ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

13.03.2019м. ДніпроСправа № 904/146/19

За позовом Кам'янської міської ради, м. Кам'янське, Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця Філіпенко Марини Віталіївни, м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення коштів в сумі 28 455,67 грн за фактичне користування земельною ділянкою

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: Верезуб П.В., довіреність №01-14/9/19вих від 10.01.2019

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Кам'янська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Філіпенко Марини Віталіївни (далі - відповідач) про стягнення коштів в сумі 28 455,67 грн за фактичне користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням відповідачем користування земельною ділянкою площею 0,0254 за адресою: АДРЕСА_1, за відсутності оформлення правовстановлюючих документів, що порушує майнові права позивача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.02.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 відкладено розгляд справи на 28.02.2019 у зв'язку з тим, що на дату проведення судового засідання строк для подання відзиву на позовну заяву не закінчився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 відкладено розгляд справи на 13.03.2019 на підставі частин 2, 3 ст. 216 ГПК України.

У судове засідання 13.03.2019 з'явився представник позивача, який надав письмові пояснення.

Відповідач до суду не з'явився, був належним чином повідомлений про дату і час проведення судового засідання, про причини неявки не сповістив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі з таких підстав.

Позивач зазначає, що на підставі рішення міської ради №150-08/V від 15.03.2007 ОСОБА_4 надано в користування земельну ділянку площею 0,0208 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва магазину непродовольчих товарів (УКЦВЗ: 1.11.6 - землі іншої комерційної діяльності) та укладено договір оренди земельної ділянки від 03.04.2007 строком дії до 25.04.2009.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2009 у справі №2-1552-2009, право власності на нерухоме майно - магазин непродовольчих товарів загальною площею 308,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, визнано за Філіпенко Мариною Віталіївною.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна право власності на об'єкт нерухомого майна - магазин непродовольчих товарів загальною площею 308,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 25.10.2010 за Філіпенко Мариною Віталієвною.

Фактично на момент обстеження, згідно до план-схеми технічного паспорта, зареєстрованого ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" за №1396 інв. №3138 від 10.05.2011 на земельній ділянці площею 0,0254 га за адресою АДРЕСА_1, розміщено капітальну одноповерхову споруду, яка використовується в комерційних цілях.

Таким чином, Філіпенко М.В. користується земельною ділянкою площею 0,0254 за адресою: АДРЕСА_1 з 12.03.2009 по теперішній час.

Однак, на сьогоднішній день, позивачем з відповідачем не укладено договір оренди земельної ділянки, так само відповідач не є власником земельної ділянки, яка є предметом розгляду в межах даного провадження.

Проте, не зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів, які надають правові підстави для землекористування, за твердженням позивача, відповідачем здійснюється фактичне користування вищезазначеною земельною ділянкою, що є порушенням земельного законодавства.

Вимоги позивача щодо припинення порушення приписів чинного законодавства України, яке регулює земельні відносини відповідачем проігоноровано.

Актом від 20.07.2018 про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Кам'янське (арк.с. 29-30), визначено розмір збитків, заподіяних відповідачем Кам'янській міській раді за період 2015-2018 роки, в сумі 28 455,67 грн.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця Філіпенко М.В збитки у вигляді орендної плати, завдані використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів. При цьому позивач вважає, що земельна ділянка використовується Філіпенко М.В. як фізичною особою-підприємцем.

Згідно з частинами 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Отже, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням ст. 4 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно зі статтею 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Частиною 2 статті 2 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 Земельного кодексу України).

Отже, використання земельної ділянки фізичною особою не пов'язується з її державною реєстрацією як підприємця. Крім того, наявність такого статусу не може свідчити про те, що фізична особа - підприємець виступає у такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо використання земельної ділянки.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 904/1182/17.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №152108638 від 09.01.2019 (арк.с. 14-16) Філіпенко Марина Віталіївна набула право власності на магазин непродовольчих товарів загальною площею 308,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.03.2009.

Передання в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 123 ЗК України (частина третя статті 124 цього Кодексу).

Надання земельних ділянок комунальної власності в користування здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу й об'єднання) та в інших випадках, якщо ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, і право власності на неї не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни меж і цільового призначення такої земельної ділянки (частина перша статі 123 ЗК України).

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За змістом вказаних приписів перехід права оренди, поновлення договору оренди, користування земельною ділянкою без правових підстав, отримання у користування (оренду) земельної ділянки комунальної власності та вчинення дій, спрямованих на виготовлення документації із землеустрою, не залежать від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема, у правовідносинах з користування земельною ділянкою.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 27 червня 2018 року у справі № 749/230/15-ц.

Позивачем не надано доказів факту участі відповідача у спірних відносинах саме як фізичної особи-підприємця. При цьому помилковим є твердження позивача про те, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства лише тому, що Філіпенко М.В. є фізичною особою-підприємцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи за правилами господарського судочинства. З огляду на викладене, суд вважає, що цей спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд, зокрема, постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Оскільки позивачем не доведено використання земельної ділянки Філіпенко М.В. як фізичною особою-підприємцем в своїй господарській діяльності, а відтак не доведено віднесення цієї справи до суб'єктної юрисдикції господарських судів, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене, позивач може звернутись до суду з клопотанням про повернення йому судового збору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 20, 73, 74, 129, 131-135, 188, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі №904/146/19 за позовом Кам'янської міської ради до Фізичної особи-підприємця Філіпенко Марини Віталіївни про стягнення коштів в сумі 28 455,67 грн за фактичне користування земельною ділянкою

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (частина 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 18.03.2019.

Суддя А.Є. Соловйова