Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/50/19

Господарський суд Житомирської області у складі

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Степанченко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп"

про стягнення 45150,52 грн

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" про стягнення 45150,52грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг №18/08-2017/ЦФ від 18.08.2017 в частині оплати наданих послуг згідно актів виконаних робіт №37 від 27.04.2018 та №41 від 07.05.2018.

В якості правових підстав позову позивач вказує ст.ст.193, 316 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 17.01.2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів із дня вручення ухвали суду.

31.01.2019 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 29.01.2019 із доданими до неї документами.

Ухвалою господарського суду від 04.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.02.2019.

В судовому засіданні 26.02.2019 представник позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання 26.02.2019 не з'явився, до суду повернулися ухвали суду від 04.02.2019, які направлялися останньому на адреси, вказані у позовній заяві, а також у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0 від 16.01.2019 (а.с. 25-28), з відміткою поштового зв`язку: "за закінченням терміну зберігання" (а.с.36-43).

Ухвалою суду від 26.02.2019 відкладено розгляд справи по суті на 14.03.2019.

В судовому засіданні 14.03.2019 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи (а.с.55-73). Позовні вимоги представник позивача підтримала у повному обсязі.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання 14.03.2019 не направив, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений вчасно та належним чином (а.с.52-53).

В судовому засіданні 14.03.2019 оголошено перерву до 26.03.2019.

В судове засідання 26.03.2019 представник позивача не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.74).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно витягу здійсненого судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.01.2019, місцезнаходження відповідача - ТОВ "Цефей-груп" - 11772, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Броники, вул. Весела, буд.7 (а.с. 25-28).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на 26.03.2019 (день розгляду справи), місцезнаходження відповідача: 04119, м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, будинок 25Л (а.с. 77-80). Відомості про зміну адреси місцезнаходження юридичної особи відповідача внесено до реєстру 05.03.2019, тобто після відкриття провадження у справі №906/50/19.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно п.10 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Як встановлено ч.1 ст.10 даного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки на момент звернення позивача до суду та на момент відкриття провадження у справі місцезнаходження відповідача було: 11772, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Броники, вул. Весела, буд.7, суд дійшов висновку, що ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась відповідачу за належною адресою. Також ухвала суду від 26.02.2019 отримана відповідачем, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.52).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, відповідача належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 ГПК України, позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною ч. 2 ст.31 ГПК України, передбачено, якщо справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

За таких обставин, оскільки на момент відкриття провадження у даній справі місцезнаходження відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було: 11772, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Броники, вул. Весела, буд.7, справа підлягає вирішенню Господарським судом Житомирської області.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

18.08.2017 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" (відповідач, замовник) укладено договір №18/08-2017/ЦФ про надання транспортно-експедиційних послуг (далі - Договір) (а.с.10-13), згідно п.1.1. якого на умовах і в порядку, передбаченому даним договором, виконавець зобов'язується за плату, за рахунок та за дорученням замовника організувати перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом на території України, а замовник зобов'язується прийняти такі послуги та своєчасно здійснити їх оплату.

За надання послуг за даним договором виконавець виставляє замовнику рахунки-фактури за попередньо погодженими сторонами тарифами (п.5.1. Договору).

Замовник здійснює оплату наданих виконавцем послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом десяти банківських днів з дати отримання від виконавця наступних документів: рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна, акт наданих послуг, реєстр транспортних перевезень (п.5.4. Договору).

За порушення даного Договору сторона несе відповідальність, передбачену даним Договором, а також чинним законодавством України (п.6.1. Договору).

У п.6.5.1. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати наданих послуг, визначених п.5.4. Договору, замовник сплачує експедитору пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого перевезення.

Сплата пені та штрафних санкцій не звільняє відповідальну сторону від обов'язків виконати свої зобов'язання за даним договором (п.6.3. Договору).

Згідно п.9.1. Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов'язків за даним Договором.

Одностороння відмова від виконання взятих на себе зобов'язань за даним договором не допускається (а.9.3. Договору).

29.12.2017 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору №18/08-2017/ЦФ про надання транспортно-експедиційних послуг від 18.08.2017 (а.с.14), згідно п.1 якої сторони дійшли згоди внести наступні зміни до п.9.1. Договору та викласти його у наступній редакції: "Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов'язків за даним Договором."

Згідно підписаного сторонами акту виконаних робіт №37 від 27.04.2018 виконавцем виконана робота по наданню експедиційно-транспортних послуг з перевезення вантажу на загальну суму 19200,00грн (а.с.21).

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура №37 від 27.04.2018 (а.с.66).

На виконання умов Договору виконавцем здійснено перевезення вантажу замовника, що підтверджується товарно-транспортними накладними №1 від 14.04.2018, №1 від 21.04.2018, №330108 від 25.04.2018, №620138 від 26.04.2018, №330905 від 26.04.2018 (а.с.58-62), в яких вказано маршрут перевезення, що зазначений в акті виконаних робіт №37 від 27.04.2018.

Згідно підписаного сторонами акту виконаних робіт №41 від 07.05.2018 виконавцем виконана робота по наданню експедиційно-транспортних послуг з перевезення вантажу на загальну суму 19200,00грн (а.с.21).

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура №41 від 07.05.2018 (а.с.67).

На виконання умов Договору виконавцем здійснено перевезення вантажу замовника, що підтверджується товарно-транспортними накладними №330060 від 05.04.2018, №330090 від 06.04.2018, №330101 від 07.05.2018, №330102 від 07.05.2018, №330100 від 08.05.2018 (а.с.56-57, 63-65), згідно яких здійснено перевезення вантажу за маршрутом, вказаним у акті виконаних робіт №41 від 07.05.2018.

Враховуючи п.5.4 Договору позивач вказує, що останнім днем здійснення оплати за рахунком-фактурою №37 від 27.04.2018 є 07.05.2018, а згідно з рахунком-фактурою №41 від 07.05.2018 є 17.05.2018.

В матеріалах справи міститься копія підписаного та скріпленого печатками сторін акта звіряння за період 9 місяців 2018 року (а.с.17), згідно якого заборгованість відповідача (сальдо кінцеве) становить 38400,00грн.

17.10.2018 на адресу відповідача позивачем направлено претензію №1 від 17.10.2018 із вимогою терміново сплатити суму основного боргу у розмірі 38400,00грн (а.с.15-16).

Претензія отримана відповідачем 19.10.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого додана до матеріалів позовної заяви (а.с.22).

Позивач вказує, що вимоги, викладені у претензії, відповідачем не виконані, заборгованість не сплачена, що стало підставою для звернення із позовною заявою до суду про стягнення із відповідача заборгованості.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

За ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій

При розгляді даного спору суд виходить з того, що правовідносини, які виникли між сторонами ґрунтуються на укладеному Договорі, який за правовою природою є господарським договором про надання транспортно-експедиційних послуг.

Статтею 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" унормовано, що відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно статті 1 вказаного Закону, транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор є суб'єктом господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиційних послуг, визначених договором транспортного експедирування, а транспортно-експедиторською послугою є робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 статті 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Зокрема, на експедитора покладаються обов'язки з організації та виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ГПК України).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

3. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 5796,82грн пені.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п.6.5.1. Договору у випадку порушення строків оплати наданих послуг, визначених п.5.4. Договору, замовник сплачує експедитору пеню в р о з м і р і о б л і к о в о ї с т а в к и Н Б У , яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого перевезення.

Суд зазначає, що позивачем невірно визначено кінцевий термін виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати наданої послуги.

Замовник здійснює оплату наданих виконавцем послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом десяти б а н к і в с ь к и х д н і в з д а т и о т р и м а н н я від виконавця наступних д о к у м е н т і в: рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна, акт наданих послуг, реєстр транспортних перевезень (п.5.4. Договору).

Так позивач вказує, що відповідач зобов'язаний здійснити розрахунок в наступні строки:

- за рахунком-фактурою №37 від 27.04.2018 останнім днем оплати є 07.05.2018;

- за рахунком-фактурою №41 від 07.05.2018 останнім днем оплати є 17.05.2018.

Суд зазначає, що останнє перевезення вантажу відповідача позивачем згідно акту виконаних робіт №41 від 07.05.2018 було здійснено 08.05.2018, про що свідчить товарно-транспортна накладна №330100 від 08.05.2018 (а.с.65), яка місить підпис відповідальної особи відповідача, а також відбиток печатки, що свідчить про її отримання відповідачем.

На офіційній веб-сторінці Національного банку України «Про роботу банківської системи у 2018 році» (https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=64155444) розміщено календар робочих днів банківської системи України на 2018 рік, згідно якого робочий день 30.04.2018 перенесено на 05.05.2018, а 01.05.2018 та 09.05.2018 визначено вихідними днями.

Таким чином суд вказує, що відповідач, з урахуванням п.5.4. Договору, зобов'язаний був здійснити розрахунок за надані послуги в наступні строки:

- за рахунком-фактурою №37 від 27.04.2018 останнім днем оплати є 15.05.2018, прострочення платежу виникло 16.05.2018;

- за рахунком-фактурою №41 від 07.05.2018 останнім днем оплати є 23.05.2018, прострочення платежу виникло 24.05.2018.

Окрім того, позивачем здійснено розрахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, в той час як п.6.5.1 Договору передбачена відповідальність відповідача у виді пені в р о з м і р і о б л і к о в о ї с т а в к и Н Б У , яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого перевезення.

Судом здійснено власний розрахунок пені, згідно якого заборгованість відповідача становить:

- за рахунком-фактурою №37 від 27.04.2018 за період із 16.05.2018 по 18.10.2018 у розмірі 1431,85грн;

- за рахунком-фактурою №41 від 07.05.2018 за період із 24.05.2018 по 18.10.2018 у розмірі 1360,31грн.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 2792,16грн пені (1360,31+1431,85), та відмовляє в частині 3004,66грн пені (5796,82-2792,16).

4. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 498,00грн 3% річних та 455,70грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом здійснено власний розрахунок 3% річних з урахуванням п.5.4. Договору, згідно якого заборгованість відповідача становить:

- за рахунком-фактурою №37 від 27.04.2018 за період із 16.05.2018 по 18.10.2018 у розмірі 246,18грн;

- за рахунком-фактурою №41 від 07.05.2018 за період із 24.05.2018 по 18.10.2018 у розмірі 223,56грн.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 469,74грн 3% річних (246,18+223,56). У частині стягнення 28,26грн 3% річних суд відмовляє, через неправильно визначений період їх нарахування.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення с т а н о в и т ь м і с я ц ь, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

При цьому слід мати на увазі, що індекс інфляції має нараховуватися в н а с т у п н о м у м і с я ц і з а місяцем, в якому мав бути здійснений платіж.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Тобто, враховуючи викладене, інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за умови існування заборгованості повний місяць.

Позивачем вказано період нарахування інфляційних втрат:

- за рахунком-фактурою №37 від 27.04.2018 за період із 08.05.2018 по 18.10.2018 у розмірі 227,85грн;

- за рахунком-фактурою №41 від 07.05.2018 за період із 18.05.2018 по 18.10.2018 у розмірі 227,85грн.

Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом за допомогою калькулятора інформаційно-пошукової системи "Ліга", враховуючи те, що інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за умови існування заборгованості повний місяць, суд зазначає, що позивачем вірно визначено розмір інфляційних втрат, які підлягають задоволенню та становлять 455,70грн, проте помилково вказано період їх нарахування.

Суд задовольняє позовні вимоги про стягнення із відповідача 455,70грн інфляційних втрат за період червень 2018 - вересень 2018.

5. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення основного боргу у сумі 38400,00грн належними та допустимими доказами у справі.

В свою чергу, відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

Враховуючи факт невиконання ТОВ "Цефей-Груп" своїх зобов'язань на підставі договору №18/08-2017/ЦФ від 18.08.2017, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 42117,60грн, з яких 38400,00грн основного боргу, 2792,16грн пені, 469,74 грн 3% річних, 455,70грн інфляційних втрат.

В частині стягнення 3004,66грн пені та 28,26грн 3% річних слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" (04119, м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, буд. 25Л, ідентифікаційний код 37529382) задовольнити частково.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" (04119, м.Київ, Шевченківський район, вул.Дегтярівська, буд. 25Л, ідентифікаційний код 37529382) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер НОМЕР_1):

- 38400,00грн - боргу;

- 469,74грн - 3% річних;

- 2792,16грн - пені;

- 455,70грн - інфляційних втрат;

- 1791,96грн - судового збору.

3. Відмовити у задоволенні стягнення 3004,66грн пені та 28,26грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.03.19

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек. з пов.)

3, 4, 5 - відповідачу (рек. з пов.) за 3-ма адресами: 10024, м. Житомир, вул. Героїв Крут, буд. 64, кв. 104;

10008, м. Житомир, вул. Шевченка, 35 а

04119, м.Київ, Шевченківський район, вул.Дегтярівська, буд. 25Л