РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2019Справа № 910/14791/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР"

про розірвання договору та стягнення 5 752 287, 36 грн.

Представники:

від позивача: Войтюк Д.В.;

від відповідача: Лазоренко Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" (далі-відповідач) про розірвання договору поставки № РВ-23В/2017 від 18.09.2017, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР", через істотне порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" зобов'язань за договором поставки; стягнення з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" грошових коштів у розмірі 5 752 287, 36 грн., що є сумою неустойки за неналежне виконання зобов'язань за договором поставки № РВ-23В/2017 від 18.09.2017 щодо дотримання термінів поставки товару та у кількості, як це встановлено договором, на склад покупця.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № РВ-23В/2017 від 18.09.2017 в частині поставки товару у визначені договором строки, що стало підставою для розірвання зазначеного договору та стягнення неустойки за порушення строків поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 06.12.2019.

30.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що належному виконанню договору завадила непереборна сила (форс-мажорні обставини) - арешт усіх рахунків відповідача відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» та рахунків відкритих в інших банківських установах, що призвело до неможливості розрахуватися відповідачу з постачальником товару. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до умов договору постачальник починає відвантаження товару покупцю за умови отримання повідомлення про готовність до виконання договору, а саме протягом 70-ти робочих днів з моменту отримання повідомлення, проте додане позивачем до позовної заяви повідомлення про готовність не містить жодних позначок його вручення відповідачу.

У судовому засіданні 06.12.2018 суд на місці ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву до 10.01.2019.

14.12.2018 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подав відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що застосування до відповідача запобіжних заходів у вигляді арешту рахунків не є обставиною непереборної сили, а отже не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за прострочення здійснення поставки.

27.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав заперечення, в яких відповідач зазначає, що у зв'язку з відсутністю доказів відправлення відповідачу повідомлення про готовність до виконання договору, застосування штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару є необґрунтованим.

10.01.2019 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в якому просить суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій обмежуючись розміром 1 581 213, 25 грн.

У судовому засіданні 10.01.2019 представник відповідача надав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати у ПАТ КБ «Приватбанк» інформацію, що стосується зокрема арештованих рахунків відповідача.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про витребування додаткових доказів, суд на місці ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки документи які просить витребувати відповідач не відносяться до предмету спору у даній справі.

Також, у судовому засіданні 10.01.2019 оголошено перерву до 07.02.2019.

31.01.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав додаткові пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначає, що умовами договору було передбачено, що відповідач протягом 5 днів з моменту отримання від покупця повідомлення про готовність до виконання договору надсилає покупцю рахунок-фактуру, в свою чергу відповідачем був надісланий позивачу на перерахування попередньої оплати рахунок-фактура № VU-0000635 від 21.08.2017, що свідчить про отримання відповідачем повідомлення про готовність до виконання договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/14791/18 призначено на 28.02.2019.

У судовому засіданні 28.02.2019 оголошено перерву до 07.03.2019.

06.03.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якій відповідач просить суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставити наступне питання: Чи належить підпис на оригіналі документа - рахунку-фактури від 21.08.2017 № VU-0000635 ОСОБА_1?

У даному судовому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 13 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 про відкриття провадження у справі № 910/14791/18 судом було повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, заперечення необхідно подати у строк до 04.12.2018.

Згідно ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідне клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи подане відповідачем 06.03.2019, з пропуском встановленого судом строку, при цьому суд зазначає, що вирішення заяв та клопотань учасників справи є завдання підготовчого провадження, наразі справа розглядається по суті.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи подано з пропуском встановленого судом строку, суд залишає без розгляду клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи.

Також, у даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.08.2017 між Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" (далі - постачальник) укладено договір поставки № РВ-23В/2017, умовами якого передбачено, що на умовах цього договору та за результатами проведеної процедури закупівлі відкриті торги (Протокол Тендерного комітету № 60-17 від 28.07.2017 року), постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки згідно з ДК 021:2015, код 42120000-6 Насоси та компресори (Придбання занурювальних дренажних насосних агрегатів для філії «Дніпровська ГЕС» ПрАТ «Укргідроенерго») занурювальні насосні агрегати J 604 ND виробництва «SULZER» - (далі «Товар»), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар, визначений у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору і є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.2. договору, загальна ціна товару за договором складає 13 315 480, 00 грн., у тому числі ПДВ (20%) - 2 219 246, 67 грн.

Згідно п. 4.1. договору, платежі за даним договором здійснюються покупцем шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у розділі 13 цього договору та здійснюється наступним чином:

4.1.1 Покупець може перерахувати попередню оплату в розмірі 50% від ціни товару, протягом 45 (сорока п'яти) банківських днів з моменту отримання від постачальника рахунку-фактури. Постачальник виписує та надсилає покупцю рахунок-фактуру протягом 5 (п'яти) днів з моменту отримання від покупця Повідомлення про готовність до виконання договору. Аванс може бути перерахований в залежності від наявності реального фінансування покупця.

4.1.2 Остаточний рахунок за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 45 (сорока п'яти) банківських днів з моменту поставки товару. Датою поставки товару та моментом отримання його покупцем від постачальника вважається дата підписання сторонами видаткової накладної та акту приймання-передачі обладнання (устаткування) на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, з урахуванням перерахованої покупцем попередньої оплати.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2010», місце, умови та строки поставки, вантажоодержувачі та їх реквізити визначаються в Специфікації до даного Договору.

За умовами п. 5.2. договору, постачальник починає відвантаження товару покупцю за умови отримання від покупця Повідомлення про готовність виконання договору та у строки, які зазначені у специфікаціях до цього договору, а саме: протягом 70 (сімдесяти) робочих днів з моменту отримання постачальником такого Повідомлення від покупця.

Відповідно до п. 5.6. договору, датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі обладнання (устаткування).

Згідно п. 6.1. договору, при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0, 1 % від ціни договору за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов'язання. Якщо прострочення виконання зобов'язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від ціни недопоставленого товару.

Цей договір діє до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.2. договору).

Специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору поставки № РВ-23В/2017 від 18.08.2017 сторони визначили товар, що поставляється за договором, а саме: Занурювальний дренажний насосний агрегат J 604 ND виробництва SULZER, у кількості - 8 шт., загальною вартістю - 13 315 480, 00 грн. з ПДВ.

Місце поставки товару: 69096, м. Запоріжжя, бул. Вінтера, 1, філія «Дніпровська ГЕС» ПрАТ «Укргідроенерго».

Терміни поставки товару на склад покупця: протягом 70 календарних днів з моменту отримання постачальником повідомлення від покупця про готовність до виконання договору.

Як зазначає позивач, Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" засобами факсимільного зв'язку надіслано постачальнику лист № б/н від 22.08.2017 Повідомлення про готовність Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" до виконання договору № № РВ-23В/2017 від 18.08.2017, тож кінцевим строком поставки товару за договором є 01.11.2017.

Проте, відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору у визначені договором строки та кількості поставку товару не здійснив, зокрема відповідно до актів про приймання устаткування від 08.02.2018, від 28.02.2018 та від 05.06.2018 відповідачем поставлено, а позивачем отримано товар у кількості 4 шт. Занурювальних дренажних насосних агрегатів J 604 ND виробництва SULZER загальною вартістю 6 657 740, 00 грн., замість 8 шт.

Позивачем на адресу відповідача направлявся лист- претензія № 6-2/4458 від 11.09.2018, в якому позивач зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо дотримання термінів поставки, відповідач має сплатити на користь позивача нараховані штрафні санкції у розмірі 5 009 828, 84 грн., а також позивач повідомив про розірвання договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 11.09.2018.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що при укладенні договору, Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" розраховувало на отримання у володіння та користування предмету поставки - Занурювального дренажного насосного агрегату J 604 ND виробництва SULZER у кількості та у строки передбачені договором, проте відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, тому просить суд розірвати договір поставки № РВ-23В/2017 від 18.09.2017 та стягнути з відповідача 4 820 203, 76 грн. - пені за період 02.11.2017 по 29.10.2018 та 932 083, 60 грн. - штрафу у розмірі 7 % від загальної вартості товару.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що належному виконанню зобов'язань за договором завадила непереборна сила (форс-мажорні обставини) - арешт всіх рахунків відповідача відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк» та рахунків відкритих в інших банківських установах, на підтвердження чого відповідач надає Сертифікат ТПП України № 7959 від 29.12.2017.

Також, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про готовність отримання товару саме 22.08.2017, що на думку відповідача, свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № РВ-23В/2017 від 18.09.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору поставки № РВ-23В/2017 від 18.08.2017 сторони визначили товар, що поставляється за договором, а саме: Занурювальний дренажний насосний агрегат J 604 ND виробництва SULZER, у кількості - 8 шт., загальною вартістю - 13 315 480, 00 грн. з ПДВ.

Місце поставки товару: 69096, м. Запоріжжя, бул. Вінтера, 1, філія «Дніпровська ГЕС» ПрАТ «Укргідроенерго».

Терміни поставки товару на склад покупця: протягом 70 календарних днів з моменту отримання постачальником повідомлення від покупця про готовність до виконання договору.

Відповідно до п. 5.2. договору, постачальник починає відвантаження товару покупцю за умови отримання від покупця Повідомлення про готовність виконання договору та у строки, які зазначені у специфікаціях до цього договору, а саме: протягом 70 (сімдесяти) робочих днів з моменту отримання постачальником такого Повідомлення від покупця.

Як зазначає позивач, Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" засобами факсимільного зв'язку надіслано постачальнику лист № б/н від 22.08.2017 Повідомлення про готовність Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" до виконання договору № № РВ-23В/2017 від 18.08.2017, тож кінцевим строком поставки товару за договором є 01.11.2017.

Проте, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази направлення зазначеного повідомлення на адресу відповідача, як підставу для визначення термінів поставки товару за договором.

В свою чергу, на підтвердження отримання відповідачем зазначеного вище повідомлення позивачем надано суду рахунок-фактуру № VU-0000635 від 21.08.2017 на суму 13 315 480, 00 грн. виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР".

Проте, суд не може прийняти до уваги зазначений вище рахунок-фактуру для встановлення кінцевого строку поставки товару, оскільки відповідно до підпункту 4.1.1. пункту 4.1. договору, покупець може перерахувати попередню оплату в розмірі 50% від ціни товару, протягом 45 (сорока п'яти) банківських днів з моменту отримання від постачальника рахунку-фактури. Постачальник виписує та надсилає покупцю рахунок-фактуру протягом 5 (п'яти) днів з моменту отримання від покупця Повідомлення про готовність до виконання договору. Аванс може бути перерахований в залежності від наявності реального фінансування покупця.

Тобто зі змісту зазначеного вище пункту договору вбачається, що рахунок виписується відповідачем протягом 5 (п'яти) днів з моменту отримання від покупця Повідомлення про готовність до виконання договору, проте наданий позивачем рахунок-фактура № VU-0000635 датований 21.08.2017, в той час як Повідомлення позивача про готовність до виконання договору датовано 22.08.2017, тобто рахунок виставлений відповідачем раніше за отримання Повідомлення позивача про готовність до виконання договору.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог, на підтвердження наявності форс-мажорних обставин, на підтвердження неможливості виконання відповідачем своїх зобов'язань у визначений договором строк, Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" було додано до відзиву на позовну заяву Сертифікат Торгово-промислової палати України № 7959 від 29.12.2017, наданий на звернення відповідача, з якого вбачається, що строк поставки товару: Занурювальні насосні агрегати J 604 ND виробництва SULZER встановлений до 06.12.2017, що свідчить про отримання відповідачем Повідомлення позивача про готовність до виконання договору № РВ-23В/2017 від 18.09.2017.

Тож, відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору у визначені договором строки (до 06.12.2017) та кількості поставку товару не здійснив, зокрема відповідно до актів про приймання устаткування від 08.02.2018, від 28.02.2018 та від 05.06.2018 відповідачем поставлено, а позивачем отримано товар у кількості 4 шт. занурювальних дренажних насосних агрегатів J 604 ND виробництва SULZER загальною вартістю 6 657 740, 00 грн., замість 8 шт.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.

Договір № РВ-23В/2017 від 18.08.2017 укладений сторонами за результатами проведення процедури закупівлі - відкриті торги.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Відповідно до п. 8.1. договору, сторони звільняються від визначеної цим договором та (або) чинним в Україні законодавством відповідальності за порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, визначених у цьому договорі, за умови, що настання таких обставин засвідчено у визначеному цим договором порядку.

Під обставинами непереборної сили у цьому договорі розуміють будь-які надзвичайні події зовнішнього щодо сторін характеру, які виникають без вини сторін, поза їх волею або всупереч волі чи бажанню сторін, і які не можна за умови вжиття звичайних для цього заходів передбачити та не можна відвернути (уникнути), включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, вихід з ладу машин й обладнання, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), обставини суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські хвилювання, прояви тероризму, масові страйки та локаути, бойкоти тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючи заходи названих органів, які унеможливлюють виконання сторонами цього договору або тимчасово перешкоджають такому виконанню (п. 8.2. договору).

Згідно п. 8.4. договору, сторона, що має намір посилатися на обставини непереборної сили, повинна негайно, із застосуванням технічних засобів миттєвого зв'язку (телеграма, факсограма, електронна пошта), письмово повідомити іншу сторону про наявність таких обставин та їх вплив на виконання зобов'язань за договором.

Пунктом 8.5. договору передбачено, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї із сторін про неможливість виконання прийнятих за даним договором зобов'язань внаслідок дії обставин непереборної сили, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов'язань.

Згідно з пп. 2 п. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що торгово-промислові палати мають право, зокрема, проводити за дорученням державних органів незалежну експертизу проектів нормативно-правових актів з питань економіки, зовнішньоекономічних зв'язків, а також з інших питань, що стосуються прав та інтересів підприємців; проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; Торгово-промислова палата України та торгово-промислові палати України залучаються до надання експертних висновків про походження товарів в тих випадках, коли відповідно до міжнародних договорів України повноваження видачі сертифікатів походження товарів надані митному органу, якщо інше не визначено такими міжнародними договорами. Порядок надання експертних висновків встановлюється Кабінетом Міністрів України; виконувати інші повноваження, що не суперечать законодавству України. Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Як зазначено судом вище, відповідачем до відзиву на позовну заяву, в якості доказу наявності обставин непереборної сили, додано Сертифікат Торгово-промислової палати України № 7959 від 29.12.2017, в якому зазначено, що зупинення видаткових операцій по рахункам позивача внаслідок їх арешту на підставі ухвали суду, унеможливило виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" своїх зобов'язань у визначений договором № РВ-23В/2017 від 18.08.2017 термін.

Суд, дослідивши зазначений вище Сертифікат Торгово-промислової палати України № 7959 від 29.12.2017, зазначає, що останній не є підставою для звільнення відповідача від виконання взятих на себе за договором зобов'язань та притягнення до відповідальності за порушення строків поставки товару, оскільки позивач звернувся до торгово-промислової палати після закінчення строку поставки товару - 06.09.2017.

При цьому, пунктом 8.3. договору встановлено, що не вважаються обставинами непереборної сили недодержання своїх обов'язків контрагентом тієї сторони, що порушила цей договір, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання цього договору, відсутність у сторони, що порушила договір, необхідних коштів.

Отже, суд зазначає, що підписуючи 18.08.2017 договір поставки № РВ-23В/2017, позивач мав оцінити можливість вчасного виконання договору, ризики та негативні наслідки для себе, у зв'язку з невиконанням зобов'язань в строк, тож арешт рахунків позивача не є форс-мажорними обставинами та не може бути підставою для звільнення від виконання своїх зобов'язань з поставки товару у визначений договором строк.

Крім того, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи спірний договір відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов'язання з поставки товару та відповідно об'єктивно оцінити можливість виконання такого зобов'язання у вказаний договором строк.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У вказаній статті йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 ЦК України, які мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаної статті, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Зі змісту договору вбачається, що при його укладенні позивач, як замовник, розраховував на поставку товару, а саме: Занурювальний дренажний насосний агрегат J 604 ND виробництва SULZER, у кількості - 8 шт., проте в порушення умов договору відповідач у визначені договором строки та кількості товар позивачеві не поставив.

Таким чином, істотне порушення постачальником такої умови договору, як нездійснення поставки товару у повному обсязі, що є предметом цього договору та підставою його укладення, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору в судовому порядку, при цьому судом враховано що відповідно до п. 10.1. договору, останній діє по 31.12.2017, проте, суд відзначає, що в цьому ж пункті договору зазначено, що в будь-якому випадку він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача на підставі чинного законодавства України щодо розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки відповідачем було порушено умови договору № РВ-23В/2017 від 18.08.2017.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" в частині розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 820 203, 76 грн. - пені за період 02.11.2017 по 29.10.2018 та 932 083, 60 грн. - штрафу у розмірі 7 % від загальної вартості товару, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 6.1. договору, при недотримані постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0, 1 % від ціни договору за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов'язання. Якщо прострочення виконання зобов'язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від ціни недопоставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК),

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій не припиняється зі сплином 6 місяців.

Отже, сторонами у договорі погоджено, що при недотримані постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0, 1 % від ціни договору за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом всього строку порушення зобов'язання. Якщо прострочення виконання зобов'язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від ціни недопоставленого товару.

При цьому, суд відзначає, що відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов'язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов'язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов'язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 27.09.2005 у справі № 35/475-04 та від 08.02.2017 у справі № 3-1217гс/16.

Крім того, у випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні періоду нарахування пені, оскільки як встановлено судом вище, строк поставки товару настав 06.12.2017, доказів на отримання відповідачем Повідомлення позивача про готовність до виконання договору № РВ-23В/2017 від 18.09.2017 раніше зазначеної дати суду не надано, тож починаючи з 07.12.2017 відбулося прострочення виконання зобов'язання з поставки товару.

Тож, за розрахунком суду, обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 4 354 161, 96 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання зобов'язання за період з 07.12.2017 по 29.10.2018 нарахована на ціну договору 13 315 480, 00 грн., а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Крім того, судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку суми штрафу у розмірі 932 083, 60 грн., з приводу чого суд зазначає, що позивачем помилково здійснено нарахування суми штрафу на всю ціну договору, оскільки абз. 2 п. 6.1. договору чітко передбачено, що якщо прострочення виконання зобов'язань перевищує 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7,0 % від ціни недопоставленого товару, тобто у даному випадку штраф нараховується саме на суму недопоставленого товару, що становить 6 657 740, 00 грн. (загальна вартість товару за 8шт. занурювального дренажного насосного агрегату J 604 ND виробництва SULZER складає 13 315 480, 00 грн., відповідачем поставлено 4 шт. на суму 6 657 740, 00 грн., тож недопоставленим залишився товару у кількості 4 шт. на суму 6 657 740, 00 грн.).

Таким чином, за розрахунком суду, обґрунтованою до стягнення є сума штрафу у розмірі 466 041, 80 грн., що становить 7 % від ціни недопоставленого товару, тобто від суми 6 657 740, 00 грн., а тому вимога в цій частині також підлягає задоволенню частково.

Разом з тим, відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зазначену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 по справі №908/1453/14.

Тобто, зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Однак відповідач не обґрунтував винятковість випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин, які спричинили порушення строків встановлених договором, в частині поставки товару.

Згідно ст. 219 ГК України за невиконання або неналежне виконання господарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. Засновники суб'єкта господарювання не відповідають за зобов'язаннями цього суб'єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб'єкта. Якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності. Сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідач не довів наявність обставин, передбачених ст. 219 ГК України для зменшення розміру його відповідальності.

Беручи до уваги викладене, враховуючи недоведеність відповідачем поважності причин неналежного виконання перед позивачем зобов'язань з поставки товару у строки та кількості погодженими сторонами у договорі та специфікації до договору, враховуючи майновий стан обох сторін, суд відмовляє у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" задовольнити частково.

2. Розірвати договір поставки № РВ-23В/2017 від 18.09.2017, укладений між Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго" (07300, Київська обл., м. Вишгород, ідентифікаційний код - 20588716) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" (02121, м. Київ, вул. Вірменська, буд. 5-А, ідентифікаційний код - 34183165).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУЛВЕР" (02121, м. Київ, вул. Вірменська, буд. 5-А, ідентифікаційний код - 34183165) на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" (07300, Київська обл., м. Вишгород, ідентифікаційний код - 20588716) 4 354 161 (чотири мільйона триста п'ятдесят чотири тисячі сто шістдесят одну) грн. 96 коп. - пені, 466 041 (чотириста шістдесят шість тисяч сорок одну) грн. 80 коп. - штрафу та 74 065 (сімдесят чотири тисячі шістдесят п'ять) грн. 05 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 18.03.2019.

Суддя С.О. Щербаков