РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

14.03.2019Справа № 910/1353/19

За позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства Айбокс Банк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Класс
про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача Момотюк А.І. (представник за довіреністю);

від відповідача Кисельова А.Ю. (представник за довіреністю);

від третьої особи Кузнєцов П.О. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 14.03.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повне рішення буде складено 21.03.2019р.

СУТЬ СПОРУ:

05 лютого 2019 року до Господарського суду міста Києва від Міністерства оборони України (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Публічного акціонерного товариства Айбокс Банк (відповідач), в якій викладено позовні вимоги, щоб в судовому порядку зобов`язати відповідача виконати умови банківської гарантії №5289-1217/EKL3v від 06 грудня 2017 року, а саме сплатити позивачу 28 474,20 гривень (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 20 копійок) в якості забезпечення виконання договору про поставку товарів для державних потреб за кошти Державного бюджету України № 286/2/17/199 від 07.12.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовляється сплатити суму на яку видана банківська гарантія №5289-1217/EKL3v від 06.12.2017 року, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Класс (принципалом) було неналежним чином виконано умови договору про поставку товарів для державних потреб за кошти Державного бюджету України № 286/2/17/199 від 07.12.2017 року, а саме прострочено термін постачання частин універсальних машин (4295000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год) (OZTI OBM 1080S) до військової частини НОМЕР_1 на 6 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 року у справі № 910/1353/19 позовну заяву б/н б/д Міністерства оборони України до Приватного акціонерного товариства Айбокс Банк про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Міністерству оборони України строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

13 лютого 2019 року через відділ діловодства суду від Міністерства оборони України надійшла заява № б/н б/д про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1353/19, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 14.03.2019 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Євро Класс.

11.03.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив повністю посилаючись на те, що зобов`язання за договором №286/2/17/199 від 07.12.2017 року щодо поставки товару було виконано у визначений договором строк - до 20.12.2017 року (включно). Оформлення замовником результатів приймання товару за якістю актом приймання-передачі 26.12.2017 року не спростовує факту передачі товару належної якості в розпорядження Замовника 20.12.2017 року, та не може свідчити про виконання постачальником свого обов`язку 26.12.2017 року. Крім того, відповідач вважає, що банківська вимога № 286/7/166 від 11.01.2018 року підписана не уповноваженою особою.

14.03.2019 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Євро Класс надійшли пояснення б/н від 13.03.2019 року, в яких останній проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що зобов`язання за договором №286/2/17/199 від 07.12.2017 року щодо поставки товару було виконано у визначений договором строк - до 20.12.2017 року (включно), тому в силу приписів ст.ст. 612, 613 Цивільного кодексу України принципал не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором.

В судовому засіданні 14.03.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи заперечив проти позову з підстав, викладених у поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2017 року між Міністерством оборони України (надалі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Євро Класс (надалі - постачальник, третя особа), відповідно до рішення тендерного комітету замовника від 29.11.2017 року № 75/667/6 укладено договір про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/199 на суму 569 484,00 грн.

В п. 1.2. договору визначено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за умовами якої мають бути поставлені: частини універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год.) (OZTI OBM 1080S) - 9 штук, у строк - до 20.12.2017 року (включно), загальною вартість товару - 569 484,00 грн. (з ПДВ).

Відповідно до пп. 12.1.1. п. 12.1. договору його невід`ємною частиною є Графік постачання Міністерства оборони України, в якому вказано, що місцем постачання товару є в/ч НОМЕР_1 (Вінницька область, м. Козятин, вул. Довженка, 101), із графіком постачання - до 20.12.2017 року (включно).

За умовами п. 11.3. договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 5% вартості договору банківською гарантією від 06.12.2017 року № 5289-1217/EKL3v виданою ПАТ «Айбокс Банк» в сумі 28 474,20 грн.

Банківською гарантією № 5289-121 7/ЕКL3v від 06.12.2017 року виданою Приватним акціонерним товариством «Айбокс Банк» передбачено, що гарант бере на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання виплатити бенефіціару суму на яку видана гарантія у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі частин універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год), але в будь-якому разі суму у розмірі 28 474,20 грн (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні 20 копійок) протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара відповідно до чинного законодавства України з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має значитися номер та дата договору, сума належна до сплати, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, повинна бути виплачена йому у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням принципалом умов договору із зазначенням, в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Міністерством оборони України було направлено банку вимогу № 286/7/155 від 11.01.2018 року, якою, з посиланням на банківську гарантію від 06.12.2017 року № 5289-1217/ЕКL3v, просило перерахувати йому грошові кошти в сумі 28 474,20 грн., у зв`язку з порушенням постачальником умов виконання договору в частині терміну доставки, а саме: термін постачання частин універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год) (02ТІ ОВМ 10808) до військової частини НОМЕР_1 згідно договору від 07.12.2017 р. №286/2/17/199 - до 20.12.2017 року (включно), фактично продукція доставлена 26.12.2017 року, тобто із запізненням на 6 діб, посилаючись на акт приймання-передачі № 291 від 26.12.2017 року, який міститься в матеріалах справи.

У відповідь на зазначену вимогу відповідач листом № 142/12-б/б-01 від 17.01.2018 року повідомив, що вимога Міністерства оборони України № 286/7/155 від 11.01.2018 року не може бути задоволена, оскільки принципал (Товариство з обмеженою відповідальність «Євро Класс») виконав свої зобов`язання за договором № 286/2/17/199 від 07.12.2017 року та доставив товар у строки визначені даним договором, що підтверджується видатковою накладною № 303 від 20.12.2017 року.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство «Айбокс банк» (відповідач) видано банківську гарантію № 5289-1217/ЕКL3v від 06.12.2017 року, згідно з якою відповідач взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити Міністерству оборони України (бенефінціар) кошти у розмірі 28 474,20 грн. у разі невиконання (неналежного виконання) Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" (принципал) умов договору № 286/2/17/199 від 07.12.2017 року протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара відповідно до чинного законодавства України з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має значитися номер та дата договору, сума належна до сплати, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, повинна бути виплачена йому у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням принципалом умов договору із зазначенням, в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Відповідно до умов гарантії № 5289-121 7/ЕКL3v від 06.12.2017 року строк її дії по 01 лютого 2018 року включно.

За умовами ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору - беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004 року.

Так, у пункті 2 розділу I Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах (в редакції чинній на момент видачі банківської гарантії) визначено, що гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Наведеним Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній (в редакції чинній на момент видачі банківської гарантії) передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (ч. 2 ст. 200 Господарського кодексу України).

Пунктом 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах (в редакції чинній на момент видачі банківської гарантії), визначено, що вимога - лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку - контргаранта сплатити кошти за гарантією. Вимога складається бенефіціаром і подається за довільною письмовою формою (в якій має зазначатися причина порушення принципалом основного зобов`язання, забезпеченого гарантією) або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту/банку-контргаранту.

Згідно із ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Судом встановлено, що 11.01.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою № 286/7/155 від 11.01.2018 року, в якій повідомив банк про порушення принципалом (Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро Класс») зобов`язань за договором та просив виплатити належну йому гарантію у сумі 28 474,20 грн.

За результатами розгляду вказаної вимоги відповідач листом № 142/12-б/б-01 від 17.01.2018 року відмовив позивачу у її задоволенні, оскільки принципалом було виконано свої зобов`язання у строки визначені договором, що підтверджується видатковою накладною № 303 від 20.12.2017 року, підписаною уповноваженими представника сторін та скріплена печатками останніх.

Право гаранта на відмову в задоволенні вимоги кредитора встановлено ст. 565 Цивільного кодексу України, згідно з частиною першою якої гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Відмовляючи у задоволенні вимоги № 286/7/155 від 11.01.2018 року про виплату гарантії відповідач посилався, на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію».

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа;

- дату складання;

- назву підприємства від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом № 988 Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року, у п.2.4 якого відтворено аналогічні до змісту статті 9 Закону вимоги до обов`язкових реквізитів первинних документів.

Так, акт приймання-передачі, фіксує закінчення будь-яких робіт та приймання їх замовником за кількістю та якістю.

При цьому, накладна це документ, який фіксує факт передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій.

Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем.

За таких обставин, що акт прийому-передачі № 291 від 26.12.2017 року не може бути доказом порушення принципалом строку поставки товару, оскільки видаткова накладна № 303 підписана 20.12.2017 року, тобто у визначені договором строки поставки (до 20.12.2017 року включно), у визначеному договором місці поставки (в/ч А1329, Вінницька область, м Козятин, вул. Довженка, 101), весь визначений договором обсяг товару (9 шт.) було передано одержувачу. Представник замовника не зазначив у видатковій накладній іншої дати одержання товару.

При цьому, на вказаній видатковій накладній № 303 від 20.12.2017 року відсутня будь-яка інша, відмінна від 20.12.2017 року, дата (як печатна, так і рукописна), яка могла б вказувати на те, що товар було передано та прийнято не 20.12.2017 року, а раніше чи пізніше цієї дати. В свою чергу, замовник не спростовує факт підписання видаткової накладної № 303 від 20.12.2017 року, а також одержання за нею всього товару.

В свою чергу, відповідач вказує, що зобов`язання по поставці товару за договором № 286/2/17/199 від 07.12.2017 року виконане у встановлений вказаним договором строк - 20.12.2017 року, відтак прострочення виконання зобов`язання щодо поставки товару не було.

Оформлення замовником результатів приймання товару за якістю актом приймання-передачі 26.12.2017 року не спростовує факту передачі товару належної якості в розпорядження замовника 20.12.2017 року та не може свідчити про виконання постачальником свого обов`язку 26.12.2017 року, оскільки вказане суперечить як змісту договору (розділ V «Поставка товару»), так і чинному законодавству, яке регулює відносини поставки: ст. 662, ч. 1 ст. 664, ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. 265 Господарського кодексу України, а також положенням Інкотермс 2010, дію яких сторони договору поширили на свої відносини за взаємною згодою.

Крім того, відповідач вважає, що банківська вимога № 286/7/166 від 11.01.2018 року підписана не уповноваженою особою, як-то: Міністром оборони України, не його першим заступником чи заступником або державним секретарем Міноборони, а заступником директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України - Лутченком О.М. в порушення п. 9 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.11.2014 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Так, відповідач зазначає, що до вимоги № 286/7/166 від 11.01.2018 року додані копії довіреностей Міноборони № 220/331/д від 17.10.2017 року та № 220/476/д від 22.12.2017 року.

Згідно довіреності № 220/476/д від 22.12.2017 року (з терміном дії до 31.12.2018 року), ОСОБА_1 уповноважений (має право) на підписання від імені Міноборони «вимог ... щодо стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів (додаткових угод) на закупівлю продукції (товарів), виконання робіт, надання послуг відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік...». Договір № 2286/2/17/199 від 07.12.2017 року, виконання якого забезпечено банківською гарантією, було укладено у 2017 році, отже, відповідно до бюджетних асигнувань на 2017 рік, згідно довіреності № 220/331/д від 17.10.2017 року (з терміном дії до 31.12.2017 року) - на підписання «вимог… щодо стягнення забезпечення виконання договорів та укладення договорів відповідно до бюджетних асигнувань на 2017 рік...». Тобто, надана вимога № 286/7/166 від 11.01.2018 року підписана (11.01.2018 року) після того, як сплив строк дії довіреності від 17.10.2017 року.

На думку відповідача, довіреність № 220/476/д від 22.12.2017 року повинна містити спеціальне посилання у довіреності на уповноваження щодо правочинів укладених відповідно до бюджетних асигнувань на 2018 рік.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Як встановлено судом, банківська вимога № 286/7/155 від 11.01.2018 року підписана Заступником директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсі Міністерства оборони України, полковником - Лутченком О.М.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Тобто за приписами вказаної статті представництво виникає на підставі договору, закону чи інших актів цивільного законодавства.

Зокрема, Положенням про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 730) визначено право Міністра оборони України видавати довіреності.

Відповідно до ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Заступник директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, полковник - Лутченко О.М. уповноважений був підписувати вимогу № 286/7/155 від 11.01.2018 року від імені Міністерства оборони України, оскільки, діяв на підстав довіреностей № 220/331/д від 17.10.2017 року та № 220/476/д від 22.12.2017 року, виданих Міністром оборони України, тому посилання відповідача на неуповноваженість ОСОБА_1 підписувати вимогу є безпідставними та такими, що не впливають на предмет позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Євро Класс» виконало зобов`язання з поставки товару: частин універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год) (02ТІ ОВМ 10808) у строк, встановлений у Графіку постачання Міністерства оборони України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 21.03.2019р.

Суддя О.В. Котков