ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Справа№ 910/6809/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 (повний

текст складено 26.10.2018)

у справі №910/6809/18 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Промтехсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс"

про стягнення 84 254,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК Промтехсервіс" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" (далі за текстом - відповідач) заборгованості за договором поставки товару №139 від 18.07.2017 у загальній сумі 92 646,86 грн., з яких: 67 814,71 грн. - основний борг, 15 861,07 грн. - пеня, 7 342,21 грн. - інфляційні втрати, 1 628,87 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань перед позивачем в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, що призвело до виникнення заборгованості, на яку позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені.

В процесі судового розгляду позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог з огляду на часткове погашення боргу відповідачем, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 57 814,71 грн. основного боргу, 15 907,88 грн. пені, 3 045,32 грн. 3% річних та 7 486,99 грн. інфляційних втрат.

Відповідач відзиву на позов не надав, з огляду на що справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі №910/6809/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 57 814,71 грн. основного боргу, 3 045,32 грн. 3% річних, 7 486,99 грн. інфляційних втрат, 15 907,88 грн. пені та 1 762,00 грн. судового збору.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що відповідач, в порушення умов укладеного між сторонам договору та Специфікації №1 до нього не здійснив у визначений строк повну оплату поставленого позивачем товару належним чином, а тому є таким, що прострочив виконання зобов'язання і у позивача виникло право на стягнення суми боргу та здійснення нарахування пені, інфляційних втрат та3% річних на суму заборгованості.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі №910/6809/18 та прийняти нове рішення про відмову у позові. Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про порушення провадження у даній справі та її розгляд, внаслідок чого справа була розглянута у відсутності представника відповідача, з невірним визначенням характеру спірних правовідносин. За твердженням відповідача, поштову кореспонденцію, адресовану відповідачу, отримувала невстановлена особа, оскільки адреса, за якою скаржнику надсилалася кореспонденція у даній справі - вул. Велика Васильківська, 139Л, а саме будинок з вказаним номером знесений, на його місці знаходиться на завершальній стадії будівництва новий житловий комплекс "Французький квартал 2". Уся кореспонденція залишалася на прохідній у охоронця, який розписувався за неї, але охоронець не є працівником товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс".

Позивач у відзиві заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи про те, що відповідач не повідомляв про зміну свого місцезнаходження, а тому поштові відправлення надсилалися як позивачем, так і судом на адресу відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. По суті спору позивач наголосив на тому, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у даній справі відсутні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі №910/6809/18 та вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

18.07.2017 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладений договір поставки товару №139 (далі за текстом - Договір поставки), за умовами якого (розділ 1) постачальник зобов'язується поставити та передати у власність (повне господарське відання), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, у строки та в порядку, що визначаються цим Договором і чинним законодавством України. Кількість, перелік, найменування, вартість та порядок розрахунків визначаються в Додатках (Специфікаціях), які є невід'ємною частиною цього Договору.

Вартість товару за цим Договором зазначається у специфікаціях. Поставка товару здійснюється за наявності Специфікації, підписаної покупцем ,скріпленої печаткою покупця та складеною за спеціальною формою, наведеною в Додатку №1 до Договору (п.п.3.1, 4.3 Договору поставки).

Приймання товару проводиться за наявності товаросупровідних документів: видаткової накладної, податкової накладної, рахунку-фактури. Днем одержання товару вважається день підписання сторонами товаросупровідних документів (п.п.4.6, 4.9 Договору поставки).

Відповідно до п.7.3 Договору поставки за порушення строків оплати покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

В п.11.1 Договору поставки передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017. У випадку, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати закінчення Договору письмово не заявить іншій стороні про намір його припинити/змінити, дія договору вважається автоматично продовженою строком на один календарний рік. Аналогічний порядок продовження строку дії договору застосовується і щодо всіх подальших періодів дії договору.

18.07.2018 сторонами було узгоджено та підписано Специфікацію №1 до Договору поставки, в якій визначено найменування товару, кількість та загальну вартість товару у розмірі 136 802,78 грн. з ПДВ. Окрім того, в п.4 Специфікації передбачено, що оплата за товар здійснюється в два етапи:

- 1 етап: авансовий платіж в розмірі 50% від загальної вартості товару протягом 20 банківських днів з дня виставлення рахунку;

- 2 етап: остаточний розрахунок в розмірі 50% від загальної вартості товару - протягом 20 банківських днів з дати поставки товару.

Доказів узгодження сторонами іншого строку оплати поставленого за Договором товару, ніж передбачено у п.4 Специфікації №1 від 18.07.2018 до Договору матеріали справи не містять.

На виконання умов Договору поставки позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 153 814,71 грн., пор що було складено та підписано сторонами видаткові накладні №51183 від 10.07.2017, №51862 від 28.07.2017, №51923 від 31.07.2017, №366 від 01.08.2017, № 52074 від 03.08.2017.

Заперечень щодо якості, кількості, комплектності товару та термінів поставки від відповідача не надходило. Доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

Водночас, відповідач лише частково розрахувався з позивачем, оплативши йому вартість поставленого товару у загальній сумі 96 000,00 грн. Решта грошових коштів за отриманий товар у розмірі 57 814,71 грн. відповідачем не сплачена, що й зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ст. ст. 692, 693 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк. Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар за Договором на суму 153 814,71 грн., про що свідчать підписані обома сторонами видаткові накладні без будь-яких зауважень щодо поставленого товару, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок з оплати цього товару згідно з умовами п.2.3.1 п.2.3 п.2 Договору та п.4 Специфікації №1 до Договору.

Однак відповідач лише частково виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, перерахувавши грошові кошти у сумі 96 000,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення №634 від 27.07.2017 на суму 60 000,00 грн., №1297 від 20.10.2017 на суму 26 000,00 грн. та банківська виписка по рахунку позивача від 17.08.2018 про сплату відповідачем 10 000,00 грн., а відтак в даному випадку має місце прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором.

Позивач звертався до відповідача з вимогою вих.№03/04-18 від 03.04.2018, в якій просив погасити заборгованість за Договором. Однак звернення позивача було залишено без належного реагування.

Оскільки докази, які б свідчили про оплату повної вартості поставленого товару, в матеріалах справи відсутні, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з відповідача 57 814,71 грн. основного боргу.

Згідно з нормами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами п.7.3 Договору поставки передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення строків оплати від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що під час перегляду даної справи підтверджено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання у сумі 57 814,71 грн. перед позивачем, то нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу є правомірним.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 15 907,88 грн. пені, нарахованої за період з 29.08.2017 по 20.05.2018, 3 045,32 грн. 3% річних за період з 29.08.2017 по 20.05.2018 та 7 486,99 грн. інфляційних втрат за період з 29.08.2017 по 20.05.2018.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з його арифметичною правильністю, у зв'язку з чим в цій частині вимог позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти ухваленого у даній справі судового рішення, зокрема, з підстав невірного визначення місцевим господарським судом характеру спірних правовідносин, відповідач не навів жодного обґрунтування своїх заперечень та не надав до апеляційної скарги жодного доказу на спростування обставин, викладених у позові та встановлених судом в оскаржуваному рішенні.

Судом апеляційної інстанції враховано посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не був належним чином повідомлений про судовий розгляд даної справи. Однак як позовна заява, так і ухвали та рішення місцевого господарського суду направлялися на адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 139-Л. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в установленому порядку повідомив позивача про зміну свого місцезнаходження або подав документи державному реєстратору для внесення відповідних змін до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що процесуальні документи у даній справі направлялися на належну адресу, тобто повідомлену суду стороною позивача, яка відповідає адресі, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд, із додержанням вимог процесуального закону, надсилає ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу поштою (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17).

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду.

Судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов'язані з її поданням покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український будівельний альянс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі №910/6809/18 залишити без змін.

3. Справу №910/6809/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 20.03.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

А.І. Тищенко