ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2019 р. Справа №914/1305/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за вих. № 19/114/175667від 17.12.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/1566/18 від 17.12.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.11.2018 (суддя Козак І.Б., повний текст рішення складено 13.11.2018)

у справі № 914/1305/18

за позовом: Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (надалі Львівський НДЕКЦ МВС України), м. Львів

до відповідача: Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі ГУНП у Львівській області), м Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 37 000,07 грн

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 29.01.2019)

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Львівський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України звернувся до Господарського суду Львівської області з позов до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення заборгованості у розмірі 37 000,07 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.11.2018 у справі №914/1305/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд встановив відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо відшкодування витрат на опалення, відсутність доказів споживання відповідачем природного газу за спірний період на площу приміщення 359,6 кв.м (акти надання послуг чи інші підтверджуючі документи), в звязку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо посилання позивача на Аудиторський звіт, як на доказ споживання відповідачем житлово-комунальних послуг, то суд зазначив, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на встановлення, зміну чи припинення господарських правовідносин, а є підставою для притягнення винних посадових осіб до відповідальності.

Не погоджуючись з даним рішенням, Львівський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник стверджує, що суд не врахував того факту, що відповідач протягом 2017 року користувався теплом, яке надавав та оплачував йому Львівський НДЕКЦ та продовжував ним користуватися, доказом чого є, на думку апелянта, укладений вже у 2018 році договір про відшкодування витрат. Також вважає, що відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користувався ними зі згоди постачальника.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши представника учасника справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.11.2004 серії ЯЯЯ №072780 Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради посвідчує, що в цілому нежитлові будівлі, розташовані на вул. Конюшинній №24, є державною власністю і закріплені на праві оперативного управління за Управлінням Міністерства внутрішніх справ у Львівській області (а.с. 9).

З метою ефективного використання державного майн, наказом МВС України №1387 від 21.09.2015 здійснено передачу нежитлового приміщення загальною площею 1731,25 кв.м в адміністративній будівлі літ.Б-4 (інв №10310006), що розташована по вул. Конюшинній, 24 у м. Львові з оперативного управління автогосподарства при ГУМВСУ у Львівській області в оперативне управління НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області. Зазначене також підтверджується Довідкою ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №юр 3/107 від 25.04.2016 (а.с. 8, 10).

Згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 20.10.2015 автогосподарство при ГУМВСУ у Львівській області здало, а НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області прийняв приміщення загальною площею 1731,25 кв.м (а.с. 38-39).

03.02.2017 між ТзОВ «Львівгаз збут» (постачальник) та Львівським НДЕКЦ МВС України (споживач) укладено договір №1141ОРFZ46АВ017 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані, згідно умов якого постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (а.с. 11-14).

Позивач стверджує, що на виконання умов даного договору йому було поставлений газ, який він повністю оплатив, зокрема як доказ оплати долучив до матеріалів справи платіжні доручення про оплату природного газу за березень, квітень, листопад, грудень 2017р. на загальну суму 215 600,00 грн (а.с. 15-20).

В період з 29.01.2018 по 07.03.2018 працівниками відділу Департаменту внутрішнього аудиту МВС України проводився плановий аудит, за результатами якого складено Аудиторський звіт. Згідно висновку якого вбачається, що Центром не було укладено з ГУНП у Львівській області договору про відшкодування вартості газу, спожитого на опалення приміщення площею 359,6 м.кв., та відповідно проводилися необґрунтовані видатки на оплату вказаного газу. Розрахункова сума зайвих витрат на оплату спожитого природного газу за 2017 рік склала 37 000,07 грн (а.с. 21-23).

Враховуючи наведене, позивач впродовж березня-травня 2018 року неодноразово звертався до відповідача з пропозицією розглянути можливість відшкодувати оплату спожитого останнім природного газу за 2017 рік в розмірі 37 000,07 грн. В свою чергу відповідач повідомив позивача про неможливість здійснення відшкодування зазначеної вище суми через відсутність договірних зобовязань між сторонами (а.с. 24-29).

Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував позивачу коштів за оплату спожитого природного газу за 2017 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначалося вище 03.02.2017 між ТзОВ «Львівгаз збут» та Львівським НДЕКЦ МВС України було укладено договір №1141ОРFZ46АВ017 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані (а.с. 11-14).

Згідно платіжних доручень позивачем оплачено природний газ за березень, квітень, листопад, грудень 2017р. на загальну суму 215 600,00 грн (а.с. 15-20).

Проте позивач стверджує, що дана оплата здійснювалися ним у 2017 році за спожитий газ, який використовувався для опалення всієї будівлі (адміністративного корпусу) загальною площею 2091,3 м.кв., а фактично Центром використовувалося приміщення площею 1731,7 м.кв. Приміщення площею 359,6 м.кв. займає Автогосподарство ГУНП у Львівській області. Доказом чого є Аудиторський звіт за період з 01.07.2014 по 31.12.2017 та акти приймання-передачі нерухомого майна (а.с. 21-23, 38-42).

Розрахункова сума зайвих витрат на оплату спожитого відповідачем природного газу за 2017 рік в сумі 37 000,07 грн встановлена аудиторським дослідженням (а.с. 21-23).

Предметом спору є відшкодування вартості, спожитого у 2017 році на опалення приміщення площею 359,6 м.кв, яке займає відповідач.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", статтею 1 якого унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору не позбавляє відповідача обов'язку оплачувати надані йому послуги.

Приписами ч.3, ч.4 ст. 74 ГПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Проте позивачем не подано суду на підтвердження споживання відповідачем на заявлену суму газу, яке використовувалося останнім для опалення нежитлового приміщення площею 359,6 м.кв. В матеріалах справи відсутні акти надання послуг, виставлення рахунків на оплату чи інші підтверджуючі документи, які би підтвердили споживання відповідачем природного газу за спірний період.

Зі змісту долученого позивачем договору №1141ОРFZ46АВ017 від 03.02.2017 та платіжних доручень не вбачається на яку площу нежитлових приміщень поставлявся відповідний обєм газу, за який було оплачено позивачем.

Колегія суддів звертає увагу, що договір про відшкодування витрат за спожитий газ, не є договором про постачання газу споживачу. Такий договір фактично направлений на компенсування витрат позивача, понесених ним на оплату вартості спожитого газу, який фактично спожив відповідач, та який направлений на запобігання неправомірним витратам позивача та безпідставного збереження грошових коштів відповідача за рахунок позивача.

Проте, судом встановлено, що договір на відшкодування витрат за надані комунальні послуги з розподілу та постачання природного газу за заявлений позивачем період між сторонами укладено не було.

Посилання позивача на Аудиторський звіт від 07.03.2018, як на доказ споживання відповідачем газу для опалення нежитлового приміщення у 2017 на суму 37 000,07 грн, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки він не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 73, 76-79 ГПК України. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на встановлення, зміну чи припинення господарських правовідносин, а є підставою для притягнення винних посадових осіб до відповідальності.

Слід зазначити, що у висновку вказаного Аудиторського звіту підтверджено, що договір на відшкодування витрат за надані комунальні послуги з розподілу та постачання природного газу укладений з відповідачем лише 21.02.2018, умови якого діють з 01.01.2018 (а.с. 23).

Враховуючи відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо відшкодування витрат на опалення за заявлений період і за заявлену площу, а також інших доказів на підтвердження понесених позивачем на оплату вартості газу як і самого факту споживання його відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення спірної суми з Головного управління Національної поліції у Львівській області. В звязку з чим позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.11.2018 у справі № 914/1305/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Желік М.Б.

ОСОБА_1