СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Справа № 922/2815/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників:

прокурора Ногіна О.М., посвідчення № 032167 від 11.02.2015

позивача ОСОБА_1, доручення № 08-21/20/2-19 від 02.01.2019

відповідача ОСОБА_2, доручення № 29 від 11.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх.№510Х/1 від 12.02.2019) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 (м. Харків, суддя Хотенець П.В., повний текст рішення складено 21.01.2019) у справі №922/2815/18,

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків,

до ОСОБА_3 акціонерного товариства Київський картонно-паперовий комбінат м. Обухів Київської обл.,

про стягнення 54354,60 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Київський картонно-паперовий комбінат, м. Обухів Київської області, в якому просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 54354,60 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що право власності Харківської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :12:008:0001 за адресою: м. Харків, вул. Шебелинська, буд. 13, зареєстроване 31 жовтня 2018 року, а прокурор просить стягнути з відповідача кошти за період, у який позивач не був власником цієї ділянки.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 по справі №922/2815/18 та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора; здійснити перерозподіл судових витрат у справі; справу розглянути за участі представника прокуратури Харківської області; про дату, час та результати розгляду апеляційної скарги повідомити сторони та прокуратуру Харківської області.

Апелянт вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що Харківська міська рада набула права власності на спірну земельну ділянку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 06.09.2012 №5215-VI «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області», якою змінено межі міста Харкова та збільшено територію міста у тому числі за рахунок 2602,49 га земель Кулиничівської селищної ради Харківського району (до складу яких увійшла спірна земельна ділянка).

Крім того, апелянт вказує, що у порушення ст.ст.76-79 ГПК України судом першої інстанції не надано оцінки доводам прокурора про те, що підтвердженням належності спірної земельної ділянки до території саме міста Харкова є факт здійснення Харківською міською радою заходів щодо впорядкування цих земель.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду на 20.03.2019 об 11:00. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

04.03.2019 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив від відповідача (вх.№ 2319), в якому ПрАТ Київський картонно-паперовий комбінат просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Вказаний відзив долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що згідно даних Державного земельного кадастру України, станом на 31.10.2018 року зазначена земельна ділянка не відносилась до земель Харківської міської ради, а належала до земель Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру України від 31.10.2018 року.

Також відповідач вказує на те, що він вчиняв всі можливі дії для укладання договору оренди земельної ділянки. Проте, не укладення договору оренди земельної ділянки є наслідком бездіяльності саме позивача, як суб'єкта владних повноважень, оскільки лише під час розгляду даної справи в суді першої інстанції позивач зареєстрував право власності в Державному земельному кадастрі України на земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 30.11.2018 року.

В судовому засіданні 20.03.2019 прокурор та позивач просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" у господарській діяльності використовує земельну ділянку, яка знаходиться на території Індустріального району м. Харкова за адресою: вул. Шебелинська, 13 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на земельній ділянці по вул. Шебелинській, 13 в м. Харкові розташований комплекс нежитлових будівель, право власності на які зареєстровано за ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2017 року за №74, а саме: цех по переробці яблук в концентрований сік з відділенням сушки та котельні літ. "А-1" загальною площею 1050,91 кв.м.; адміністративно-побутова будівля з підвалом літ. "Б-1" загальною площею 2122,3 кв.м.; котельня літ. "В-1" загальною площею 109,1 кв.м.; приймально-пропускний пункт літ. "3-1" загальною площею 28,8 в.м.; вбиральня літ. "Г"; трансформатор літ. "Д"; топочна літ. "Е"; бункер літ. "Ж", "Ж-1", "Ж-2"; огляд, колодязі літ. "К", "К 1-3"; фундаменти під'ємності літ. "И", "Л"; свердловина літ. "К-4"; замощення І; підпірна стіна II; пандус, сходи III; огорожа 1-7.

На запити Харківської місцевої прокуратури № 3 від 23.07.2018 та від 04.09.2018, ГУ ДФС у Харківській області листами від 30.07.2018 за №18515/9/20-40-12-15-24 від 14.09.2018 за № 22496/9/20-40-12-03-20 повідомило, що ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" не значиться як платник земельного податку або орендної плати за землю з юридичних осіб за земельну ділянку за адресою: вул. Шебелинській, 13 у м. Харкові та перебуває на обліку в Офісі великих платників податку ДФС України.

Згідно інформації офісу великих платників податків ДФС України від 12 вересня 2018 року за №10726/28-10-42-02-06 останніми було направлено лист від 23 березня 2017 року за № 16656/10/28-10-41-09-08 до ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" щодо надання інформації про сплату земельного податку з юридичних осіб за користування земельною ділянкою, що розташована: по вул. Шебелинській, 13 у м. Харкові. Товариство листом від 12 вересня 2018 року за №12-12405 повідомило, що ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки на якій розташовані будівлі по вул. Шебелинській, 13 у м. Харкові. Єдиною можливою формою здійснення плати за землю для ОСОБА_3 акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат", як землекористувача є орендна плата, яка повинна обчислюватись з дати укладання договору оренди земельної ділянки. Товариством вживаються всі необхідні заходи для укладання договору оренди землі з Харківською міською їдою.

Прокурор вказує на те, що станом на 12 вересня 2018 року згідно з даними інформаційних систем наявних в офісі ВПП ДФС ОСОБА_3 акціонерним товариством "Київський картонно-паперовий комбінат" не подано декларації з плати за землю з юридичних осіб, за адресою: вул. Шебелинська, 13 у м. Харкові.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження вказаної земельної ділянки за результатами якого складено Акт від 06 вересня 2018 року, яким встановлено, що ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" з 31.01.2017 по теперішній час використовує земельну ділянку по вул. Шебелинській, 13 у м. Харкові площею 0,1811 га для експлуатації та обслуговування комплексу нежитлових будівель.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на те, що ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" з 31 січня 2017 року використовує земельну ділянку загальною площею 0,1811 га. по вул. Шебелинській, 13 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав та, відповідно, не сплачує платежів за їх використання.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів у період з 01 лютого 2017 року по 30 вересня 2018 року.

Прокурор зазначає, що розрахунок безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки підприємством, площею 0,1081 га. у період з 01 лютого 2017 року по 30 вересня 2018 року складає 32 264, 20 грн.; у 2017 році не сплатило орендну плату у розмірі 17 745,31 грн., у 2018- 14518,89 грн.; розрахунок безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки підприємством, площею 0,0031 га. у період з 01 лютого 2017 року по 30 вересня 2018 року складає 863,60 грн.; з них: у 2017 році не сплатило орендну плату у розмірі 474,98 грн., у 2018 - 388,62 грн.; розрахунок безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки підприємством, площею 0,0699 га. у період з 01 лютого 2017 року по 30 вересня 2018 року складає 21 226,80 грн.; з них: у 2017 році не сплатило орендну плату у розмірі 11 674,74 грн., у 2018 - 9 552,06 грн.

Таким чином, як вказує прокурор Приватним акціонерним товариством "Київський картонно-паперовий комбінат" у період з 01 лютого 2017 року по 30 вересня 2018 року не сплачено за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі у сумі 54354,60 грн., внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти в порушення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи з урахуванням позиції ОСОБА_4 Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, колегія суддів зазначає таке.

У п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України зазначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України зазначено, що підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

При цьому, кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов'язаннях. Натомість для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Колегія суддів зазначає, що предметом позову в цій справі є стягнення з власника об'єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об'єкти розміщені.

У ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України зазначено, що перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини 1 статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Таким чином, до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом з чим, суд наголошує, що згідно частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України повернення безпідставно збережених коштів, які особа мала заплатити за користування земельною ділянкою, здійснюється саме власнику такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України земельні ділянки належать до нерухомих речей.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на об'єкт нерухомості підлягає державній реєстрації.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в період з 01.02.2017 по 30.09.2018 року за який прокурор просить стягнути безпідставно збережені грошові кошти у вигляді орендної плати, земельна ділянка не належала позивачу, оскільки згідно даних Державного земельного кадастру України станом на 31.10.2018 року зазначена земельна ділянка не відносилась до земель Харківської міської ради, а належала до земель Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області.

Даний факт, підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного земельного кадастру України від 31.10.2018 року.

А отже, необґрунтованими є аргументи прокурора про те, що підтвердженням належності спірної земельної ділянки до території саме міста Харкова є факт здійснення Харківською міською радою заходів щодо впорядкування цих земель.

Прокурор залишає поза увагою положення ст. 125 Земельного кодексу України, де визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Дана стаття Земельного кодексу України є імперативною нормою права і не передбачає виключень для органів місцевого самоврядування.

Таким чином, без реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному земельному кадастрі України та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Харківською міською радою, позивач не міг укласти договір оренди, який підлягає обов'язковій державній реєстрації, а отже, не міг отримувати дохід у вигляді орендної плати.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що право власності Харківської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером :12:008:0001 за адресою: м. Харків, вул. Шебелинська, буд. 13, зареєстроване 31 жовтня 2018 року.

Колегія суддів також відхиляє твердження апелянта про те, що Харківська міська рада набула права власності на спірну земельну ділянку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 06.09.2012 №5215-VI «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» з огляду на те, що сам по собі факт винесення Верховною радою України Постанови №5215-УІІ від 06.09.2012 року «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» не звільняло Харківську міську раду від обов'язку внести зміни у відповідні державні реєстри щодо зміни власника земельної ділянки, оскільки без внесення зазначених змін Харківська міська рада не мала права передавати у користування третім особам нові земельні ділянки та укладати договори оренди земельних ділянок, які відповідно до чинного законодавства України підлягають обов'язковій державній реєстрації.

З цих підстав, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави щодо застосування приписів статтей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України стосовно можливості стягнення суми орендної плати на користь позивача, який у спірний період не був власником земельної ділянки.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що доводи прокурора, викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 у справі №922/2815/18 - без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 у справі №922/2815/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2019 у справі №922/2815/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.03.2019.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян