ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 Справа № 917/93/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Іванко Л.А. при секретарі судового засідання Ісенко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", 01010, м.Київо, вул.Московська, буд. 32/2, ідент. код 33152471

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерджі", 36008, м.Полтава, Шосе Харківське, буд. 4/15, ідент. код 39842131

про стягнення 237 160, 02 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, посв.№ 2127 від 11.04.2018 року

від відповідача: не з"явились

встановив:

Розглядається позовна заява Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерджі" про стягнення 237 160, 02 грн. заборгованості за Договором № 035-Н купівлі-продажу нафти від 20.02.2018 року, з яких: 58390,62 грн. основного боргу, 4496,07 грн. інфляційні, 2198,29 грн. 3% річних, 11425,04 грн. пеня, 160650,00 грн. штраф.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Проведення підготовчого засідання призначено на 26.02.2019 року.

26.02.2019 року від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі щодо нарахування та стягнення пені та штрафу з урахуванням положень Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року.

26.02.2019 року господарським судом винесено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2019 року.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзив на позов не надав. Ухвали суду про призначення справи до розгляду від 25.01.2019 року, від 26.02.2019 року, які направлялися відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві: 36008, м.Полтава, вул.Харківське Шосе, буд. 4/15, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ТОВ "Альянс Енерджі" - відповідача співпадає з адресою, на яку було надіслано ухвали суду.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи у відповідності до ст. ст. 120, 242 ГПК України.

Суд зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

З огляду на неявку відповідача та не подання ним відзиву на позов у строк, встановлений частиною 8 статті 165 ГПК України, справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.03.2019р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

20.02.2018 року між приватним акціонерним товариством Видобувна компанія Укрнафтобуріння (надалі - позивач, Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Альянс Енерджі (надалі- відповідач, Покупець) укладено Договір № 035-Н купівлі-продажу нафти (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець зобов'язується передати нафту, видобуту із Сахалінського нафтогазоконденсатного родовища (Україна), надалі-Товар/Нафта, який є власністю продавця, у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість відповідно до умов Договору.

Ціна однієї тонни нафти, що передається за Договором, складає 14875,00 грн., крім того, ПДВ 2975,00 грн., ціна однієї тонни з ПДВ 17850,00 грн. (п.2.1 Договору).

Обсяг нафти, який передається по Договору, складає 180 тонн+/-10% (п.2.2 Договору).

Вартість нафти, що передається, відповідно до п.2.3 Договору складає суму 2677500,00 грн., крім того ПДВ 20% 535500,00 грн. Загальна вартість нафти з ПДВ складає 3213000,00 грн. +/-10% .

Відповідно до п.3.1 Договору передача товару від продавця покупцю здійснюється на умовах EXW Установка попередньої підготовки нафти і газу (УППНГ) Сахалінського НГКР, землі Качалівської та Китченківської сільрад, за межами населених пунктів Краснокутського району Харківської області:

- у випадку відвантаження автотранспортом: згідно показників OPTIMASS 7000-T40 (серійний номер 502520);

- у випадку відвантаження трубопроводом: згідно показників турбінного витратоміра НОРД-80М, на підставі яких обома сторонами підписується Акт(и) прийому-передачі товару.

Відповідно до п.3.2 Договору Продавець здійснює передачу товару покупцю по кількості та якості згідно умов Договору у період з 22.02.2018 по 24.02.218 включно, рівномірними партіями протягом всього періоду відвантаження за умови оплати покупцем загальної вартості товару (партії Товару) згідно п.5.2 Договору та у відповідності до узгодженого графіку.

В п.п.5.1, 5.2 Договору сторони встановили, що покупець проводить 100% попередню оплату за товар по Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Оплата 100% загальної вартості товару здійснюється покупцем до 22.02.218 включно. Датою оплати загальної вартості товару вважається зарахування коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно п.3.3 Договору передача товару автотранспортом здійснюється протягом світлої частини доби з понеділка по неділю за винятком святкових днів. У цьому випадку передача товару закінчується не пізніше, ніж за годину до закінчення світлої частини доби. У випадку виробничої необхідності товар передається протягом доби. Відвантаження у вихідні дні можливе тільки за попереднім погодженням з продавцем. Товар вважається переданим покупцю після надання покупцю товарно-транспортної накладної на товар і автомобіль, наданий покупцем, виїхав за межі УППНГ.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі товару (п.3.5 Договору).

Відповідно до п.3.6 Договору продавець має право не передавати товар, у разі не здійснення покупцем оплати вартості товару, визначеної п.5.2 Договору.

У разі зміни обсягу Товару, Сторони узгоджують такі зміни шляхом підписання додаткової угоди до Договору, а оформлення розрахунків здійснюється на підставі Акту прийому-передачі Товару, в якому зазначається кількість та вартість фактично переданого Товару. Узгодження та оформлення Акту здійснюється не пізніше 3-х (трьох) робочих днів з дня передачі Товару по Договору (п.5.3 Договору).

Пунктом 5.4. Договору визначено, що після визначення фактичного обсягу переданого Товару, згідно п.5.3 Договору, у разі перевищення обсягу переданого Товару над оплаченим обсягом, остаточний розрахунок проводиться Покупцем протягом пяти банківських днів з дати підписання Акту, передбаченого п.5.3 Договору.

21.02.2018 року сторонами підписано Акт прийому-передачі № 1 до Договору, яким зафіксовано факт передачі Продавцем Покупцю 55,957 тонн нафти на загальну суму 998832,46 грн. з ПДВ.

27.02.2018 року сторонами підписано Акт прийому-передачі № 1 до Договору, яким зафіксовано факт передачі Продавцем Покупцю 59,359 тонн нафти на загальну суму 1059558,16 грн. з ПДВ.

Претензії та зауваження щодо переданого обсягу нафти по Договору не заявлялись.

Тобто, за твердженням позивача, Продавець належним чином виконав свої зобов'язання за Договором.

В свою чергу, Покупець, взяті на себе зобов'язання по Договору не виконав належним чином, повної оплати вартості переданого Продавцем товару по Договору, станом на день подання позовної заяви не здійснив.

Так, Покупець здійснив часткову оплату за отриману нафту, а саме:

- платіжним дорученням № 285 від 21.02.2018 року - 1000000,00 грн.;

- платіжним дорученням № 290 від 27.02.2018 року - 1000000,00 грн.

Таким чином, в результаті проведення часткової оплати сума основного боргу покупця перед продавцем складає: 2058390,62 грн.- 2000000,00 грн.= 58390,62 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 237160, 02 грн. заборгованості за Договором № 035-Н купівлі-продажу нафти від 20.02.2018 року, з яких: 58390,62 грн. основного боргу, 4496,07 грн. інфляційні, 2198,29 грн. 3% річних, 11425,04 грн. пеня, 160650,00 грн. штраф.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

За ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Частиною 4 ст. 538 ЦК України передбачено, якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Так, в підтвердження факту поставки нафти в обсязі 115,316 тонн на загальну суму 2058390,62 грн. позивач надав копії:

- Акту прийому-передачі № 1 від 21.02.2018 року до Договору, яким зафіксовано факт передачі Продавцем Покупцю 55,957 тонн нафти на загальну суму 998832,46 грн. з ПДВ.;

- Акту № 1 від 27.02.2018 року, яким зафіксовано факт передачі Продавцем Покупцю 59,359 тонн нафти на загальну суму 1059558,16 грн. з ПДВ;

- товарно- транспортних накладних № 100264 від 21.02.2018 року, № 100265 від 21.02.2018 року, № 100308 від 27.02.2018 року, № 100309 від 27.02.2018 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав відповідачу у власність Товар, а відповідач сплатив його вартість частково, в сумі 2000000 грн. (копії платіжних документів на зазначену суму залучені до матеріалів справи, а.с. 31,32 ).

Заборгованість відповідача за Договором на момент звернення до суду та прийняття даного рішення складає 58390,62 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 58390,62 грн. вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов"язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов"язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

За порушення умов Договору сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства (п. 6.1 Договору).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2198,29 грн. 3% річних та 4496,07 грн. інфляційних нарахувань, зважаючи на прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо оплати за отриманий товар суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.2 Договору сторони передбачили, що за порушення умов та строків оплати загальної вартості Товару за Договором, Покупець сплачує, додатково до встановленої законодавством України відповідальності, на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, та додатково штраф у розмірі 5% від загальної вартості Товару. Зарахування передбачених даним пунктом пені та штрафу може здійснюватися Продавцем із суми коштів, отриманих як оплата Товару по Договору від Покупця. Зарахування Продавцем зазначених коштів як пені та штрафу не звільняє Покупця від виконання умов цього Договору.

Таким чином, позивач, посилаючись на умови п.п.6.1, 6.2 Договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 11425,04 грн., з них:

за період з 23.02.2018 року по 26.02.2018 року 708,16 грн.;

за період з 27.02.2018 року по 01.03.2018 року 14,01 грн.;

за період з 02.03.2018 року по 12.07.2018 року 222,34 грн.;

за період з 13.07.2018 року по 06.09.2018 року 3139,08 грн.;

за період з 07.09.2018 року по 11.01.2019 року 7341,45 грн.

та штраф 5% в розмірі 160650,00 грн. за порушення умов та строків оплати загальної вартості товару.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17 та від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

При цьому, в п.6.9. Договору сторонами встановлено, що пеня передбачена Розділом 6 Договору нараховується за увесь період порушення відповідного зобов'язання.

Позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) по Договору встановлюється строком у 2 (два) роки (п.6.8. Договору).

Відповідно до п.п. 2.5, 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. За приписами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки.

Отже, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 11425,04 грн. та 160650,00 грн. штрафу, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір санкцій відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань".

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 11425,04 грн. пені та 160650,00 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

В даному випадку відповідач не надав суду доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним своїх договірних зобов'язань.

Отже, позов задовольняється у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3557,40 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Альянс Енерджі" (36008, м.Полтава, Шосе Харківське, буд. 4/15, ідент. код 39842131) на користь Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (01010, м.Київ, вул.Московська, буд. 32/2, ідент. код 33152471) 58390,62 грн. основного боргу, 4496,07 грн. інфляційних, 2198,29 грн. 3% річних, 11425,04 грн. - пені, 160650,00 грн. штрафу, 3557,4 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 01.04.2019 року

Суддя Іванко Л.А.