ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.2019 Справа № 905/157/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у підготовчому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рідна хата»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб»

про стягнення заборгованості у розмірі 308 494, 36 грн

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рідна хата» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» про стягнення заборгованості на загальну суму 525436,32 грн., у тому числі основного боргу у сумі 476932,54 грн., пені у розмірі 40434,09 грн., інфляційних втрат у сумі 4700,17 грн., 3% річних у сумі 3369,52 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач порушив умови договору поставки №1710/2018 від 17.10.2018 щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

На адресу суду (вх.15.02.2019) від позивача надійшла позовна заява із змінами та доповненнями від 12.02.2019, в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» заборгованість в сумі 316725,03 грн., яка складається з: 246932,54 грн. - основного боргу, 51726,00 грн. - пені, 13781,33 грн - інфляційних втрат та 4285,16 грн. - 3 % річних.

На адресу суду (вх. 25.02.2019) від позивача надійшла позовна заява із змінами та доповненнями від 22.02.2019, в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» на користь позивача заборгованість в сумі 308494,36 грн., яка складається з: 236932,54 грн. - основного боргу, 53593,41грн. - пені, 13518,63 грн - інфляційних втрат та 4449,78 грн. - 3 % річних.

На адресу суду (вх. 14.03.2019) від позивача надійшла позовна заява із змінами та доповненнями від 14.03.2019, в якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» на користь позивача заборгованість в сумі 308494,36 грн., яка складається з: 136932,54 грн. - основного боргу, 53593,41грн. - пені, 13518,63 грн - інфляційних втрат та 4449,78 грн. - 3 % річних.

Заяви позивача про зміни і доповнення позовних вимог мотивована тим, що відповідач частково сплатив суму основного боргу, у зв'язку з чим позивач зменшує суму основного боргу та збільшує нарахування 3% річних, інфляційний втрат та пені.

Заперечення учасників процесу.

Відповідач на адресу суду надіслав письмові пояснення, в яких зазначає, що позивачем за договором №1710/2018 від 17.10.2018 поставлено відповідачу товар на суму 722932,54 грн. Відповідно до платіжних доручень наданих до суду, відповідач сплатив частину коштів за поставлений товар - у розмірі 476000,00 грн, а отже заборгованість перед позивачем складає 246932,54 грн.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.01.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №905/157/19; призначено підготовче судове засідання на 14.02.2019 у приміщенні суду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.02.2019 прийнято зменшення позовних вимог від 25.02.2019 за вх. 3958/19, подальший розгляд справи постановлено здійснювати в межах вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» на користь позивача заборгованості в сумі 308494,36 грн., яка складається з: 236932,54 грн. - основного боргу, 53593,41грн. - пені, 13518,63 грн - інфляційних втрат та 4449,78 грн. - 3 % річних; постановлено закрити підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті на 14.03.2019.

У судове засідання 14.03.2019 позивач та відповідач повідомлені про дату час та місце судового розгляду справи на прибули, явку своїх представників не забезпечили.

Разом з тим, від відповідача надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка мотивована тим, що за період з 22.02.2019 відповідачем сплачена сума заборгованості у розмірі 100000,00 грн., тому сума основного боргу складає 136932,54 грн., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 208494,36 грн., яка складається з: 136932,54 грн. - основного боргу, 53593,41 грн. - пені, 13518,63 грн - інфляційних втрат та 449,78 грн. - 3 % річних. До заяви подані виписки з банківського рахунку на підтвердження здійснення відповідачем погашення заборгованості.

При вирішенні питання щодо наявності законних підстав для прийняття заяви про зменшення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом ст.15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов'язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

За приписами ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Наслідки пропуску процесуальних строків встановлені ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вже зазначалося судом вище, ухвалою суду від 26.02.2019 підготовче провадження у справі №905/157/19 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У відповідності до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, можливість поновлення та продовження процесуального строку законодавець пов'язує з наявністю відповідної заяви учасника справи. При цьому, заявник повинен обґрунтувати поважність причин пропуску строку, в разі необхідності - з поданням відповідних доказів.

Втім, заява про зменшення розміру позовних вимог подана до суду 14.03.2019, тобто з порушенням встановленого процесуальним законом строку.

З клопотанням про поновлення та/або продовження строку для подання заяви про зменшення розміру позовних вимог після закінчення підготовчого провадження позивач не звертався.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

У порушення вищенаведеної норми процесуального закону позивачем не надано до суду доказів направлення відповідачу копії заяви про зменшення розміру позовних вимог від 14.03.2019.

А отже суд залишає без розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог з урахуванням того, що позивачем не дотримано норми процесуального закону, які визначають порядок та строки на звернення до суду з такою заявою.

Подальший розгляд справи здійснюється в межах позовних вимог викладених в заяві від 22.02.2019 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 308494,36 грн., яка складається з: 236932,54 грн. - основного боргу, 53593,41 грн. - пені, 13518,63 грн - інфляційних втрат та 4449,78 грн. - 3 % річних.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

17.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» як покупцем (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рідна хата» як постачальником (позивач) підписаний договір поставки № 1710/2018 (далі - договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця: борошно пшеничне, а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити на умовах визначених у цьому договорі. (п.1.1. Договору)

Конкретний перелік продукції, строки та умови постачання згідно ІНКОТЕРМС-2010, а також її вартість встановлюється сторонами на підставі заявок покупця у рахунках або специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною. (п.п. 1.2. Договору)

Постачальник засвідчує, що на момент підписання відповідної видаткової накладної (акту прийому - передачі продукції) він буде власником такої продукції, продукція нікому іншому, окрім покупця не буде продана (поставлена). На момент підписання відповідної видаткової накладної (акту прийому-передачі продукції) продукція не буде перебувати у спорі чи під забороною (арештом), в т.ч. податковій заставі, знаходитись в оренді (користуванні) третіх осіб, і треті особи не будуть мати будь-яких прав на продукцію. (п.п. 1.3. Договору)

Вартість продукції за цим договором встановлюється сторонами в специфікаціях або рахунках-фактурах до даного договору. (п. 3.2. договору)

Загальна вартість продукції згідно договору дорівнює загальній фактичній вартості продукції, що поставлена постачальником покупцю за весь час дії цього Договору, та складається із сум видаткових накладних. (п. 3.3. договору)

Покупець здійснює оплату продукції у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% (стовідсоткової) передоплати на підставі виставлених постачальником рахунків або відстрочення платежу протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання продукції. Конкретні умови оплати продукції будуть прописані в двосторонній узгодженій Специфікації, яке є невід'ємною частиною цього договору і не підлягає перегляду в односторонньому порядку. (п.3.4. договору)

Фактичною датою виконання грошових зобов'язань покупця перед постачальником є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. (п. 3.6. Договору)

За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим Договором покупець та постачальник несе відповідальність у відповідності до чинного законодавства України та цього договору. Винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки, спричинені невиконанням або неналежним виконанням цього договору. (п. 6.1. Договору)

У випадку прострочення покупцем здійснення остаточного розрахунку за продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати. ( п. 6.3. Договору)

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного здійснення. Якщо жодна зі сторін не повідомила іншу письмово про намір його розірвання за тиждень до закінчення вказаного строку, договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік. ( п. 10.1. договору).

На виконання умов договору № 1710/2018 від 17.10.2018 позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 772932,54 грн, відповідно до видаткових накладних:

- №780 від 25.10.2018 у кількості 23,88 т. на суму 191040,10 грн з ПДВ;

- №785 від 26.10.2018 у кількості 23,88 т. на суму 188020,18 грн з ПДВ;

- №794 від 01.11.2018 у кількості 24,34 т. на суму 194720,10 грн з ПДВ;

- №801 від 03.11.2018 у кількості 18,88 т. на суму 149152,15 грн з ПДВ.

З представлених накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять усі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірного товару.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується поставка позивачем відповідачу товару на загальну суму 772932,54 грн грн.

Позивач 11.12.2018 звернувся до відповідача з вимогою № 112 щодо сплати заборгованості в якій зазначив, що станом на 11.12.2018 у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар відповідно до договору № 1710/2018 від 17.10.2018 у розмірі 572932,54 грн., за поставки: 26.10.2018;01.11.2018; 03.11.2018. Докази направлення претензії містяться в матеріалах справи. (а.с. 28,29)

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково на суму 636000,00грн, відповідно до платіжних доручень:

- б/н від 08.01.2019 на суму 50000,00 грн;

- б/н від 29.12.2019 на суму 20000,00 грн;

- №2282 від 06.11.2018 на суму 50000,00 грн;

- №2407 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн;

- №2374 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн;

- №20 від 26.12.2018 на суму 20000,00 грн;

- №2487 від 29.12.2018 на суму 6000,00 грн;

- №2499 від 03.01.2019 на суму 20000,00 грн;

- №2558 від 04.01.2019 на суму 50000,00 грн;

- №36 від 16.01.2019 на суму 20000,00 грн;

- №2712 від 17.01.2019 на суму 10000,00 грн;

- №46 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн;

- №2759 від 21.01.2019 на суму 30000,00 грн;

- №2783 від 22.01.2019 на суму 20000,00 грн;

- №2822 від 23.01.2019 на суму 50000,00 грн;

- №2851 від 25.01.2019 на суму 30000,00 грн;

- №2979 від 01.02.2019 на суму 10000,00 грн;

- №3017 від 04.02.2019 на суму 10000,00 грн;

- №3037 від 05.02.2019 на суму 10000,00 грн;

- №3064 від 06.02.2019 на суму 10000,00 грн;

- №3079 від 07.02.2019 на суму 10000,00 грн;

- №3582 від 07.03.2019 на суму 10000,00 грн;

- №3607 від 11.03.2019 на суму 20000,00 грн;

- №3665 від 13.03.2019 на суму 20000,00 грн;

- №3386 від 26.02.2019 на суму 30000,00 грн;

- №136 від 11.03.2019 на суму 20000,00 грн.

Отже, неоплаченим залишився товар на суму 136932,54 грн.

За таких обставин, матеріалами справі підтверджено здійснення позивачем відповідачу поставки товару, вартість якого відповідачем оплачені не у повному обсязі.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням умов договору, граничний строк виконання грошового зобов'язання відповідача по видатковій накладній №780 від 25.10.2018 на суму 191040,10 грн з ПДВ настав 01.11.2018; по видатковій накладній №785 від 26.10.2018 на суму 188020,18 грн з ПДВ настав 02.11.2018; по видатковій накладній №794 від 01.11.2018 на суму 194720,10 грн з ПДВ настав 08.11.2018; №801 від 03.11.2018 на суму 149152,15 грн з ПДВ настав 09.11.2018.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялася рекомендованим листом відповідачу претензія від 11.12.2018 з вимогою сплатити вищезазначену заборгованість. Вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Як встановлено судом у листопаді, грудні 2018 року та січні, лютому 2019 року відповідачем сплачено кошти у сумі 636000,00грн, що були направлені на погашення заборгованості за договором поставки, у зв'язку з чим позивач зменшив позовні вимоги, а відповідач у своїх письмових поясненнях зазначив, що борг становить 236932,54 грн.

Разом з тим, протягом березня 2019 в рахунок оплати за поставлений товар, відповідачем на користь позивача сплачено ще 100000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками з системи «Клієнт Банк» ПАТ «Креді Агріколь Банк», а саме: №3386 від 26.02.2019 на суму 30000,00 грн; №3582 від 07.03.2019 на суму 10000,00 грн; №3607 від 11.03.2019 на суму 20000, 00 грн; №136 від 11.03.2019 на суму 20000,00 грн; №3665 від 13.03.2019 на суму 20000,00 грн;

Отже станом на 14.03.2019 заборгованість відповідача перед позивачем, з урахуванням банківських виписок з системи «Клієнт Банк» ПАТ «Креді Агріколь Банк» на суму 100000,00 грн, становить 136932,54 грн.

Позивач, відповідно до прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25.02.2019 просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 236932,54 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки після 26.02.2019 відповідач сплатив позивачу 100000,00 грн в рахунок погашення суми основного боргу за договором поставки № 1710/2018 від 17.10.2018, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 100000,00 грн основної заборгованості.

Доказів оплати решти заборгованості на підставі договору поставки у сумі 136932,54 грн позивачем та відповідачем не надано.

Таким чином, станом на момент розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем 136932,54 грн.

Враховуючи вищевикладене, позов в частині вимог про стягнення суми боргу у розмірі 136932,54 грн. є доведеним позивачем та таким, що підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов'язань по договору, позивач просить стягнути з відповідача 53593,41грн. - пені, 13518,63 грн - інфляційних втрат та 449,78 грн. - 3 % річних.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по оплаті вартості отриманого товару належним чином не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.3 договору за прострочення оплати за поставлений товар покупець зобов'язаний виплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення оплати

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його не вірним, оскільки позивачем не вірно визначено кількість днів прострочення виконання відповідачем зобов'язання.

Суд здійснює власний розрахунок. Відповідно до видаткової накладної № 780 від 25.10.2018 поставлено товар на суму 191040,10 грн., оплата відповідно до п. 3.4. Договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 01.11.2018, отже з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу пеня нараховується наступним чином:

· з 02.11.2018 по 05.11.2018, за 4 дні - 753,69 грн, база для нарахування 191040,10 грн;

· з 06.11.2018 по 29.11.2018, за 24 дні - 3338,59 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2282 від 06.11.2018 на суму 50000,00 грн) база для нарахування 141040,10 грн;

· з 30.11.2018 по 25.12.2018, за 26 днів - 1052,43 грн, (з урахуванням платіжних доручень №2407 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн та №2374 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн) база для нарахування 41040,10 грн;

· з 26.12.2018 по 28.12.2018, за 3 дні - 62,26 грн, (з урахуванням платіжного доручення №20 від 26.12.2018 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 21040,10 грн;

· з 29.12.2018 по 02.01.2019, за 12 днів - 178,01 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2487 від 29.12.2018 на суму 6000,00 грн) база для нарахування 15040,10 грн;

Станом на 03.01.2019 за поставкою відповідно до видаткової накладної № 780 від 25.10.2018 у позивача наявний борг у розмірі 15040,10 грн. Проте з урахуванням сплати 03.01.2019 відповідно до платіжного доручення №2499 від 03.01.2019 на суму 20000,00 грн, борг позивача за поставкою від 25.10.2018 повністю погашено та наявна переплата у сумі 4959,90 грн (20000,00 - 15040,10), яка зараховується до сплати за поставку від 26.10.2018.

- відповідно до видаткової накладної №785 від 26.10.2018 поставлено товар на суму 188020,19 грн., оплата відповідно до п. 3.4. договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 02.11.2018, отже з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу пеня нараховується наступним чином:

· з 03.11.2018 по 02.01.2019, за 61 день - 11312,12 грн, база для нарахування 188020,19 грн;

· з 03.01.2019 по 03.01.2019, за 1 день - 180,55 грн, (з урахуванням переплати у розмірі 4959,90 грн, за поставлений товар відповідно видаткової накладної № 780 від 25.10.2018) база для нарахування 183060,29 грн. (188020,19 грн - 4959,90грн);

· з 04.01.2019 по 15.01.2019, за 12 днів - 1574,85 грн, (з урахуванням платіжних доручень №2407 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн та №2374 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн) база для нарахування 133060,29 грн;

· з 16.01.2019 по 16.01.2019, за 1 день - 111,51 грн, (з урахуванням платіжного доручення №36 від 16.01.2019 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 113060,29 грн;

· з 17.01.2019 по 17.01.2019, за 1 день - 101,65 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2712 від 17.01.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 103060,29 грн;

· з 18.01.2019 по 20.01.2019, за 3 дні - 245,77 грн, (з урахуванням платіжного доручення №46 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 83060,29 грн;

· з 21.01.2019 по 21.01.2019, за 1 день - 52,33 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2759 від 21.01.2019 на суму 30000,00 грн) база для нарахування 53060,29 грн;

· з 22.01.2019 по 22.01.2019, за 1 день - 32,61 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2783 від 22.01.2019 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 33060,29 грн;

Станом на 23.01.2019 за поставкою відповідно до видаткової накладної № 785 від 26.10.2018 у позивача наявний борг у розмірі 33060,29 грн. Проте з урахуванням сплати 23.01.2019 відповідно до платіжного доручення №2822 від 23.01.2019 на суму 50000,00 грн, борг позивача за поставкою від 26.10.2018 повністю погашено та наявна переплата у сумі 16939,71 грн (50000,00 - 33060,29), яка зараховується до сплати за поставку від 01.11.2018.

- відповідно до видаткової накладної №794 від 01.11.2018 поставлено товар на суму 194720,10 грн., оплата відповідно до п. 3.4. Договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 08.11.2018, отже з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу пеня нараховується наступним чином:

· з 09.11.2018 по 22.01.2019, за 75 днів - 14403,95 грн, база для нарахування 194720,10 грн;

· з 23.01.2019 по 24.01.2019, за 2 дні - 350,69 грн, (з урахуванням переплати у розмірі 16939,71 грн, за поставлений товар відповідно видаткової накладної № 785 від 26.10.2018) база для нарахування 177780,39 грн. (194720,10 грн - 16939,71 грн);

· з 25.01.2019 по 31.01.2019, за 7 днів - 1020,29 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2851 від 25.01.2019 на суму 30000,00 грн) база для нарахування 147780,39 грн;

· з 01.02.2019 по 03.02.2019, за 3 дні - 407,68 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2979 від 01.02.2019 на суму 10000,00) база для нарахування 137780,39 грн;

· з 04.02.2019 по 04.02.2019, за 1 день - 126,03 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3017 від 04.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 127780,39 грн;

· з 05.02.2019 по 05.02.2019, за 1 день - 116,17 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3037 від 05.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 117780,39 грн;

· з 06.02.2019 по 06.02.2019, за 1 день - 106,30 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3064 від 06.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 107780,39 грн;

· з 07.02.2019 по 22.02.2019, за 16 днів - 1543,05 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3079 від 07.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 97780,39 грн;

- відповідно до видаткової накладної №801 від 03.11.2018 поставлено товар на суму 149152,15 грн., оплата відповідно до п. 3.4. Договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 09.11.2018, отже пеня нараховується наступним чином:

· з 10.11.2018 по 22.01.2019, за 105 днів - 15446,44 грн, база для нарахування 149152,15 грн;

Загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 52516,97 грн. Отже позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково.

Також, позивач нараховує відповідачу 3% річних на суму 449,78 грн.

Судом перевірений розрахунок 3% річних позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначений період прострочення зобов'язання.

Суд здійснює власний розрахунок. Відповідно до видаткової накладної № 780 від 25.10.2018 поставлено товар на суму 191040,10 грн., оплата відповідно до п. 3.4. договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 01.11.2018, отже з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу 3 % річних нараховуються наступним чином:

· з 02.11.2018 по 05.11.2018, за 4 дні - 62,81 грн, база для нарахування 191040,10 грн;

· з 06.11.2018 по 29.11.2018, за 24 дні - 278,22 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2282 від 06.11.2018 на суму 50000,00 грн) база для нарахування 141040,10 грн;

· з 30.11.2018 по 25.12.2018, за 26 днів - 87,70 грн, (з урахуванням платіжних доручень №2407 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн та №2374 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн) база для нарахування 41040,10 грн;

· з 26.12.2018 по 28.12.2018, за 3 дні - 5,19 грн, (з урахуванням платіжного доручення №20 від 26.12.2018 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 21040,10 грн;

· з 29.12.2018 по 02.01.2019, за 12 днів - 6,18 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2487 від 29.12.2018 на суму 6000,00 грн) база для нарахування 15040,10 грн;

Станом на 03.01.2019 за поставкою відповідно до видаткової накладної № 780 від 25.10.2018 у позивача наявний борг у розмірі 15040,10 грн. Проте з урахуванням сплати 03.01.2019 відповідно до платіжного доручення №2499 від 03.01.2019 на суму 20000,00 грн, борг позивача за поставкою від 25.10.2018 повністю погашено та наявна переплата у сумі 4959,90 грн (20000,00 - 15040,10), яка зараховується до сплати за поставку від 26.10.2018.

- відповідно до видаткової накладної №785 від 26.10.2018 поставлено товар на суму 188020,19 грн., оплата відповідно до п. 3.4. договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 02.11.2018, отже з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу 3 % річних нараховуються наступним чином:

· з 03.11.2018 по 02.01.2019, за 61 день - 942,68 грн, база для нарахування 188020,19 грн;

· з 03.01.2019 по 03.01.2019, за 1 день - 15,05 грн, (з урахуванням переплати у розмірі 4959,90 грн, за поставлений товар відповідно видаткової накладної № 780 від 25.10.2018) база для нарахування 183060,29 грн. (188020,19 грн - 4959,90грн);

· з 04.01.2019 по 15.01.2019, за 12 днів - 131,24 грн, (з урахуванням платіжних доручень №2407 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн та №2374 від 30.11.2018 на суму 50000,00 грн) база для нарахування 133060,29 грн;

· з 16.01.2019 по 16.01.2019, за 1 день - 9,29 грн, (з урахуванням платіжного доручення №36 від 16.01.2019 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 113060,29 грн;

· з 17.01.2019 по 17.01.2019, за 1 день - 8,47 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2712 від 17.01.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 103060,29 грн;

· з 18.01.2019 по 20.01.2019, за 3 дні - 20,48 грн, (з урахуванням платіжного доручення №46 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 83060,29 грн;

· з 21.01.2019 по 21.01.2019, за 1 день - 4,36 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2759 від 21.01.2019 на суму 30000,00 грн) база для нарахування 53060,29 грн;

· з 22.01.2019 по 22.01.2019, за 1 день - 2,72 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2783 від 22.01.2019 на суму 20000,00 грн) база для нарахування 33060,29 грн;

Станом на 23.01.2019 за поставкою відповідно до видаткової накладної № 785 від 26.10.2018 у позивача наявний борг у розмірі 33060,29 грн. Проте з урахуванням сплати 23.01.2019 відповідно до платіжного доручення №2822 від 23.01.2019 на суму 50000,00 грн, борг позивача за поставкою від 26.10.2018 повністю погашено та наявна переплата у сумі 16939,71 грн (50000,00 - 33060,29), яка зараховується до сплати за поставку від 01.11.2018.

- відповідно до видаткової накладної №794 від 01.11.2018 поставлено товар на суму 194720,10 грн., оплата відповідно до п. 3.4. договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 08.11.2018, отже з урахуванням часткової сплати відповідачем суми основного боргу 3 % річних нараховуються наступним чином:

· з 09.11.2018 по 22.01.2019, за 75 днів - 1200,33 грн, база для нарахування 194720,10 грн;

· з 23.01.2019 по 24.01.2019, за 2 дні - 29,22 грн, (з урахуванням переплати у розмірі 16939,71 грн, за поставлений товар відповідно видаткової накладної № 785 від 26.10.2018) база для нарахування 177780,39 грн. (194720,10 грн - 16939,71 грн);

· з 25.01.2019 по 31.01.2019, за 7 днів - 85,02 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2851 від 25.01.2019 на суму 30000,00 грн) база для нарахування 147780,39 грн;

· з 01.02.2019 по 03.02.2019, за 3 дні - 33,97 грн, (з урахуванням платіжного доручення №2979 від 01.02.2019 на суму 10000,00) база для нарахування 137780,39 грн;

· з 04.02.2019 по 04.02.2019, за 1 день - 10,50 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3017 від 04.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 127780,39 грн;

· з 05.02.2019 по 05.02.2019, за 1 день - 9,68 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3037 від 05.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 117780,39 грн;

· з 06.02.2019 по 06.02.2019, за 1 день - 8,86 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3064 від 06.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 107780,39 грн;

· з 07.02.2019 по 22.02.2019, за 16 днів - 128,59 грн, (з урахуванням платіжного доручення №3079 від 07.02.2019 на суму 10000,00 грн) база для нарахування 97780,39 грн;

- відповідно до видаткової накладної №801 від 03.11.2018 поставлено товар на суму 149152,15 грн., оплата відповідно до п. 3.4. договору здійснюється протягом 5 банківських днів, тобто до 09.11.2018, отже 3 % річних нараховуються наступним чином:

· з 10.11.2018 по 22.01.2019, за 105 днів - 1287,20 грн, база для нарахування 149152,15 грн;

Загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 4367,76 грн. Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції, які нараховує на суму 13518,63 грн.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки в розрахунку деякі періоди нарахування не відповідають вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011р. №386, інфляція - це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених наказом Держстату України 01.07.2013 №190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014р. №371 та від 05.11.2015р. №315) (далі - Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Законодавчо визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції - місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

З огляду на викладене, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на частину місяця, оскільки найменший період визначення інфляційних втрат складає місяць.

Оскільки право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції виникло у листопаді 2018, період нарахування інфляційних втрат починається з 01.12.2018.

За розрахунком суду:

· за поставлений товар 25.10.2018 на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 15040,10 грн, граничний термін сплати до 01.11.2018, нараховується з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 120,32 грн.;

· за поставлений товар 26.10.2018 на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 188020,19 грн граничний термін сплати до 02.11.2018, нараховується з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 1504,16 грн.;

· за поставлений товар 01.11.2018 на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 194720,10 грн граничний термін сплати до 08.11.2018, нараховується з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 1504,16 грн;та з 01.01.2019 по 31.01.2019 - 1477, 80 грн. з урахуванням сплати, на суму, що існувала на кінець місяця - 1477,80 грн;

· за поставлений товар 03.11.2018 на суму боргу, що існувала на кінець місяця - 149152,15 грн граничний термін сплати до 09.11.2018, нараховується з 01.12.2018 по 31.01.2019 - 2696,67 грн.;

Загальна сума інфляційних втрат у розмірі, що підлягає стягненню з відповідача складає 7356,71 грн. Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором стосовно здійснення повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, позов є правомірним та обґрунтованими та підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог від 26.02.2019, судовий збір у сумі 4627,42 грн підлягає поверненню з Державного бюджету на користь позивача.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в частині закриття провадження по справі підлягає стягненню з відповідача з урахуванням того, що саме неправомірні дії відповідача призвели до звернення позивача до суду з позовом, у тому числі щодо стягнення суми основного боргу, який відповідач сплатив тільки після звернення позивача до суду. Тобто судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням суми на яку суд закрив провадження. (301173,98 грн. - сума позовних вимог задоволена судом та щодо яких закрите провадження *3127,42 грн. (сума судового збору, яка підлягає сплаті з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог/ 308494,36 грн. (сума яка заявлена позивачем до стягнення).

Керуючись статтями 129, 130, 191, п. 2 ч. 1 ст. 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп боргу за відсутністю предмета спору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб» (вул.Лізи Чайкіної, б.56, Дружківка, Донецька область, 84206, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рідна хата» (вул. Шевченка, 75-В, м.Вільнянськ, Запорізька область, 70002, ) заборгованість у розмірі 136932 (сто тридцять шість тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн 54 коп - основного боргу, 52516 (п'ятдесят дві тисячі п'ятсот шістнадцять) грн. 97 коп - пені, 7356 (сім тисяч триста п'ятдесят шість) грн. 71 коп - інфляційних втрат та 4367 (чотири тисячі триста шістдесят сім) грн 76 коп - 3 % річних, та суму судового збору у розмірі 3017 (три тисячі сімнадцять) грн 61 коп.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Рідна хата» (вул. Шевченка, 75-В, м.Вільнянськ, Запорізька область, 70002, ) з державного бюджету України судовий збір у сумі 4627 (чотири тисячі шістсот двадцять сім) грн 42 коп, сплачений згідно платіжного доручення №184 від 10.01.2019.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 18.03.2019.

Суддя Д.М. Огороднік