовому засіданні 21.02.2019р.

Ухвалою суду від 21.02.2019р. суд відклав розгляд справи на 21.03.2019р.

Представники сторін в судові засідання 21.02.2019р. та 21.03.2019р. не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

12.02.2019р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив №2022/149 від 05.02.2019р., в якому просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на постанову Верховного суду України від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17 та складення комерційного акту з порушенням п.10 Правил складання актів.

14.03.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь №б/н від 12.03.2019р. на відзив, в якому заперечив проти доводів відповідача, просив провести розгляд справи без участі позивача.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд обмежений строками розгляду справи, продовження вказаних строків чинним Господарського процесуального кодексу України не передбачено.

Враховуючи строк розгляду справи, а також те, що господарським судом вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал на юридичні адреси учасників справи, та для забезпечення реалізації відповідачу права на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком учасника справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю сторін за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне:

08.02.2018р. між перевізником, Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) та вантажовідправником Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», був укладений Договір №07890/Дон-2018 про надання послуг з здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, повязаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях(експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги. (п. 1.1 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

21.07.2018р. Державне підприємство Шахтоуправління Південнодонбаське №1 (вантажовідправник) зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці направило вантажоотримувачу ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» на станцію Покровськ Донецької залізниці у вагоні №65380859 за залізничною накладною №50830132 вантаж вугілля кам'яне у вологому стані масою нетто 64600кг.

В накладній вантажовідправником зазначено, що поверхня вантажу нижча рівня бортів вагону, вантаж промаркований повздовжньою смугою жовтого кольору 200мм. по усій довжині вагону. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.2,3 гл.14 Додатка 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції призначення було здійснено комісійне переважування вагону №65380859, за результатами якого складений комерційний акт №482004/353 від 25.07.2018р., відповідно до якого встановлено наступне: вагон за документом нетто 64600кг, тара 23800кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні: брутто 86450кг, нетто 62650кг, тара 23800кг, що менш документу на 1950кг. У комерційному акті також відображено, що навантаження нижче рівня бортів на 40см., розрівнена, маркування немає, потоптано. Над 1-6 люками з обох сторін виїмка 900х70х80см. Над 4,5 люками справа 300см. х 100см. х 60см. Вагон прибув в технічному стані справним. Люки зачинені, течі вантажу не має. Вагон прибув в технічному відношенні справний. Завідуючого вантажним двором по штату немає.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказаним комерційним актом, позивач вважає, що відповідач своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та позицію сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України Про залізничний транспорт та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Отже, за накладною №50830132 залізниця прийняла у вантажовідправника вантаж для перевезення і зобов'язалася доставити його на станцію призначення Покровськ Донецької залізниці одержувачу - ПрАТ ЦЗФ Мирноградська.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Оскільки спірний вагон прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (позивачем) у накладній, засвідчено належним доказом - комерційними актом №482004/353 від 25.07.2018р.

Суд приймає до уваги встановлені актом сліди доступу до вантажу, відсутність маркування, виїмку над люками у спірному вагоні. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Відповідно до п. 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Спірний комерційний акт підписаний особами: Заст. ДС ОСОБА_1, робітники станції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з огляду на що вказаий акт є належним доказом на підтвердження факту незбереження вантажу під час його перевезення.

В світлі приписів ст. 73 та ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, в матеріалах справи відсутні посилання та будь-які докази, які б підтверджували відсутність повноважень у вказаних осіб на підписання спірних комерційних актів.

При цьому суд відзначає, що комерційний акт не містить підпису начальника вантажного району, оскільки відповідно до змісту розділу Д акту по станції Покровськ Донецької залізниці така посада у штатному розписі на дату складання акту була відсутня.

Згідно з п. 9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт в тому числі підписаний заступником начальником станції, отже своїм підписом вказана посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного господарського суду, наведену у постанові від 23.11.2018р. по справі №916/2450/17, а саме щодо імперативності визначеного пунктом 10 Правил складання актів, які затверджено наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, суб'єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17.

Водночас, за змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов'язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

В даному випадку відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, факт того, що особи, за підписами яких складений наявний в матеріалах справи комерційний акт, не були призначені відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів ГУ-22 по станції Покровськ.

Суд звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву відповідач не спростовує наявність повноважень у вказаних у комерційному акті осіб на їх підписання, не вказує у звязку з якою саме обставиною акт на його думку складений з порушенням або дефектом форми, а лише констатує зміст п.10 Правил складання актів та номер постанови Верховного Суду України.

Таким чином, суд визнає наявний в матеріалах справи комерційний акт належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України, Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку кількості та вартості втраченого вугілля за підписом заступника директора з комерційних питань та головного бухгалтера ДП Шахтоуправління Південнодонбаське №1 (вантажовідправник), вартість однієї тони спірного вантажу складає 1915грн. 89коп. без ПДВ.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно матеріалів справи у спірній накладній у графі найменування вантажу зазначено, що вантаж у вологому стані.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 1260грн. 66коп.

Відповідач заперечень проти розрахунку не надав. Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно ст.133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На залізничній накладній №50830132 міститься переуступний напис, який свідчить про передачу права на пред'явлення претензії та позову від ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» до ДП Шахтоуправління Південнодонбаське №1, тобто від вантажоотримувача до вантажовідправника. Переуступний напис засвідчений підписами генерального директора і головного бухгалтера та скріплений печаткою вантажоодержувача - ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська».

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у звязку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1, м.Вугледар Донецької області, до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ, в особі регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м.Лиман Донецької області, про стягнення збитків, у вигляді недостачі вантажу у розмірі 1260,66грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізния» (03150, м.Київ, вул. Тверська, 5, ; ІПН 55) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84404, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, , п/р зі спеціальним режимом використання №67 в АТ «Ощадбанк», МФО 300465) на користь Державного підприємства Шахтоуправління Південнодонбаське №1 (85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, 4, ; ІПН 34032208, р/р 9115, МФО 336310, ПАТ "Ідея Банк") суму збитків у розмірі 1260грн. 66коп., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1921грн.00коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

В судовому засіданні 21.03.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова