ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.03.2019 Справа № 917/852/17

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинтех", вул. Львівська 22, приміщення 12, м.Київ, 03115

на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1, вул.Героїв пожежників,13, м.Полтава, 36014

у справі №917/852/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинтех", вул. Львівська, буд.22, приміщення 12, м. Київ, 03115,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт", вул. Героїв Майдану, буд. 82, офіс. 3, м. Гадяч, Полтавська область, 37300,

про стягнення 63 847,00 грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники 12.03.2019р. об 09:00 год.:

від скаржника ( позивача): не з'явився

від боржника: не з'явився

від ВПВР: ОСОБА_2

Представники 12.03.2019р. об 15:00 год. не змінювались

Ухвала виноситься в умовах перерви оголошеної в судовому засіданні 12.03.2019р. об 09 год. 15 хв. на підставі ст. 216 ГПК України.

Суть справи: Розглядається скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Шинтех" на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1

Ухвалою від 22.12.2018р. суд прийняв вказану скаргу до розгляду та призначив засідання на 27.12.2018р. В зв'язку з перебуванням судді Паламарчука В.В. на лікарняному, розгляд скарги 27.12.2018р. не відбувся. Ухвалою суду від 27.02.2019р. призначено засідання на 05.03.2019р.

01.02.2019 р. відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надав відзив на скаргу, в якому зазначає, що державним виконавцем вичиняються заходи примусового виконання в даному виконавчому провадженні.

Ухвалою від 05.03.2019р. суд відклав розгляд справи на 12.03.2019р.

В судові засідання 05.03.2019р. та 12.03.2019р. представники боржника та скаржника не з'явилися.

Згідно ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Боржник пояснень чи заперечень на скаргу не надав.

В судовому засіданні 12.03.2019р. представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надав копії матеріалів зведеного виконавчого провадження та просив відмовити у задоволенні скарги у зв'язку з її безпідставністю та необґрунтованістю. Для дослідження матеріалів зведеного виконавчого провадження суд оголосив технічну перерву до 15-00 год. 12.03.2019 р.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши представника відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , суд, встановив:

Рішенням суду від 29.06.2017р. позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинтех" 48520,00 грн. - основного боргу, 4444,00 грн. - пені, 4216,00 грн. - 26% річних, 4852,00 грн. - штрафу, 1815,00грн. - інфляційних та 1600,00 грн. -судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2017р. рішення господарського суду Полтавської області скасовано частково, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродекспорт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинтех" 38995,48 грн. - основного боргу, 1465,80 грн. - пені, 1361,10 грн. - 26% річних, 4352,50 грн. - штрафу, 1137,17 грн. інфляційних та 1600,00 грн. судового збору.

На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2017р. господарським судом Полтавської області 27.10.2017 видано наказ.

21.12.2018р. до суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинтех" за вхід. №704, в якій ставиться вимога визнати протиправною бездіяльність старшого виконавця та зобов'язати вчинити дії.

В обґрунтування скарги скаржник посилається на не здійснення державним виконавцем жодної дії щодо примусового виконання судового рішення та перевірки майнового стану боржника, а саме: не направлено відповідних запитів з метою виявлення нерухомого майна боржника, наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, наявності корпоративних прав у інших господарських товариств та ін. Не накладено арешт на відповідне майно боржника.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди однієї із сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява №59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява №41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01, п. 84).

Відповідно до п. 4.2 рішення Європейського суду від 27.07.2004 р. у справі "Ромашов проти України" невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Таким чином, основною ідеєю (аксіомою) права на судовий захист (права на суд) є не лише прийняття судом рішення про захист прав та інтересів особи, а й виконання зазначеного судового рішення, яке в країні, що поважає верховенство права, не може залишатися невиконаним та є складовою частиною судового розгляду. При цьому на державу в особі її органів влади, покладається забезпечення реалізації зазначеного права.

Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 (далі - ЗУ "Про виконавче провадження"), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 2 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 ст.5 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження, можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно ст.10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Згідно із ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про виконавче провадження" розшук майна боржника виконавець організовує шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З системного аналізу вищевказаних норм слідує, що вчинення заходів направлених на примусове виконання рішення суду, включаючи заходи передбачені ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", не є абсолютним правом виконавця, а є його обов'язком оскільки в контексті вимог цієї статті, саме державний виконавець зобов'язаний вживати, передбачені Законом, всі можливі заходи для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду.

