ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2019р. Справа №905/272/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Баган А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь Донецької області,

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман Донецької області,

про: стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 10134,82грн.,

без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 10134,82грн.,

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вугілля по залізничній накладній №48103790 від 30.01.2018р. не забезпечив збереження вантажу у вагонах №№59196089, 59190496, у зв'язку з чим спірні вагони прибули з нестачею вантажу, що підтверджується складеними комерційними актами №484809/51, 484809/52 від 01.02.2018р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.02.2019р. справу було призначено в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлений сторонам строк до 08.03.2019р. для подання в тому числі відзиву на позов, відповіді на відзив.

18.02.2019р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив №2022/197 від 13.02.2019р., в якому просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на складення комерційних актів з порушенням Правил складання актів. Також відповідач вважає, що факт отримання позивачем фактичних збитків спростовується відомостями, вказаними у рахунку-фактурі №91865630 від 30.01.2018р. та акті прийому-передачі №91865630 від 30.01.2018р.

01.03.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь №09-2/23 від 25.02.2019р. на відзив, в якому заперечив проти доводів відповідача.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Однак станом на 18.03.2019р. клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне:

30.01.2018р. ПРАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажено на адресу ПРАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вантажоодержувач) за залізничною накладною №48103790 у вагонах №№59196089, 59190496 насипом кокс доменний, у вологому стані. Вантаж прийнятий до перевезення відповідно до накладної масою нетто: у вагоні №59196089 - 53050кг, у вагоні №59190496 -54050кг.

В накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж маркований вапном поздовжньою смугою вздовж вагону. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.1-4 гл.14 Додатка 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Так, на станції призначення Сартана Донецької залізниці було здійснено комісійне переважування вагонів №59196089 та №59190496, за результатами якого складені комерційні акти: №484809/51 від 01.02.2018р. до вагону №59196089 та №484809/52 від 01.02.2018р. до вагону №59190496, відповідно до яких встановлено наступне.

Комерційним актом №484809/51 від 01.02.2018р. встановлено, що у вагоні №59196089 за документом значиться: нетто 53050кг, фактично при переважуванні виявилось: брутто 79400кг, тара 28000кг, нетто 51400кг, що менше, ніж зазначено у документі на 1650кг. Вагон зважувався двічі, результат не змінився. Навантаження в вагоні насипом, вище бортів 30-40см, шапкою, вантаж маркований однією смугою по довжині вагона вапном, слабко виражена. По ходу поїзда над 1-2 конусом праворуч є виїмка довжиною 300см, шириною 150см, глибиною 60-80см, в районі виїмки маркування порушено. Течі вантажу немає. Вагон технічно справний. З моменту прибуття та до комерційного провішування вагон находився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст. Сартана. Завідуючий вантажним двором по штатному розкладу не значиться.

За даними комерційного акту №484809/52 від 01.02.2018р. у вагоні №59190496 за документом значиться: нетто 54050кг, фактично при переважуванні виявилось: брутто 81150кг, тара 28500кг, нетто 52650кг, що менше, ніж зазначено у документі на 1400кг. Вагон зважувався двічі, результат не змінився. Навантаження в вагоні насипом, вище бортів 30-40см, шапкою. Вантаж маркований однією смугою по довжині вагона вапном, слабко виражена. По ходу поїзда над 1-2 конусом праворуч є виїмка довжиною 350см, шириною 160см, вглиб 60-80см, в районі виїмки маркування порушено. Течі вантажу немає. Технічно справний. З моменту прибуття та до комерційного провішування вагон находився під охороною служби безпеки комбінату Азовсталь і комерційних агентів ст. Сартана. Завідуючий вантажним двором по штатному розкладу не значиться.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказаними комерційними актами, позивач вважає, що відповідач своїх зобов'язань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та позицію сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Отже, за накладною №№48103790 залізниця прийняла у ПРАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов'язалася доставити його на станцію призначення - Сартана Донецької залізниці ПРАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь".

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Оскільки спірні вагони прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у спірній накладній, засвідчено комерційними актами №484809/52 та №484809/51 від 01.02.2018р.

Суд приймає до уваги встановлені комерційними актами сліди доступу до вантажу, виїмки над люками у спірних вагонах, порушення маркування, ознаки втрати вантажу під час перевезення. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Відповідно до п. 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Судом дійшов висновку, що всі спірні комерційні акти підписані уповноваженими особами: комерційний акт №484809/51 підписан ДСМ ОСОБА_1, ком. агентом ОСОБА_2, агент ком. ОСОБА_3 та и.о. інженером ОСОБА_4; комерційний акт №484809/52 підписан ком. агентом ОСОБА_2, агент ком. ОСОБА_3 та и.о. інженером ОСОБА_4, з огляду на що вказані акти є належними доказами на підтвердження факту незбереження вантажу під час його перевезення.

В світлі приписів ст. 73 та ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, в матеріалах справи відсутні посилання та будь-які докази, які б підтверджували відсутність повноважень у вказаних осіб на підписання спірних комерційних актів.

При цьому суд відзначає, що комерційні акти не містять підпису начальника вантажного району, оскільки відповідно до змісту розділу "Д" актів по станції Сартана Донецької залізниці така посада у штатному розписі на дату складання актів була відсутня.

Згідно з п. 9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт в тому числі підписаний заступником начальником станції, отже своїм підписом вказана посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

Щодо доводів відповідача про те, що при перевірці маси вантажу були присутні представники вантажоодержувача Верлан і Данцова, натомість підписи цих осіб в комерційних актах відсутні, суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до змісту комерційних актів, при перевірці маси вантажу були присутні представники одержувача ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" особи Верлан і Данцова.

Разом з тим, вказані особи не мали повноважень з підписання комерційних актів, про що свідчить письмові пояснення позивача у відповіді на відзив. За твердженнями позивача, робітники Верлан і Данцова є особами, які обслуговують вантажні ваги на яких здійснювалася перевірка маси вантажу в спірних вагонах.

Таким чином, наявні в матеріалах справи комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належним доказам на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України, Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно матеріалів справи, у спірній накладній у графі найменування вантажу зазначено, що вантаж у вологому стані. Відповідно до з наведеного у позові розрахунку, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі.

Посилаючись на акт прийому-передачі №91865630 від 30.01.2018р. між ПрАТ "АКХЗ" та ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" та рахунок-фактуру №91865630 від 30.01.2018р., позивач у позові здійснив розрахунок позовних вимог виходячи з вартості однієї тони коксу доменного у розмірі 11161грн. 70коп. з ПДВ. Вказані документи з боку вантажовідправника підписані директором з комерційних питань, головним бухгалтером та начальником відділу збуту, скріплені печаткою.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

Доводи відповідача у відзиві про те, що факт отримання позивачем збитків спростовується вищевказаними рахунком вантажовідправника та актом приймання-пердачі з огляду на різницю між розділами ваги вантажу "вага фактична" та "вага наведена" у співвідношенні до ваги втраченого вантажу (за даними комерційних актів) з урахуванням норми природної втрати, суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до акту прийому-передачі №91865630 від 30.01.2018р. у графі 6, 7 вказані показники маси одного і того ж вантажу "вага фактична" та "вага наведена", з яких: "вага фактична" - це відомості, які вносяться згідно даних залізничної накладної, а "вага наведена" - розраховується відповідно до умов договору за системою знижок/приплат з урахуванням показників якості вантажу.

У зв'язку з чим, вказані відомості є показниками маси одного і того ж вантажу, який був поставлений та прийнятий за актом приймання-передачі №91865630 від 30.01.2018р.

Крім того, вказаний вантаж позивачем сплачений у повному обсязі, про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка банку.

Таким чином, доводи відповідача у відзиві щодо відсутності документального підтвердження понесення позивачем збитків у пред'явленому до стягнення розмірі спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, своїх зобов'язань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м.Маріуполь Донецької області, до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман Донецької області, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 10134,82грн., - задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, буд.1, ) суму збитків у розмірі 10134грн. 82коп., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1921грн.00коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 18.03.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова