ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1610/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, місто Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомплект", місто Харків
про стягнення 364 597,36 грн.
за участю представників:

прокурора - Клейн Л.В. посвідчення № 051089 від 02.10.2018;

позивача - ОСОБА_1 довіреність № 08-21/20/2-19 від 02.01.2019;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомплект" (відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 364 597,36 грн. В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що через відсутність платежів за земельну ділянку по вул. Бучми, 15 у м. Харкові на якій розташована нежитлова будівля літ. "А-1" (з прибудовою "А1-1", навіс "А2-1"), яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Промкомплект", бюджет міста за період з 01.06.2015 по 31.05.2018 недоотримав 364 597,36 грн., а відтак, відповідно до приписів ст.ст. 1212-1214 ЦК України відповідач зобов'язаний відшкодувати безпідставно збережені ним кошти.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1610/18; зазначено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 29.01.2019 підготовче провадження у справі № 922/1610/18 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 лютого 2019 року.

З причин довготривалої непрацездатності судді Рильової В.В. (перебування на лікарняному понад 14 днів з 04.02.2019 по 22.02.2019 включно) судове засідання у справі № 922/1610/18, призначене на 11 лютого 2019 року не проводилось, розгляд справи по суті розпочато не було.

Питання щодо призначення нової дати судового засідання у справі № 922/1610/18 вирішено судом 25 лютого 2019 року (у перший робочий день після виходу судді Рильової В.В. з лікарняного, тобто одразу після усунення обставини, які перешкоджали виконанню обов'язків судді).

Враховуючи необхідність забезпечення принципу змагальності та реалізації прав сторін на повне та об'єктивне встановлення всіх обставин справи, а також з метою належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання та керуючись приписами частини четвертої статті 120 ГПК України, якою встановлено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж пять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії, справу № 922/1610/18 призначено до судового розгляду по суті на 05 березня 2019 року, про що сторін повідомлено ухвалою від 25.02.2019.

В судовому засіданні 05.03.2019 у справі № 922/1610/18 оголошено перерву до 18 березня 2019 року, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Про перерву в судовому засіданні постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу від 05 березня 2019 року.

Прокурор, який брав участь в судовому засіданні 18.03.2019, додаткових доказів в обґрунтування своєї правової позиції не надав, позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Харківської міської ради (позивача) в судовому засіданні 18.03.2019 позовні вимоги прокурора підтримував та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомплект" в судове засідання 18.03.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв. У відзиві на позовну заяву (вх. № 19494) відповідач проти позову заперечував, та просив суд застосувати до позовних вимог прокурора строк позовної давності.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення з ухвалами суду, якими відповідача повідомлено про час та місце судового засідання у справі № 922/1610/18, були направлені за адресою ТОВ "Промкомплект", вказаною у позовній заяві, а також у відзиві відповідача на позов, яка співпадає з юридичною адресою, зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 61144, місто Харків, вулиця Бучми, 15. Однак, ухвалу від 25.02.2019 не було вручено адресатові та повернуто підприємством зв'язку з відміткою Укрпошти "інші причини", про що свідчить довідка відділення поштового зв'язку.

Враховуючи належне виконання судом вимог Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи з метою належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судових засідань у справі № 922/1610/18 та те, що неявка відповідача в судове засідання, згідно приписів частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи; приймаючи до уваги обмежені строки розгляду справи, визначені частиною другою статті 195 Господарського процесуального кодексу України, а також з огляду на те, що відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, прокурором та позивачем - відповідь на відзив, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу № 922/1610/18 за відсутності представника ТОВ "Промкомплект".

Всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.04.2018 право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" (з прибудовою "А1-1", навіс "А2-1") загальною площею 126,5 кв.м. по вул. Бучми, 15 у м. Харкові з 03.10.2012 зареєстровано за ТОВ "Промкомплект" на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2012 № 2744.

Головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_2 в порядку та на підставі ст.ст. 12, 189 Земельного кодексу України здійснені заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Бучми, 15, здійснено обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки. Обстеження на місцевості здійснювалося за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат від 05.10.2015 № 012901) та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 кваліфікаційний сертифікат від 24.12.2012 № 000023).

За результатами комплексного вивчення наявних матеріалів та проведеного обстеження земельної ділянки на місцевості складено Акт, яким встановлено, що ТОВ "Промкомплект" з 03.10.2012 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,0707 га по вул. Бучми, 15 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації тих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Також обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці по вул. Бучми, 15 у м. Харкові розташована нежитлова будівля літ. "А-1" (з прибудовою "А1-1", навіс "А2-1") загальною площею 126,5 кв.м., право власності на яку зареєстровано за ТОВ "Промкомплект". Вказана земельна ділянка використовуються ТОВ "Промкомплект" для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (автомийка та СТО). Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0707 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж паркану.

Рішенням Харківської міської ради № 1527/14 від 26.03.2014 "Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" надано дозвіл ТОВ "Промкомплект" на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова за рахунок земель транспорту, площею 0,0480 га для експлуатації та обслуговування автомийки по вул. Уборевича, 15 (на даний час - вул. Бучми, 15).

Пунктом 2.2. вказаного рішення передбачено, що земельні ділянки для експлуатації та обслуговування, зазначених у додатку до цього рішення, об'єктів буде надано їм у користування окремими рішеннями після надання технічної документації із землеустрою у встановленому порядку.

Прокурор зазначає, що рішення Харківської міської ради про надання земельної ділянки у користування (оренду) є підставою для укладення договору оренди землі, однак, згідно з інформацією Харківської міської ради, договори оренди вказаної земельної ділянки між Харківською міською радою та ТОВ "Промкомплект" не укладались.

В матеріалах справи наявний лист Управління Держгеокадастру у Харківської області № 19-20-0.23,08-1143/116-17 від 17.07.2017 з якого вбачається, що станом на 29.12.2012 на земельну ділянку, по вул. Бучми, 15 у Відділі обліковується договір оренди земельної ділянки № 7505/02 від 12.2002, укладений між Харківською міською радою та ПП ОСОБА_5 строком до 01.07.2027 площею 0,0480 га для експлуатації та обслуговування автомийки.

Згідно листа Департаменту земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.07.2017 № 4728/0/225-17 щодо надання копій документів, що посвідчують право власності або користування земельною, розташованою по вул. Бучми, 15, повідомлено, що за вказаною адресою між Харківською міською радою та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі строком до 01.07.2027 року. На теперішній час дію даного договору припинено.

За інформацією Головного управління ДФС у Харківській області території обслуговування Київської ДПІ від 12.07.2017 стосовно декларування плати за землю за земельну ділянку за адресою м. Харків, вул. Бучми, буд. 15 повідомлено, що ТОВ "Промкомплект" (податковий номер 31062685) є платником земельного податку за земельну ділянку за адресою вул. Бучми, буд. 15 площею 480 кв. м. на підставі рішення ХМР № 1527/14 від 26.03.2014. Згідно узгоджених податкових зобов'язань нарахована сума земельного податку на 2015 рік - 6163,20 грн., на 2016 рік - 3902,45 грн., на 2017 рік - 4136,60 грн. (у т.ч. місячні нарахування 344,72 грн. на 2017р.). Заборгованість станом на поточну дату по земельному податку ТОВ "Промкомплект" складає 12 686,51 грн.

В позовній заяві прокурор стверджує, що вивченням місцевою прокуратурою питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних правовідносин встановлено порушення вимог законодавства під час використання земельної ділянки, розташованої на території Московського району м. Харкова. Так, посилаючись на те, що відповідач у період з 01.06.2015 по 31.05.2018 використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав і не сплачував за користування плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки по вул. Бучми, буд. 15 у місті Харкові, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, прокурор в інтересах Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області із позовом, в якому на підставі статей 1212-1214 ЦК України просить стягнути з ТОВ "Промкомплект" безпідставно збережені кошти в розмірі 364 597,36 грн.

Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів Харківської міської ради в суді прокурор зазначив, що з моменту отримання права власності ТОВ "Промкомплект" на нежитлову будівлю та до теперішнього часу Харківська міська рада не звернулася до суду з позовною заявою та не вжила заходів щодо стягнення з боржника недоотриманої орендної плати за землю в розмірі 364 597,36 грн., що призвело до ненадходження зазначених коштів до територіальної громади міста Харкова.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Харківської місцевої прокуратури № 4, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

В контексті зазначеного судам слід враховувати, окрім іншого, і рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді №3-рп/99 від 08.04.1999).

Так, Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_6 Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Вищевикладена правова позиція щодо неможливості розширеного тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді викладена в постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, у постанові від 30.01.2019 року у справі №47/66-08.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

При цьому, обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Вищевикладена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №927/246/18 та узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Під час дослідження матеріалів позовної заяви у даній справі, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Харківською міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в позовній заяві прокурор з метою обґрунтування підстав для представництва інтересів Харківської міської ради в суді обмежився лише посиланням на те, що Харківською міською радою не вживались заходи представницького характеру щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Проте, прокурором не надано будь-яких доказів відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Як зазначалось вище - сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

За викладених обставин, суд зазначає, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду з позовом від імені суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", тому, в даному випадку, прокурором не доведено своєї правомочності щодо представництва інтересів Харківської міської ради.

Зазначені обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову прокурора, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Керуючись ст.ст. 6, 19, 124, 129, 131-1 Конституції України, ст. ст. 1, 13, 18, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомплект" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 364 597,36 грн. відмовити.

Судові витрати залишити за прокурором.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "28" березня 2019 р. р.

Суддя ОСОБА_7

справа № 922/1610/18