Відповідно до матеріалів справи та копій матеріалів виконавчого провадження №55445505, поданих до суду ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області вбачається, що в рамках виконавчого провадження здійснено одноразово запити до органів, що володіють інформацією про наявність рухомого та нерухомого майна. Так, зокрема:

27.04.2018 державним виконавцем направлено запит до Управління Держпраці у Полтавській області, Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області про надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником.

18.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, які містяться на всіх відкритих рахунках боржника.

25.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, які відкриті в АБ «Експрес-Банк», АБ «Кліринговий Дім», АБ «Укргазбанк», АТ «Банк Богуслав», AT «МегаБанк», АГ «Ощадбанк», ПАТ «A-Банк» тощо.

10.10.2018 за результатом перевірки майнового стану боржника державним виконавцем встановлено, що боржник орендує приміщення, яке знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, оф. 3, рухоме майно боржника перебуває в заставі банку, іншого майна, на яке можливо звернути стягнення державним виконавцем не виявлено, каса відсутня, про що складено відповідний акт.

15.01.2018 в межах зведеного виконавчого провадження держаним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Також, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна до вказаних реєстрів внесено записи про публічне обтяження.

16.01.2018 державним виконавцем направлено запит до відділу статистики Полтавської області про надання інформації стосовно падання статичної інформації боржником за формами 4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай», 29-сг «Звіт про площі та збори сільськогосподарських культур», 24-сг «Звіт про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин», 37- сг «Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду», 21 -заг «Звіт про реалізацію продукції сільського господарства» за 2016, 2017 роки.

16.01.2018 державним виконавцем направлено запит до Державного підприємства «Держреєстри України» про надання інформації з Реєстру складських документі на зерно та зерна, прийнятого на зберігання та Реєстру сільськогосподарської техніки щодо наявності сільськогосподарської продукції та/або техніки, яка обліковується та/або зареєстрована за боржником.

19.01.2018 до відділу надійшов лист - відповідь від Головного управління статистики у Полтавській області про відсутність будь якої інформації за вказаним запитом.

19.01.2018 до відділу надійшов лист - відповідь від Управління Держпраці у Полтавській області про відсутність інформації стосовно зареєстрованого майна за боржником.

30.01.2018 до відділу надійшов лист - відповідь від Головною управління Держргеокадастру у Полтавській області.

05.02.2018 до відділу надійшов лист - відповідь від Державного підприємства «Держреєстри України».

12.02.2018 до відділу надійшов лист від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про відсутність осіб, вказаних в запитах, серед власників, які володіють значними пакетами акцій (10 відсотків і більше статутного капіталу) станом на 30.09.2017.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 28.01.2019 за вказаними параметрами відомості стосовно боржника відсутні.

Крім того, у відділі також наявна декларація про доходи та майно боржника юридичної особи. Згідно з договором застави № 151211Z65, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно- імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродекспорт», все рухоме майно, яке наявне у боржника перебуває у заставі.

Більше ніяких дій щодо отримання необхідної інформації для виконання судового наказу державним виконавцем здійснено не було.

Суд звертає увагу, що періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом України "Про виконавче провадження", тобто такі перевірки не мають вчиняться державним виконавцем одноразово. При цьому, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення періодичності проведення перевірки майнового стану боржника, унормованої ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов'язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що державний виконавець, не повністю реалізував надані йому права, не застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату та примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області у справі №917/852/17.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 07.09.2018 у справі №905/1918/15, від 16.04.2018 у справі №16/64/2011, від 18.07.2018 у справі №915/1294/13.

Положенням ст. 343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З врахуванням викладеного та встановлених фактичних обставин справи, зважаючи на широке коло повноважень та законодавчо визначені механізми, які мають бути застосовані державними виконавцями в процесі виконання судових рішень, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги стягувача в частині визнання протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1, яка полягає у нездійсненні своєчасної періодичної перевірки майнового стану боржника в порядку передбаченому ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження". В решті вимог скарга підлягає відмові

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Керуючись ст. 234, 343 Господарського процесуального кодексу України, ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шинтех" на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 (вхід. №704 від 21.12.2018р.) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1, яка полягає у нездійсненні своєчасної перевірки майнового стану боржника в порядку передбаченому ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження".

3. Зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №55445505 щодо примусового виконання наказу №917/852/17, виданого господарським судом Полтавської області від 27.10.2017р., вчинити дії із врахуванням норм ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", котрі були б направлені та свідчили б про перевірку майнового стану боржника щодо виявлення рахунків, нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав

4. В решті вимог скарги - відмовити.

5. Копію ухвали направити сторонам та Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Повний текст ухвали складено та підписано: 18.03.2019 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту підписання (ст.ст. 235, 255 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук