ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа№ 911/1608/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Ігнатенко В.І.;

від відповідача: Мороз Є.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій

на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2018 року (дата підписання повного тексту 04.12.2018 року)

у справі № 911/1608/18 (суддя: Бабкіна В.М.)

за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект»

про стягнення штрафних санкцій та процентів за користування грошовими коштами у загальному розмірі 5292000,00 грн за непоставлений товар за договором № 21-5/22 від 22.12.2017 року про закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі),

Встановив

Державна служба України з надзвичайних ситуацій (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій та процентів за користування грошовими коштами у загальному розмірі 5292000,00 грн за непоставлений товар за договором № 21-5/22 від 22.12.2017 року про закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення своєчасної поставки товару позивачу за договором № 21-5/22 на закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі) від 22.12.2017 року, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 1323000,00 грн пені, 2646000,00 грн штрафу, 1323000,00 грн процентів за користування коштами, а також судовий збір.

Господарський суд Київської області позовні вимоги задовольнив частково своїм рішенням від 19.11.2018 року (повний текст рішення складено - 04.12.2018 року). Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю Техкомплект на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій 907200,00 грн пені, 13608,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна служба України з надзвичайних ситуацій звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в даній справі змінити та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ст. 530 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо кінцевої дати поставки продукції, визначивши такою датою 24.06.2018 року. При цьому, відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 договору сторонами визначено, що поставка продукції повинна бути здійснена Товариством у повному обсязі до 15.06.2018 року.

Також, скаржник вказав, що суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду позицію позивача щодо дати поставки продукції саме 15.06.2018 року (як це передбачено договором).

Крім того, скаржник зазначив, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України та п. 8.2 договору позивач обґрунтовано звернувся до суду із вимогою про стягнення штрафу з відповідача.

Разом з цим, скаржник зазначив, що відмова суду у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування коштами (попередньої оплати) суперечить умовам договору, нормам Цивільного кодексу України та основним засадам судочинства, закріпленим у ст. 129 Конституції України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 року справу № 911/1608/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2018 року у справі № 911/1608/18.

20.02.2019 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду оголошено перерву на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

18.03.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в якхи відповідач, зокрема, зазначив, що враховуючи статус сторін договору, як особливих учасників господарських правовідносин, їх майновий стан та майнові інтереси, інші немайнові (зокрема, соціальні) інтереси сторін, різний ступінь вагомості наслідків для сторін застосування судом правил частини 4 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» розміру пені, визначеної оспорюваним рішенням суду, є виправданим і справедливим, забезпечує баланс інтересів як ДСУНС так і Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект».

У судовому засіданні 18.03.2019 року апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду першої інстанції залишити без змін а скаргу без задоволення.

Крім того, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу під час укладання договору №21-5/22 від 22.12.2017 року та у процесі його реалізації відповідач не мав правових підстав для звернення до ДСНС з пропозицією внести змінити до редакції договору в частині виключення п. 8.6 договору, оскільки це суперечило б положенням Закону України «Про публічні закупівлі». Враховуючи викладене, зауваження позивача щодо відсутності від Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» пропозицій про внесення змін до редакції договору для відповідності останнього вимогам чинного законодавства не мають під собою суттєвого правового та доказового значення в даному спорі. Крім того, відповідач зазначив, що він не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування в даному спорі ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, якими передбачена можливість зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) за рішенням суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2018 року підлягає частковому скасуванню та зміні, а апеляційна скарга Державної служби України з надзвичайних ситуацій - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

22.12.2017 року між Державною службою України з надзвичайних ситуацій (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" (постачальник) було укладено договір № 21-5/22 на закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити у власність замовнику ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (Аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення - екскаватори-планувальники на автомобільному шасі), екскаватори-планувальники UDS-114 на шасі КрАЗ-6322105, модель ТК-К-6322-UDS-114 (продукція) в кількості та комплектації згідно з специфікацією (додаток 1), що є невід'ємною частиною договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору ціна договору становить 37800000,00 грн за цінами відповідно до тендерної пропозиції та специфікації.

Відповідно до п. 2.2 договору замовник, керуючись вимогами абзацу 2 підпункту 4 пункту 1 та пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", здійснює попередню оплату, на підставі рахунку-фактури, у розмірі 100 % суми договору постачальнику при умові надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційций рахунок замовника.

Продукція має бути поставлена замовнику у повному обсязі до 15.06.2018 року, але не пізніше 180 календарних днів від дати здійснення замовником платежу (попередньої оплати) на виконання умов договору. Допускається дострокова поставка частини продукції або продукції у повному обсязі, про що постачальник повинен повідомити замовника письмово за три робочих дні (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору постачальник зобов'язаний не менш ніж за три робочих дні повідомити замовника про готовність поставити продукцію та узгодити з замовником дати поставок продукції.

Згідно п. 8.2 договору, за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленої продукції.

За користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції постачальник сплачує замовнику 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукція мала бути передана замовнику, до дня фактичної передачі продукції або повернення суми попередньої оплати (п. 8.6 договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та реєстрації в Державній казначейській службі України і діє до 28.06.2018 року (п. 11.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, Державною службою України з надзвичайних ситуацій на виконання умов договору було перераховано на користь ТОВ "Техкомплект" 37800000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 22.12.2017 року, яке було проведено Державною казначейською службою України 26.12.2017 року (наявне в матеріалах справи).

Проте, станом на 20.07.2018 року відповідач зобов'язання за договором не виконав, поставку продукції не здійснив.

ДСНС України зверталась до ТОВ "Техкомплект" з листами про забезпечення виконання умов договору, у тому числі - № 03-8446/212 від 05.06.2018 року, № 03-8910/212 від 12.06.2018 року, № 03-9206/212 від 18.06.2018 року, № 21-11088/212 від 19.07.2018 року, відповідно до яких позивач зазначав, що продукція має бути поставлена постачальником замовнику у повному обсязі до 15.06.2018 року.

Оскільки постачальник не поінформував ДСНС України про готовність поставити продукцію, не узгодив дати поставки та не здійснив належним чином постачання продукції, чим прострочив постачання 5 одиниць продукції вартістю 37800000,00 грн на 35 днів, позивач і звернувся за даним позовом до суду про стягнення з відповідача 1323000,00 грн пені, 2646000,00 грн штрафу та 1323000,00 грн процентів за користування коштами.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, відповідно до 1 ст. 264 Господарського кодексу України, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 266 Господарського кодексу України, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було надіслано на адресу ДСНС України листи № 076 від 14.08.2018 року та № 077 від 14.08.2018 року про приймання-передачу екскаваторів-планувальників, відповідно до яких постачальник просив повідомити замовника про готовність прийняття екскаваторів-планувальників, відповідно, 16.08.2018 року та 21.08.2018 року (копії листів долучено до матеріалів справи).

На виконання умов договору № 21-5/22 від 22.12.2017 року відповідачем було поставлено ДСНС України вказану продукцію, що підтверджується накладною № 108 від 29.08.2018 року, на суму 37800000,00 грн.

Крім того, факт поставки продукції замовнику підтверджується актом прийняття-передачі основних засобів № 21-1/79, який було підписано членами комісії позивача, з висновком, що екскаватори-планувальники на автомобільному шасі, екскаватори-планувальники UDS-114 на шасі КрАЗ-6322, модель ТК-К-6322-UDS-114 - 5 одиниць відповідають документації згідно договору від 22.12.2017 р. № 21-5/22 (зі змінами) на закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення - екскаватори-планувальники на автомобільному шасі), 2018 року випуску, кількість відповідає специфікації на продукцію, що поставляється. Основні вузли га агрегати в працездатному стані та придатні до експлуатації в підрозділах ДСНС України. Екскаватори-планувальники на автомобільному шасі, екскаватори-планувальники UDS-114, модель ТК-К-6322-UDS-114 заправлені всіма технологічними рідинами на 100% (паливом на 8 мотогодин роботи). Комплектність продукції відповідає умовам договору від 22.12.2017 року № 21-5/22 (зі змінами).

