РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.03.2019Справа № 910/16492/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр "Нафтохім"
доКиївської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідача:1. Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом"
2. Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Учбово-виробничий центр "ІТА"
4. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Олега Володимировича
провизнання недійсним та скасування рішень
Суддя Бойко Р.В.

Секретар судового засідання Баринова О.І.

Представники сторін:

від позивача:Старовойтова Д.А., Халявко К.П.
від відповідача:Баранов М.С.
від третьої особи 1:Шайко С.В.
від третіх осіб 2-4:не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр "Нафтохім" (надалі - "Товариство") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, в якому просило:

- визнати недійсним і скасувати рішення Київської міської ради №995/5059 від 26.06.2018 "Про визнання таким, що втратив чинність, пункту 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" із змінами, внесеними згідно з пунктом 4 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради";

- визнати недійсним і скасувати рішення Київської міської ради "Про передачу приватному акціонерному товариству "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" земельної ділянки для експлуатації будівлі трансформаторної підстанції (ТП-4706) та озеленення прилеглої території на вул. Фрометівській, 18 у Голосіївському районі в м. Києві".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення відповідача було прийнято з порушенням визначеного законодавством порядку та з перевищенням наданих Київській міській раді повноважень, а також, за наслідками реєстрації права власності на будівлю трансформаторної підстанції (ТП-4706) на підставі підроблених документів, що зумовило порушення набутих позивачем прав на отримання в користування земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Фрометівська, 18, у зв'язку з чим останній вказує на наявність правових підстав для визнання їх недійсними та скасування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/16492/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом", Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Товариство з обмеженою відповідальністю "Учбово-виробничий центр "ІТА", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Олега Володимировича, призначено проведення підготовчого засідання на 21.12.2018.

21.12.2018 через відділ діловодства суду представником третьої особи 1 подано пояснення щодо позову, у відповідності до якого проти позову заперечував: в частині вимоги про визнання недійсним рішення №995/5059 від 26.06.2018 вказував на те, що позивачем не було реалізовано своїх прав на отримання земельної ділянки в оренду згідно рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356, а тому відповідачем правомірно було визнано його таким, що втратило чинність; в частині вимоги про визнання недійсним рішення Київської міської ради "Про передачу приватному акціонерному товариству "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" земельної ділянки для експлуатації будівлі трансформаторної підстанції (ТП-4706) та озеленення прилеглої території на вул. Фрометівській, 18 у Голосіївському районі в м. Києві" вказував на те, що відповідне рішення відповідачем не приймалося.

В судовому засіданні 21.12.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, за змістом якого в задоволенні позову просив відмовити, вказував на те, що позивачем не було реалізовано у встановлені строки свого права на отримання спірної земельної ділянки в оренду, у зв'язку з чим Київською міською радою і було прийнято в межах своїх повноважень оскаржуване рішення про визнання таким, що втратив чинність пункт 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок". Також, вказував на те, що посилання позивача на розроблення ним технічної документації із землеустрою не свідчить про належне виконання ним обов'язку щодо реалізації рішення від 05.07.2001 №380/1356, адже результатом реалізації такого рішення мав бути погоджений та укладений між сторонами договір оренди спірної земельної ділянки.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2018 відкладено підготовче засідання на 22.01.2019.

В судовому засіданні 22.01.2019 представником третьої особи 2 подано пояснення по справі, у відповідності до яких проти позову заперечував, вказував на те, що рішенням від 05.07.2001 №380/1356 на позивача був покладений обов'язок в місячний термін з моменту його прийняття оформити, відповідно до вимог закону, право тимчасового користування земельною ділянкою, однак позивачем не надано жодних доказів щодо виконання таких вимог, а тому відповідач правомірно в межах своєї компетенції визнав таким, що втратив чинність пункт 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" - на виконання.

Представником позивача в судовому засіданні 22.01.2019 було подано відповідь на відзив на позову заяву, за змістом якого з викладеним у відзиві доводами не погоджувався та вказував на те, що: у 2007 році на виконання рішення від 05.07.2001 №380/1356 за замовленням позивача КП "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі" було виконано проектно-вишукувальні роботи по інвентаризації земельної ділянки та підготовлено технічний звіт та проект договору оренди строком на 10 років на земельну ділянку за кадастровим номером 79:077:0027 за адресою: м. Київ, вул. Фрометівська, 18; також, позивачем було замовлено та виготовлено технічну документацію зі складання договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Фрометівська, 18, строком на 10 років та погоджено план земельної ділянки, які були передані для подальшого оформлення до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про що повідомлено останнє листом від 30.03.2007, що свідчить про належне виконання позивачем необхідних для отримання згідно рішення від 05.07.2001 №380/1356 спірної земельної ділянки в оренду умов.

Протокольними ухвалами господарського суду міста Києва від 22.01.2019 прийнято до розгляду справи подану позивачем відповідь на відзив та встановлено іншим учасникам справи строк 5 днів для надання пояснень на відповідь на відзив; продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 14.02.2019.

28.01.2019 через відділ діловодства суду представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, за змістом якого вказував на те, що проект договору оренди був надісланий Головному управлінню земельних ресурсів лише 30.30.2007, тобто, через 6 років після ухвалення рішення від 05.07.2001 №380/1356, що не може бути визнано належним виконанням його умов. Крім того, звертав увагу на те, що станом на сьогоднішній день спірна земельна ділянка згідно Публічної кадастрової карти України не сформована, що, на його думку, свідчить про не розроблення позивачем документації із землеустрою, необхідної для формування станом на сьогоднішній день земельної ділянки як об'єкту оренди.

30.01.2019 через відділ діловодства суду представником позивача подано відповідь на пояснення третьої особи 1 щодо позову, відповідно до якої вказував, що позивачем було вчинено усі необхідні дії для отримання спірної земельної ділянки в оренду згідно рішення від 05.07.2001 №380/1356 і незважаючи на відсутність укладеного договору оренди ним здійснюється оплата земельного податку за користування нею, а відповідач жодного разу до прийняття оскаржуваного рішення №995/5059 від 26.06.2018 не звертався до позивача відносно невиконання рішення від 05.07.2001 №380/1356 чи безпідставного користування такою землею. Крім того, звертав увагу на те, що наказом Міністерства юстиції України №159/5 було скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.01.2018 №39399163 та від 28.02.2018 №39912008, №39926080, за якими за третьою особою 1 було зареєстровано права власності на ? будівлі трансформаторної підстанції ТП-4706, що використовувалося останнім як право підстава отримання прав користування на частину спірної земельної ділянки.

11.02.2019 через відділ діловодства суду представником третьої особи 1 подано пояснення на відповідь на відзив, у відповідності до якого вказував на те, що відсутність на даний час відомостей у державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :79:077:0027 свідчить, що позивачем не розроблено відповідної документації із землеустрою, на підставі якої на даний час може бути сформована земельна ділянка, адже згідно ч. 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

14.02.2019 через відділ діловодства суду представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у відповідності до якої з огляду на відсутність факту прийняття Київською міською радою рішення про передачу Приватному акціонерному товариству "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" земельної ділянки для експлуатації будівлі трансформаторної підстанції (ТП-4706) та озеленення прилеглої території на вул. Фрометівській, 18 у Голосіївському районі в м. Києві, просив розглянути позов лише в частині визнання недійсним і скасування рішення Київської міської ради №995/5059 від 26.06.2018 "Про визнання таким, що втратив чинність, пункту 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" із змінами, внесеними згідно з пунктом 4 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради".

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2019 вказану заяву позивача було прийнято до розгляду, у зв'язку з чим предметом вирішення спору у справі №910/16492/18 стала вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр "Нафтохім" до Київської міської ради про визнання недійсним і скасування рішення Київської міської ради №995/5059 від 26.06.2018 "Про визнання таким, що втратив чинність, пункту 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" із змінами, внесеними згідно з пунктом 4 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради".

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2019 закінчено підготовче засідання у справі та призначено її до розгляду по суті на 26.02.2019, а в судовому засіданні 26.02.2019 з розгляду справи по суті судом було оголошено перерву на стадії дослідження доказів до 07.03.2019.

27.02.2019 через відділ діловодства суду представником третьої особи 1 було подано клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що спір у даній справі, на думку заявника, відноситься до публічно-правових, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, оскільки він належить до земельних спорів з органом виконавчої влади як суб'єктом владних повноважень щодо реалізації владно-розпорядчих функцій та жодним чином не пов'язаний із відносинами приватноправового характеру.

07.03.2019 через відділ діловодства суду представником третьої особи 1 було подано клопотання про витребування у позивача для огляду оригіналу супровідного листа від 30.03.2007 та відповідної копії проекту договору земельної ділянки для оцінки достовірності наданих позивачем доказів.

В судове засідання 07.03.2019 з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи 1, надали пояснення по суті спору, за змістом яких вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю, а відповідач і третя особа 1 проти позовних вимог заперечують та просять відмовити у задоволенні позову.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 07.03.2019 в задоволенні клопотання третьої особи 1 відмовлено.

Треті особи 2-4, повідомлені про час і місце розгляду даної справи належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, своїх уповноважених представників в судове засідання не направили, про поважні причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 07.03.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 5 рішенням Київської міської ради VIІІ сесії ХХІІІ скликання від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок", із змінами внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817, (надалі - "Рішення №380/1356") було вирішено:

5. Затвердити проект відведення земельної ділянки закритому акціонерному товариству Науково-дослідному центру "Нафтохім" для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих і господарських будівель та споруд на вул. Фрометівській, 18 у Московському районі. Передати закритому акціонерному товариству Науково-дослідному центру "Нафтохім", за умови виконання п. 5.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,86 га для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих і господарських будівель та споруд на вул. Фрометівській, 18 у Московському районі за рахунок частини земель, закріплених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 09.03.1954 №421 "Про закріплення меж земельної ділянки за Київським заводом "Червоний Гумовик" Міністерства Хімічної Промисловості під впорядкування садиб дитячих ясель та дитячого садка", у зв'язку з переходом права власності на майно цілісного майнового комплексу (свідоцтво про власність від 28.12.1995 №199). Визнати таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 09.03.1954 №421 "Про закріплення меж земельної ділянки за Київським заводом "Червоний Гумовик" Міністерства Хімічної Промисловості під впорядкування садиб дитячих ясель та дитячого садка".

5.1. Закритому акціонерному товариству Науково-дослідному центру "Нафтохім":

5.1.1. Виконувати обов'язки землекористувача відповідно до вимог ст. 40 Земельного кодексу України.

5.1.2. У місячний термін замовити в Київському міському управлінні земельних ресурсів документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

5.1.3. Забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки.

5.1.4. Майново-правові питання вирішувати в установленому порядку.

5.1.5. У разі необхідності проведення реконструкції чи нового будівництва питання оформлення дозвільної та проектно-кошторисної документації вирішувати в порядку, визначеному нормативами забудови м. Києва.

5.2. Попередити землекористувача, що використання землі не за цільовим призначенням тягне за собою припинення права користування нею відповідно до вимог ст. 27 Земельного кодексу України.

Листом №73з-07 від 30.03.2007 Товариством повідомлено Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що Комунальним підприємством "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації" на підставі Рішення №380/1356 виконано проектно-вишукувальні роботи по інвентаризації земельної ділянки, підготовлено технічний звіт та проект договору оренди строком на 10 років на земельну ділянку за кадастровим номером 79:077:0027 за адресою Київ-039, вул. Фрометівська, 18, що оформлюється в установленому порядку.

Відповідно до рішенням Київської міської ради I сесія VIII скликання від 26.06.2018 №995/5059 "Про визнання таким, що втратив чинність, пункту 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" із змінами, внесеними згідно з пунктом 4 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради" (надалі - "Рішення №995/5059") відповідно до статті 9 Земельного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та враховуючи невиконання закритим акціонерним товариством "Науково-дослідний центр "Нафтохім" обов'язків землекористувача, передбачених підпунктом 5.1 пункту 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" (із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради"), та не укладення договору оренди земельної ділянки, Київська міська рада вирішила визнати таким, що втратив чинність, пункт 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" із змінами, внесеними згідно з пунктом 4 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради".

Спір у справі стосується законності Рішення №995/5059, яким позивача було позбавлено права на отримання спірної земельної ділянки в користування на умовах оренди згідно Рішення №380/1356.

У відповідності до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом ст.ст. 140, 142, 143 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Статтею 9 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема: розпорядження землями територіальної громади міста; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Враховуючи наведені норми суд відзначає, що спірна земельна ділянка належить до земель територіальної громади міста Києва, а відтак, надання її у користування Товариству шляхом укладення відповідного договору може бути здійснено не інакше як за наслідками прийняття відповідного рішення Київською міською радою.

В даному випадку, відповідну волю Київської міської ради на передачу в оренду Товариству спірної земельної ділянки було викладено в Рішенні №380/1356.

При цьому, за системним аналізом ст.ст. 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 9, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 7 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 26, 59, 60, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" вбачається, що Київська міська рада при висловленні волевиявлення на передачу землі в користування наділена правомочностями щодо встановлення умов такого надання земель власності територіальної громади міста Києва, що реалізується у відповідному рішенні чи в укладеному договорі оренди землі.

Так, п.п. 5.1.2 п. 5.1 Рішення №380/1356 було встановлено, що для отримання спірної земельної ділянки в оренду Товариству необхідно у місячний термін замовити в Київському міському управлінні земельних ресурсів документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене вбачається, що набуте Товариством на підставі Рішення №380/1356 право отримання земельної ділянки в оренду шляхом укладення договору не було безумовними, адже обтяжено виконанням Товариством певних обов'язків, зокрема, обов'язку звернення до уповноваженого органу у місячний термін із клопотанням щодо виготовлення документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Частиною 4 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, Рішення №380/1356 за своєю правовою природою є підставою для породження у осіб, якого воно стосується, певного обсягу прав та обов'язків, зокрема, права Товариства на отримання відповідної земельної ділянки та обов'язку міської ради із передачі такої земельної ділянки Товариству, що у відповідності до ст. 124 Земельного кодексу України оформлюється укладенням відповідного правочину.

При цьому, у відповідності до положень стаття 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

За змістом вказаних норм вбачається, що діяльність органів місцевого самоврядування (в т.ч. Київської міської ради) має бути спрямована в першу чергу на дотримання закріпленого в Конституції принципу законності його дій.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011, набуло статусу остаточного 20.01.2012) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Тобто, з огляду на викладені положення слід дійти висновку, що основоположними принципами виконання органом місцевого самоврядування покладених на нього обов'язків (належне урядування) є верховенство права, одним із елементів якого в свою чергу є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлювальних такими обмеженнями, тобто, обмеження будь-якого права покинення базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, за наслідками звернення до Київської міської ради та прийняття останньою Рішення №380/1356 щодо затвердження проекту відведення земельної ділянки Товариству для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих і господарських будівель та споруд на вул. Фрометівській, 18 і передачі йому, за умови виконання п. 5.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 10 років такої земельної ділянки, позивач, враховуючи обов'язковість додержання органом місцевого самоврядування принципу правової визначеності як складової належного урядування при виконанні своїх обов'язків, був впевнений щодо можливості отримання спірної земельної ділянки в користування на правах оренди шляхом укладення відповідного договору після належного виконання ним встановлених щодо цього умов.

Із матеріалів справи вбачається, що в 2007 році на замовлення Товариства Комунальним підприємством "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації" на підставі Рішення №380/1356 та технічного завдання №2257, затвердженого 02.02.2007 заступником голови Київської міської державної адміністрації - начальником Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), було виконано проектно-вишукувальні роботи по інвентаризації земельної ділянки, підготовлено технічний звіт та проект договору оренди строком на 10 років на спірну земельну ділянку, які передано до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та про що було повідомлено листом №73з-07 від 30.03.2007.

Тобто, матеріалами справи підтверджується виконання Товариством визначених п. 5.1 Рішення №380/1356 передумов отримання спірної земельної ділянки в оренду шляхом укладення відповідного договору оренди землі, а саме: виготовлення на його замовлення документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою - проекту договору оренди земельної ділянки, та передачі підписаного зі свого боку його примірка до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), що підтверджується в т.ч. підписом посадової особи (ОСОБА_6) та відтиском печатки Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) на примірнику такого договору з приміткою: "договір перевірено на відповідність рішенню Київради".

Більш того, в судових засіданнях з розгляду даної справи представником Київської міської ради було підтверджено отримання Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) відповідного примірника договору оренди земельної ділянки, однак, вказано на те, що останнім не було його передано до Київської міської ради.

Суд враховує, що взаємодія структурних підрозділів органів місцевого самоврядування, в т.ч. при вирішенні земельних питань, з яких виник спір у даній справі, знаходиться поза межами контролю позивача, а його участь у таких відносинах зводилась виключно до реалізації закріплених в Рішенні №380/1356 умов укладення договору оренди спірної земельної ділянки, що належним чином підтверджено матеріалами справи та не спростовано учасниками судового процесу.

Посилання відповідача та третьої особи 1 на те, що таке виконання умов отримання спірної земельної ділянки в оренду було здійснено позивачем за спливом шести років з моменту прийняття Рішення №380/1356, в той час як останнім встановлювалося лише місяць на виконання таких дій, не спростовують наведеного висновку суду, адже, по-перше, до прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради Рішення №380/1356 було чинним, не скасованим та таким, що не втратило свою силу виконанням; по-друге, представником Київської міської ради було повідомлено про те, що відповідні погодження надання земельних ділянок в оренду не зважаючи на встановлення місячного строку виконання суб'єктами отримання земельних ділянок відповідних умов щорічно продовжуються на новий термін; по-третє, при зверненні Товариства та Комунального підприємства "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації" на замовлення останнього в 2007 році до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) з проханням затвердити технічне завдання для розроблення відповідної документації та проекту спірного договору відповідним управлінням не було повідомлено про відсутність правових підстав для цього з огляду на пропуск суб'єктом звернення місячного терміну, а навпаки, надано відповідні умови, а в послідуючому прийнято до виконання відповідний проект договору (більше того, листом №812 від 03.10.2008 начальником управління земельного кадастру Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було видано Товариству витяг з технічної документації №Ю-23259/2008 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий №800000000:79:077:0027), при розрахунку якої в якості підстави встановлення значення площі такої земельної ділянки здійснювалося посилання саме на договір оренди земельної ділянки).

Таким чином, відсутні правові підстави вважати, що Товариством було втрачено право на отримання спірної земельної ділянки в оренду згідно Рішення №380/1356 внаслідок пропуску встановленого ним строку на виконання визначених умов укладення відповідного договору оренди земельної ділянки, адже матеріалами справи підтверджується і не спростовано учасниками судового процесу належне виконання Товариством таких умов і прийняття такого виконання без зауважень, навіть за спливом визначеного строку, уповноваженим на це органом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії", "Бурдов проти Росії", "Прессос Компанія Нав"єра С.А." та інші проти Бельгії", "Пайн Велі Девелопмент Лтд." та інші проти Ірладнії", "Беєлер проти Італії", "Тре Тракторер Актіболаг" проти Швеції" визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно законодавства країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи, приватні власні інтереси, інше "майно", що "становить економічну цінність".

Зокрема, у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання у користування майно, а тому вона мала усі підстави вважати правочин піднайму є дійсним та розраховувати на певний стан речей у майбутньому.

Отже, з системного аналізу статті 1 Першого протоколу та зазначених рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що за дотримання особою положень законодавства для набуття певного майнового права у майбутньому, зумовлює виникнення у такої особи "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому).

Таким чином, з виконанням позивачем визначених Рішенням №380/1356 умов отримання земельної ділянки в оренду та прийняття такого виконання уповноваженим органом відповідача, у нього виникли правомірні очікування на укладення в майбутньому відповідного договору оренди спірної земельної ділянки, які є майном в розумінні в розумінні приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції та визначеної практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, в силу прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, суд приходить до висновку, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції підлягає застосуванню для захисту визначених правомірних очікувань та майнового інтересу позивача щодо певного стану речей (у майбутньому), а саме, дотримання зайнятої правової позиції Київської міської ради щодо укладення з Товариством договору оренди спірної земельної ділянки, адже в іншому випадку зміна такої правової позиції може свідчити про втручання у право мирного володіння позивачем своїм майном в контексті застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, суд враховує, що за системним аналізом закріплених в положеннях ст.ст. 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 9, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 4, 5, 7 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 26, 59, 60, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 6 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", ст. 28 Регламенту розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 №457/1867, повноважень Київської міської ради остання наділена правом на скасування чи визнання такими, що втратили чинність, своїх рішень про передачу земель територіальної громади міста Києва в оренду у випадку невиконання встановлених ними умов передачі землі, однак, в будь-якому випадку такі дії можуть мати місце не інакше як за наявності наступних умов: невиконання відповідного рішення і зумовлення його невиконання саме протиправною поведінкою чи бездіяльністю відповідного набувача.

Однак, в спірних правовідносинах судом не встановлено обставин наявності протиправної поведінки чи бездіяльності з боку позивача щодо отримання в оренду спірної земельної ділянки згідно Рішення №380/1356, адже матеріалами справи підтверджується виконання останнім визначених умов укладення відповідного договору.

З огляду на наведене вбачається, що визначення відповідачем в оскаржуваному Рішенні №995/5059 такої підстави для визнання таким, що втратило чинність Рішення №380/1356, як невиконання Товариством обов'язків землекористувача, передбачених підпунктом 5.1 пункту 5 Рішення №380/1356, та не укладення договору оренди земельної ділянки, не відповідає дійсним обставинам спірних правовідносин, а тому такі дії Київської міської ради вчинені з порушенням принципу правової визначеної та послідовності при виконанні обов'язків в сфері забезпечення регулювання земельних відносин територіальної громади міста Києва, що в свою чергу призвело до порушення закріплених в Конституції України та Конвенції гарантій і прав позивача та фактично зумовило втручання в право мирного володіння належним йому майном у вигляді майнового інтересу та правомірних очікувань, захист якого гарантований приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

За наведених обставин суд також не вбачає обґрунтованості в доводах відповідача щодо недоотримання Київською міською радою надходжень до міського бюджету у вигляді орендної плати за користування спірною земельною ділянкою внаслідок відсутності укладеного договору як правової підстави для необхідності визнання таким, що втратило чинність Рішення №380/1356, адже відповідач не позбавлений правової можливості для стягнення відповідних коштів за час фактичного користування спірною земельною ділянкою власником розташованої на ній нерухомості в порядку, визначеному ст. 1212 Цивільного кодексу України, однак, матеріали справи не містять доказів, що протягом всього періоду існування спірних правовідносин (більше 10 років) відповідачем заявлялися будь-які претензії з цього приводу чи ініціювалися відповідні звернення до судів.

За змістом ст.ст. 12, 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, однак, нездійснення особою своїх цивільних прав може бути підставою їх припинення у встановлених законом випадках. При цьому, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, у випадку існування чого суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Таким чином, в силу підтвердженого матеріалами справи факту виконання Товариством умов набутого ним права на укладення договору оренди спірної земельної ділянки на підставі Рішення №380/1356 правові підстави для визнання його згідно Рішення №995/5059 таким, що втратило чинність, були відсутні, що свідчить про незаконність відповідних дій Київської міської ради та наявність правових підстав для визнання його недійсним.

Більш того, із змісту Рішення №380/1356 вбачається, що підставою передачі Київською міською радою спірної земельної ділянки в оренду Товариству слугувало в т.ч. набуття останнім права власності на цілісний майновий комплекс (свідоцтво про власність від 28.12.1995 №199), існування будівель та споруд якого на такій земельній ділянці підтверджується ще з 1983 року (наявні в матеріалах справи листи Міністерства нафтопереробної та нафтохімічної промисловості СРСР від 08.09.1983 №Ф-6087/16, виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 22.11.1983 №003-820), що були закріплені за державним підприємством, за наслідками приватизації якого і було створено Товариство.

Отже, фактичний майновий інтерес Товариства в користуванні спірною земельною ділянкою, як і права на оформлення такого інтересу у відповідності до вимог законодавства України існують вже майже 40 років.

Суд враховує можливе існування майнових інтересів щодо отримання у користування частин спірної земельної ділянки у інших осіб (в т.ч. Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом"), однак, констатує, що реалізація таких інтересів не може бути здійснена з порушенням закріплених в Конституції України та Конвенції гарантій і прав шляхом позбавлення аналогічного майнового інтересу в іншої особи (яке в спірному випадку існує в Товариства фактично протягом 40 років), адже, на думку суду, є неможливим передання права на отримання земельної ділянки в оренду до припинення у встановленому законодавством порядку такого права у попереднього його володільця (користувача).

При цьому, ініціювання саме Приватним акціонерним товариством "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" питання надання йому права на отримання в оренду частини спірної земельної ділянки як власника розташованої на ній будівлі було здійснено клопотанням про надання дозволу про розроблення проекту землеустрою від 23.03.2018, тобто, Київська міська рада була обізнана про існування заявлених третьою особою 1 інтересів щодо спірної земельної ділянки ще до прийняття оскаржуваного Рішення №995/5059, однак жодних дій щодо врегулювання таких обставин не вчинила, що підтверджується фактом розроблення третьою особою 1 відповідного проекту землеустрою на підставі мовчазної згоди відповідача, розроблення якого при цьому погоджувалося уповноваженими органами (зокрема, лист Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київради (КМДА) від 10.04.2018 №2760/0/12/19-18 про визначення містобудівних обмежень у використанні земельної ділянки, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою), що в свою чергу може свідчити про бездіяльність Київської міської ради при виконанні обов'язків в сфері забезпечення регулювання земельних відносин територіальної громади міста Києва, однак за встановлених судом обставин відсутності законних підстав для прийняття Рішення №995/5059 не спростовує того, що станом на сьогоднішній день право отримання спірної земельної ділянки в оренду належить саме Товариству згідно визначених Рішенням №380/1356 умов.

В аспекті наведеного суд також звертає увагу на те, що заявлені Приватним акціонерним товариством "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" майнові інтереси щодо отримання в оренду частини спірної земельної ділянки площею 0,3907 га мотивовані набуття права власності на розташовану на ній будівлю трансформаторної підстанції (ТП-4706) площею 61,6 кв.м., тобто, третьою особою 1 заявляються права на земельну ділянку в 63 рази більшу за площі набутої у власність будівлі.

Однак, за системним аналізом приписів ст.ст. 120, 123, 124, 134 Земельного кодексу України вбачається, що особа, яка набула право власності на об'єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім'я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об'єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об'єкта нерухомості розташованого на ній.

Таке право власником нерухомості не втрачається у випадку відсутності у попереднього власника будь-яких прав на землю, однак, в будь-якому випадку межі відповідного майнового інтересу на землю у володільця нерухомості обмежені необхідною для обслуговування такого об'єкта нерухомості площею, в той час, як перевищення такої площі може бути об'єктом надання права користування виключно на конкурентних засадах.

Відтак, суд вважає, що вирішення питання про передачу поза конкурсом в користування раніше не сформованої земельної ділянки площею більшою ніж площа, необхідна для обслуговування такого об'єкта нерухомості, та за наявності майнового інтересу на частину такої площі в особи, якій належать першочергові права на її отримання в користування поза конкурсом свідчитиме про порушення засад принципів добросовісності, справедливості та законності в сфері земельних відносин.

Згідно із ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, вимоги Товариства про визнання недійсним Рішення №995/5059 є правомірними та обґрунтованими, адже матеріалами справи належним чином підтверджуються обставини незаконності його прийняття.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову Товариства з визнанням недійсним оскаржуваного рішення Київської міської ради.

При цьому, суд звертає увагу на те, що визнання недійсним та скасування рішення за своїм змістом є фактично тотожними поняттями і має одні і ті ж наслідки у вигляді втрати юридичної сили оскаржуваним рішенням, а тому не вбачає необхідності для одночасного визнання Рішення №995/5059 недійсним та його скасування, у зв'язку з чим приходить до висновку про необхідність виключно визнання недійсним такого рішення задля досягнення мети захисту позивачем своїх порушених прав і інтересів, для відновлення яких останній і звернувся з даним позовом до суду.

Отже, в частині позову Товариства про скасування Рішення №995/5059 слід відмовити за наведених обставин.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр "Нафтохім" задовольнити частково.

2. Визнати недійсним рішення Київської міської ради I сесія VIII скликання від 26.06.2018 №995/5059 "Про визнання таким, що втратив чинність, пункту 5 рішення Київської міської ради від 05.07.2001 №380/1356 "Про надання і вилучення земельних ділянок" із змінами, внесеними згідно з пунктом 4 рішення Київської міської ради від 10.07.2003 №657/817 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради".

3. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний центр "Нафтохім" (03039, м. Київ, вул. Фрометівська, буд. 18; ідентифікаційний код 13694889) судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 21.03.2019.

Суддя Р.В. Бойко