РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2019Справа № 910/15997/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Національної поліції України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Темп-3000", м. Київ

про стягнення 58 800,00 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна поліція України (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Темп-3000" (відповідач) штрафних санкцій (пені) у розмірі 58 800,00 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 118/НП про закупівлю індивідуального обмундирування (бронежилети п'ятого класу захисту "Корсар М3мк-5") (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-3581) від 19.10.2017 року щодо вчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

22.12.2018 року до суду від позивача надійшов супровідний лист з додатками в порядку усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 року (у перший робочий день після виходу з відпустки) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п'ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд цієї справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 14.01.2019 року ухвала суду про відкриття провадження у справі від 14.01.2019 року була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 45.

Згідно даних з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" за пошуковим ідентифікатором поштового відправлення 496 адресована відповідачеві копія ухвали суду від 14.01.2019 року вручена останньому 14.02.2019 року.

04.03.2019 року до суду від відповідача (надісланий засобами поштового зв'язку 27.02.2019 року, тобто у запропонований судом строк) надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній з посиланням на положення п. 5.1. Договору вказує, що поставка товару повинна бути здійснена протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання від позивача заявки встановленого зразка, але не пізніше 20.12.2017 року. Отже, згідно з обставинами викладеними у відзиві відповідач вказує, що за конструкцією зазначеного пункту договору строк "протягом 30 календарних днів" є бажаним строком виконання, а кінцевим строком виконання зобов'язання за Договором є 20.12.2017 року. Саме прострочення виконання зобов'язання продавцем понад 20.12.2017 тягне за собою нарахування та сплату штрафних санкцій, а оскільки поставка товару відбулась 06.12.2017, тобто без порушення строків поставки, на думку відповідача, підстави для нарахування та стягнення з нього пені відсутні.

У зв'язку з закінченням визначеного ст. 248 ГПК України строку розгляду спору, з метою виконання завдання господарського судочинства, забезпечуючи принципи змагальності сторін та рівності перед законом і судом, оскільки обома сторонами реалізоване своє право на подання відповідних заяв по суті, з метою не затягування строку розгляду спору, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 року між позивачем (надалі також - покупець) та відповідачем (надалі також - постачальник) укладено Договір №118/НП про закупівлю індивідуального обмундирування (бронежилети п'ятого класу захисту "Корсар М3мк-5") (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-3581) (далі - Договір), у відповідності до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити покупцю бронежилети п'ятого класу "Корсар М3мк-5" (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-3581), (надалі також - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору загальна кількість товару, що підлягає поставці та ціна одиниці товару визначається у специфікації товару (Додаток №1 до Договору).

Ціна Договору складає 8 400 000,00 грн без ПДВ. Ціна цього Договору включає вартість товару, пакування, маркування його транспортування та розвантаження у місці поставки (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115), податки, збори та інші обов'язкові платежі, пов'язані з поставкою товару. (п. 3.1. та п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору постачальник зобов'язується здійснити поставку товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання від покупця заявки встановленого зразка (Додаток №2 до Договору), але не пізніше 20.12.2017 року за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими особами сторін видаткової накладної. (п. 5.2. Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31 грудня 2017 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від обов'язку виконання взятих на себе зобов'язань і від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. (п. 11.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони погодили Специфікацію товару, за якою поставлятись за Договором будуть бронежилети п'ятого класу захисту "Корсар М3мк-5" в кількості 1000 шт. на загальну вартість 8 400 000,00 грн. (без ПДВ).

Додатком №2 до Договору сторони погодили зразок заявки на поставку товару.

Як вказує позивач, що ним було надано відповідачу заявку на поставку товару №4632/31/03-2017 від 30.10.2017 року, в якій відповідно до п. 5.1. Договору позивач просив виготовити та поставити за адресою вул. Святошинська, 27, м. Київ, 01135, бронежилети п'ятого класу захисту "Корсар М3мк-5" у кількості 1000 шт. та повідомити його письмово про свою готовність виконати замовлення.

У відповідності до наявної в справі видаткової накладної №313 від 06.12.2017 року відповідачем було поставлено на адресу позивача бронежилети п'ятого класу захисту "Корсар М3мк-5" на суму в розмірі 8 400 000,00 грн, які були отримані останнім.

У зв'язку з неналежним виконанням умов Договору позивач направив на адресу відповідача претензію №4260/26/3-2017 від 27.12.2017 року, якою просив останнього сплатити суму пені в розмірі 58 800,00 грн. за порушення строків виконання зобов'язання щодо поставки товару, яка отриманні відповідачем 03.01.2018 року, проте, як вказує позивач, залишена останнім без задоволення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір №118/НП про закупівлю індивідуального обмундирування (бронежилети п'ятого класу захисту «Корсар М3мк-5») (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-3581) належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5.1. Договору, як зазначалось вище, постачальник зобов'язується здійснити поставку товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання від покупця заявки встановленого зразка (Додаток №2 до Договору), але не пізніше 20.12.2017 року за адресою покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115).

Як зазначає позивач, ним на виконання умов укладеного з відповідачем Договору було надано заявку на поставку товару №4632/31/03-2017 від 30.10.2017 року, в якій зазначено, що відповідно до п. 5.1. Договору позивач просить виготовити та поставити за адресою вул. Святошинська, 27, м. Київ, 01135, бронежилети п'ятого класу захисту «Корсар М3мк-5» у кількості 1000 шт.

В позовній заяві позивач вказує на те, що зазначена заявка була отримана відповідачем 31 жовтня 2017 року.

В той же час, ні матеріали справи, ні сама заявка на поставку товару №4632/31/03-2017 від 30.10.2017 року не містять відміток чи інших доказів на підтвердження факту її отримання відповідачем, а саме не містить будь-яких доказів (підписів уповноважених представників, відтисків печаток, тощо) того, що вона була прийнята відповідачем. Доказів направлення позивачем у будь-який спосіб названої заявки відповідачу суду також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Наприклад, договір купівлі-продажу може містити умову, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар протягом 5 робочих днів з моменту отримання плати за товар від останнього. Разом із тим сторони договору можуть встановити не строк, а термін для передачі товару.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251 ЦК України).

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК).

Визначення поняття строку легально закріплено в ЦК України, зокрема це певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, упродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На підставі вказаного можна зробити висновок, що строком договору поставки є певні темпоральні межі, упродовж яких повинно бути здійснено постачання обумовленої у договорі продукції чи виробів.

Статтею 267 ГК України передбачено, що відповідно до ч. 2 коментованої статті сторони наділені правом встановлювати конкретні строки поставки товарів у межах дії договору поставки з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. Це пов'язано з тим, що суб'єкт господарювання діє відповідно до певного плану роботи, має певні технологічні цикли, які потребують своєчасної, ритмічної та періодичної поставки товарів, у першу чергу це стосується продукції виробничо-технічного призначення. В окремих випадках, на підставі норм лише чинного законодавства, сторони можуть бути обмежені у праві самостійно визначати строки поставок. Строк поставки може визначатися по-різному, наприклад шляхом зазначення конкретної дати (конкретного місяця, кварталу) або шляхом зазначення періодів поставки протягом строку дії договору.

Отже, з урахуванням викладених норм сторонами в Договорі встановлено і термін (надання позивачем заявки), і строк (30 календарних днів з дати отримання заявки, але не пізніше 20.12.2017 року) передачі товару, що в свою чергу не суперечить чинному законодавству та передбачає обов'язок відповідача з передачі товару виконати до чітко визначеної дати, а саме до 20.12.2017 року.

Як вбачається з наявної в справі видаткової накладної №313 від 06.12.2017 року, поставка узгодженого по Договору товару відповідачем була здійснена 06 грудня 2017 року. Товар було прийнято уповноваженою особою позивача, про що свідчить підпис в графі "отримав(ла)" у зазначеній видатковій накладній.

Таким чином, як випливає з умов укладеного між сторонами Договору, з урахуванням встановлених судом обставин, поставка товару відповідачем була здійснена в межах строку передбаченого Договором, а саме не пізніше 20.12.2017 року.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов'язання щодо поставки товару, з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Позивачем нараховано відповідачу до стягнення суму пені за 7 днів в період з 30.11.2017 року по 06.12.2017 року в розмірі 0,1% від вартості товару в сумі 58 800,00 грн.

Однак, як встановлено вище судом, що підтверджується матеріалами справи, у відповідача відсутній пропуск строку з поставки товару по Договору, оскільки поставка здійснена до кінцевої дати передбаченої Договором - 20.12.2017 року, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені є безпідставними, не підтвердженими та спростовуються матеріалами справи.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Проте, в цьому випадку, суд не вбачає порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення позивача до суду, з мотивів викладених вище.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Судовий збір в розмірі 1 762,00 грн, у зв'язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Національну поліцію України.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.03.2019 року

Суддя С.М. Морозов