Тобто, відповідач на виконання умов договору № 21-5/22 від 22.12.2017 року поставив продукцію позивачу, проте, не в строк, передбачений п. 3.2 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, попередня оплата за договором в розмірі 37800000,00 грн була здійснена ДСНС України та надійшла на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" 26.12.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 22.12.2017 року, з відміткою "оплачено Державною казначейською службою України 26.12.2017 року", а також випискою з рахунку відповідача ПАТ КБ "ПравексБанк" від 26.12.2017 року.

Пунктом 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Отже, датою здійснення замовником платежу (попередньої оплати), з огляду на зазначене вище, є 26.12.2017 року.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

З огляду на викладене та враховуючи норми ст.ст. 230, 251, 255, Цивільного кодексу України, п.п. 1.1, 3.1, 3.2 договору, поставка продукції повинна бути здійснена Товариством у повному обсязі до 15.06.2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що поставка продукції повинна бути здійснена в строк до 26.06.2018 року включно. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як зазначалося вище, в силу умов п. 8.2 договору, за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленої продукції.

Визначений позивачем розмір пені, нарахованої відповідно до п. 8.2 договору на розмір вартості непоставленої відповідачем продукції в сумі 37800000,00 грн за період 15.06.2018 року до 19.07.2018 року, становить 1323000,00 грн.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що проведений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум пені є таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252, ст. 253, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною 1 ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені вище норми закону свідчать про те, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2018 року у справі №927/1091/17).

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, проведений позивачем розрахунок пені не відповідає наведеним вимогам.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції здійснив власний розрахунок пені за порушення строків виконання зобов'язань з поставки товару та визначив, що розмір пені за періоди прострочення поставки товару з 16.06.2018 по 19.07.2018 загалом складає 1285200,00 грн, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про стягнення пені частково на зазначену суму - 1285200,00 грн.

Щодо заявленого відповідачем 19.09.2018 року клопотання про зменшення заявленої позивачем до стягнення пені на 90% з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, колегія суддів відзначає наступне.

Так, заява була мотивована тим, що сума пені є непомірним тягарем для суб'єкта малого підприємництва, яким є відповідач (копії балансу та звіту про фінансові результати за 2017 рік надані до матеріалів справи). Як вбачається зі звіту про фінансові результати, сума прибутку підприємства в 2017 році склала всього 697700,00 грн. Стягнення з відповідача пені в розмірі, що в півтора рази перевищує річний прибуток, призведе до наступних негативних для ТОВ "Техкомплект" наслідків: зрив строків поставки за іншими господарськими договорами, якими передбачена пост-оплата (30-90 календарних днів з моменту поставки товару); суттєві затримки в виплаті заробітної плати працівникам; зупинення виробничих процесів у зв'язку з відсутністю коштів на оплату основних матеріалів, комплектуючих, робочої сили; банкрутство та/або ліквідація підприємства, при цьому 48 працівників Макарівського району Київської області та Машівського району Полтавської області втратять робочі місця.

Водночас, відповідач наголошував, що зобов'язання з поставки екскаваторів-планувальників UDS-114 на шасі КрАЗ-6322 (модель TK-K-6322-UDS-114) в кількості 5 одиниць виконано ТОВ "Техкомплект" в повному обсязі, що підтверджується актом прийняття-передачі основних засобів № 21-1/79 від 29.08.2018 року, накладною № 108 від 29.08.2018 року, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 26 від 22.08.2018 року При цьому відповідач виконав зобов'язання, взяті на себе за договором, не зважаючи на явну збитковість для нього цієї господарської операції. Так, собівартість 5 екскаваторів-планувальників UDS-114 на шасі КрАЗ-6322 значно перевищує суму, визначену сторонами в п. 2.1 договору. Збитки ТОВ "Техкомплект" після виконання поставки за договором № 21-5/22 від 22.12.2017 року складають 102436,88 грн.

Така збитковість договору для відповідача пов'язана з коливанням валют та знеціненням гривні по відношенню до іноземної валюти, що, в свою чергу, вплинуло на підвищення ціни на складові та комплектуючі, необхідні для виробництва екскаваторів. Передбачити розмір коливання курсу гривні по відношенню до долару США та Євро відповідач не міг, і, тим більше, не міг запобігти настанню вказаних макроекономічних процесів.

Відповідач зазначав, що після подання тендерної пропозиції ТОВ "Техкомплект" не мало можливості ані відкликати її, ані відмовитися від укладення договору з ДСНС України, оскільки ціна відповідача одразу виявилася найменшою. Неможливість відкликання тендерної пропозиції пояснюється тим, що за умовами тендерної документації позивача вимагалося надання разом з ціновою пропозицією також її забезпечення у вигляді електронної банківської гарантії (безумовної, безвідкличної, оформленої відповідно до вимог постанови Правління НБУ від 15.12.2004 року № 639). Строк дії забезпечення тендерної пропозиції - не менше 120 календарних днів з дня розкриття тендерної пропозиції. Згідно з пунктом 3 Розділу III тендерної документації "Інструкція з підготовки тендерних пропозицій" забезпечення тендерної пропозиції не повертається у разі: відкликання тендерної пропозиції учасником після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; не підписання учасником, який став переможцем процедури торгів, договору про закупівлю. Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 24 Закону України "Про публічні закупівлі".

Таким чином, за твердженням відповідача, останній став заручником нестабільної економічної ситуації в країні та жорсткого законодавства, яке регулює процес здійснення закупівель за державні кошти. Відповідач був вимушений поставляти товар за ціною, визначеною в тендерній пропозиції від 30.11.2017 року, навіть на шкоду власним господарським інтересам.

Крім того, за твердженням відповідача, основною причиною прострочення поставки товару відповідачем на користь ДСНС України є недотримання CSM Industry s.r.o домовленості з ТОВ "Техкомплект" щодо строку виготовлення надбудов екскаваторів-планувальників.

На переконання відповідача, викладене свідчить, що відповідачем вжито всіх належних від нього заходів для забезпечення своєчасного виготовлення та поставки надбудов екскаваторів-планувальників, а відтермінування передачі надбудов від CSM Industry s.r.o до ТОВ "Техкомплект" сталося з незалежних від підприємства причин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені заперечував, оскільки твердження відповідача про отримання збитків від виконання договору через різницю у сумах закупівельних цін, коливання валют та знецінення гривні, про неналежне виконання умов договору постачальниками відповідача та про підвищення ціни на складові і комплектуючі, є необґрунтованими, та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду; оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цих санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі - вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, всупереч наведеному, наявності виняткових обставин у даній справі для зменшення розміру неустойки відповідачем не доведено.

Так, мотивуючи своє клопотання, відповідач посилався на отримання збитків від виконання договору, укладеного з позивачем, внаслідок, зокрема, різниці у закупівельних цінах, коливання курсів валют та знецінення гривні, неналежного виконання умов договорів з постачальниками відповідача, підвищення ціни на складові та комплектуючі.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, вибір постачальників тих чи інших комплектуючих для належного виконання умов договору із ДСНС України є обов'язком ТОВ "Техкомплект", який безпосередньо випливає з договору та вимог чинного законодавства.

Відповідач однією з підстав несвоєчасного виконання ним умов договору щодо поставки продукції зазначає про наявність у нього міжнародного договору від 28.12.2017 року із контрагентом CSM Industry, який, у свою чергу, допустив прострочення поставки.

Проте, відповідно до умов вказаного договору від 28.12.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" та CSM Industry, за прострочення виконання зобов'язань з боку CSM Industry Товариство з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" має право на отримання штрафних санкцій у розмірі, аналогічному тому, який передбачено у договорі між позивачем та відповідачем.

Поряд з цим, договір № 719ТД/17, укладений 28.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Автокраз", передбачає оплату за продукцію в гривнях і постачальником цієї продукції є український виробник. Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, посилання відповідача на коливання курсів валют у відносинах із постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД "Автокраз" - є необгрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів приймає як належне твердження позивача, що відповідно до Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Предметом укладеного сторонами договору була спеціальна техніка, яка призначена для належної реалізації ДСНС функцій держави в частині збереження життя, здоров'я і майна людей.

Так, за твердженням позивача, при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру пені, який підлягає стягненню, слід враховувати не лише майнові інтереси відповідача, але й інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі - забезпечення безпеки та майнових інтересів людей, які, в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через його неправомірну поведінку, тому, на переконання позивача, підстави для зменшення розміру пені у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зменшення розміру пені.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України та пунктом 8.2. договору, яким передбачено відповідальність за порушення строків виконання постачальником зобов'язань у вигляді нарахування штрафу в розмірі 7% від вартості непоставленого товару, встановивши, що відповідач прострочив виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з поставкою продукції на суму 37800000,00 грн з 16.06.2018 року по 19.07.2018 року, тобто понад 30 днів. При цьому, колегією суддів встановлено, що заявлений до стягнення розмір штрафу у сумі 2646000,00 грн позивач визначив правильно

Таким чином, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України та п. 8.2 договору позивач обґрунтовано звернувся до суду із вимогою про стягнення штрафу з відповідача.

Згідно ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування рішення суду в цій частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу сумі 2646000,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1323000,00 грн відсотків за користування коштами за період з 15.06.2018 року до 19.07.2018 року на суму 37800000,00 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Як зазначалось вище, згідно з п. 8.6 договору за користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції постачальник сплачує замовнику 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукція мала бути передана замовнику, до дня фактичної передачі продукції або повернення суми попередньої оплати.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, правовою підставою позовної вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами позивачем зазначені норми ст. 536, ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Проценти, зазначені у ст. 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є факт користування чужими коштами і встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно з чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж (у тому числі - правовідносини, пов'язані з поставкою товару).

Згідно ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України конкретизовано визначений ст. 536 цього Кодексу обов'язок продавця (постачальника) сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 цього Кодексу право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із цим, згідно з визначенням поняття неустойки, що закріплено в статті 549 Цивільного кодексу України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 8.6 укладеного між сторонами у справі договору про закупівлю нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов'язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, яка також була нарахована позивачем у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення, що не узгоджується з положеннями статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2018 року у справі № 927/1091/17.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене та враховуючи правову позицію Верховного Суду в аналогічній справі за позовом ДСНС України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача у даній справі процентів за користування чужими грошовими коштами.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2018 року підлягає частковому скасуванню та зміні, з підстав неповного з'ясування обставин справи, в порядку п. 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційна скарга Державної служби України з надзвичайних ситуацій - частковому задоволенню.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції підлягають зміні, то рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2018 у справі № 911/1608/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2018 у справі №911/1608/18 скасувати в частині відмови у стягненні штрафу. Змінити в частині стягнення пені та судового збору. Викласти ці частини в наступній редакції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 43/2, код 20616482) на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. О. Гончара, буд. 55, код 38516,00 грн (два мільйони шістсот сорок шість тисяч 00 копійок) штрафу, 1285200,00 грн (один мільйон двісті вісімдесят п'ять тисяч двісті гривен) пені та 58963,45 грн (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот шістдесят три гривні 45 копійок) судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Техкомплект (08004, Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, 43/2, ідентифікаційний код 20616482) на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. О. Гончара, 55, ідентифікаційний код 38516849) 88445,19 грн (вісімдесят вісім тисяч чотириста сорок п'ять гривен 19 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи № 911/1608/18 повернути до Господарського суду Київської області

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.Г. Смірнова

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 27.03.2019 року.