ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Справа№ 910/15260/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Буравльова С.І.

Мартюк А.І.

без виклику (повідомлення) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 04.12.2018

у справі №910/15260/18 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор

Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт"

до 1) ОСОБА_2;

2) ОСОБА_3;

3) ОСОБА_4;

4) ОСОБА_5;

5) ОСОБА_6;

6)ОСОБА_7;

7) ОСОБА_8;

8) ОСОБА_9;

9) ОСОБА_10;

10) ОСОБА_11;

11) ОСОБА_12;

12) ОСОБА_13;

13) ОСОБА_14;

14) ОСОБА_15;

15) ОСОБА_16;

16) ОСОБА_21;

17) ОСОБА_17;

18) ОСОБА_18;

19) ОСОБА_19;

про стягнення 764 447 419, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_21, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про солідарне стягнення з відповідачів завданої шкоди у розмірі 764 447 419, 30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/15260/18 позовну заяву та додані до неї документи повернуто Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт».

В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, тобто не надано суду належних доказів направлення на адресу відповідачів копії позовної заяви та копій доданих до неї документів.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, скаржник (Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/15260/18, а позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Окрім того, в тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного строку, встановленого для подання апеляційної скарги на ухвалу суду, обґрунтоване тим, що копію оскаржуваної ухвали на час подання апеляційної скарги останнім не було отримано, про існування вказаної ухвали суду першої інстанції Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» дізнався лише 14.12.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень, що унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги у законодавчо встановлений для цього строк.

Також скаржник просив суд розглядати справу №910/15260/18 в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду позивач вказує на те, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідностю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального і невірного застосування норм матеріального права.

Зокрема в своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 було виконано, сплачено судовий збір та направлено на адресу сторін копії доданих до позовної заяви документів. Вказані в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали недоліки деяких описів вкладення не залежали безпосередньо від позивача, а були виключно наслідком дій працівника поштового відділення, який приймав поштові відправлення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі №910/15260/18 за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018.

Відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, з підстав викладених нижче.

Вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Запропоновано позивачу надати Північному апеляційному господарському суду оригінал позовної заяви №27-22571/18 від 12.11.2018 з доданими до неї додатками. Також роз'яснено відповідачам право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку встановленому в мотивувальній частині ухвали про відкриття провадження.

04.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли: оригінал позовної заяви №27-22571/18 від 12.11.2018 та додатки до неї.

05.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача (ОСОБА_17) надішли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено про те, що апеляційна скарга позивача необґрунтована та безпідставна, тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. Частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене, розгляд справи №910/15260/18 здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відповідності до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

При цьому, ч. 1 ст. 8 названого Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_21, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 про солідарне стягнення з відповідачів завданої шкоди у розмірі 764 447 419, 30 грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов'язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» - залишено без руху. Встановлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду докази сплати судового збору у розмірі 616 700, 00 грн., - оригіналу платіжного доручення про перерахування судового збору та докази направлення на адресу відповідачів копій документів, які додано до позовної заяви №27-22571/18 від 12.11.2018.

При цьому, попереджено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт", що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

30.11.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків (яке надіслано засобами поштового зв'язку 27.11.2018, згідно відтиску поштового штемпеля на конверті).

Так, судом першої інстанції було встановлено, що на підтвердження дотримання вимог ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, заявником надано описи вкладення, проте досліджуючи подані докази, суд зазначив, що окремі описи вкладення у цінний лист не відповідають вимогам Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, а саме на описах вкладення у цінний лист на підтвердження направлення на адресу відповідачів: ОСОБА_21, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_15, ОСОБА_19, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_16 копії позовної заяви з додатками, відсутній підпис відповідального працівника поштового зв'язку, а отже не підтверджує направлення на адресу зазначених відповідачів копії поданої до суду позовної заяви з додатками, при цьому заявником не надано розрахунковий документ поштової установи.

Як зазначалось вище ухвалою суду першої інстанції позовну заяву та додані до неї документи повернуто позивачу.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

На підтвердження факту виконання вимог ухвали суду першої інстанції, 27.11.2018 позивачем цінним листом з описом вкладення за номером №388 було надіслано клопотання про усунення недоліків у справі №910/15260/18 з доданими до нього документами, а саме платіжним дорученням №4180 від 27.11.2018 на суму 616 700, 00грн., супровідним листом №27-23427/18 від 27.11.2018 щодо направлення на адресу відповідачів копій документів, які додано до позовної заяви, докази направлення на адресу відповідачів копій документів, які додано до позовної заяви - 20 описів вкладення у поштові відправлення за номерами 938, 144, 873, 063, 039, 946, 110, 055, 962, 098, 997, 970, 881, 004, 857, 020, 911, 903, 080, 849 (на 59 аркушах), копією довіреності на представника (ОСОБА_20).

Зі змісту вказаних описів вкладення вбачається, що на адреси відповідачів було направлено по два предмети оголошеної цінності:

- супровідний лист від 17.10.2018 №27-20544/18 щодо направлення копій документів, які додано до позовної заяви;

- додатки до позовної заяви у кількості 464 документи, що відповідає найменуванню документів, доданих до позовної заяви та кількості аркушів доданих матеріалів.

При цьому, як зауважує позивач, вказані в оскаржуваній ухвалі недоліки деяких з описів вкладення у поштові відправлення не залежали від останнього, а були виключно наслідком дій працівника поштового відділення, який приймав поштові відправлення.

Згідно з п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, документом, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до пунктів 59, 61 вказаних Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Так, з вказаних Правил вбачається, що останні покладають обов'язок розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля саме на працівника поштового відділення, а не на відправника.

При цьому, відправник не може нести відповідальність за дії працівника поштового відділення, яким проявлено неуважність та не проставлено підпис на деяких примірниках опису вкладення поштового відправлення.

Будь-яких інших вимог до опису вкладення, зокрема, щодо проставлення підпису та відбитку штемпеля, вищезазначені Правила не містять.

Згідно з п. 2 вказаних Правил розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв'язку.

Таким чином, належними доказами відправлення відповідачеві копії позовної заяви з доданими до неї документами є опис вкладення в поштовий конверт з підписом працівника поштового зв'язку та відбитком календарного штемпеля, а також документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Як вбачається з наданих позивачем оригіналів опису вкладення у цінний лист, на деяких з наданих описів відсутній підпис працівника поштового зв'язку. Однак колегія суддів зазначає, що на всіх описах вкладення міститься відбиток поштового штемпеля, що підтверджує їх перевірку та вкладення в поштовий конверт працівником поштового відділення.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що якщо у господарського суду з тих чи інших причин виникнуть сумніви у достовірності доказів відправлення копії позовної заяви з додатками іншій стороні у справі, чи дійшовши висновку про недостатність таких доказів, суд не позбавлений права і можливості у порядку підготовки до розгляду справи або у процесі її розгляду витребувати у позивача оригінали поданих документів або додаткові докази (касовий чек, розрахункову квитанцію, оригінал реєстру поштових відправлень з відбитком поштового штемпеля, за необхідності - відповідну довідку підприємства зв'язку тощо), але не має підстав для повернення позовної заяви.

Водночас, суд не позбавлений можливості відстежити поштове відправлення за його номером, вказаним у описі вкладення у цінний лист, через офіційний сайт ПАТ «Укрпошта».

Отже, як зазначалося вище, позивач виконуючи вимоги ухвали суду першої інстанції подав клопотання про усунення недоліків у справі №910/15260/18 з доданими до нього документами, а саме платіжним дорученням та доказами направлення на адресу відповідачів копій документів, які додано до позовної заяви.

Повертаючи позовну заяву та додані до неї документи позивачу, суд першої інстанції виходив з прямого посилання статті 174 Господарського процесуального кодексу України, в якій зазначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

При цьому, суд першої інстанції мав можливість у разі виникнення сумнівів належного виконання ухвали у порядку підготовки до розгляду справи витребувати у позивача додаткові докази про направлення додатків до позовної заяви (касовий чек, розрахункову квитанцію, оригінал реєстру поштових відправлень з відбитком поштового штемпеля, за необхідності - відповідну довідку підприємства зв'язку тощо). Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не проводились вказані дії.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Крім того, згідно з частиною 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окремо суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Це означає, що суд не повинен підходити занадто формально до процесу та при першій ліпшій нагоді відмовлятися від розгляду спору, та таким чином фактично обмежувати право позивача на доступ до суду та розгляд його справи.

Враховуючи викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо наявності передбачених ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України підстав для повернення позову.

Щодо поданого відповідачем (ОСОБА_17) заперечення на апеляційну скаргу, в обґрунтування яких останній зокрема звертає увагу суду апеляційної інстанції на порушення позивачем при зверненні з позовною заявою вимог Постанови НБУ №22 від 21.01.2004 "Про затвердження інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", а саме не надання належного та допустимого доказу про сплату судового збору, колегія суддів вважає вказані заперечення необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Водночас відсутність таких відомостей не є підставою для повернення позовної заяви (заяви, скарги), оскільки суд самостійно перевіряє сплату позивачем (заявником, скаржником) належної суми судового збору.

Отже, місцевий господарський суд наділений правом самостійно перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Приписами ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/15260/18 скасуванню з направленням справи на розгляд Господарському суду міста Києва.

У зв'язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 271, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/15260/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/15260/18 скасувати.

3. Справу №910/15260/18 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Матеріали справи №910/15260/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.І. Буравльов

А.І. Мартюк