УХВАЛА

18 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/4747/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Погребняк В.Я.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго",

боржник - Публічне акціонерне товариство "Одеський нафтопереробний завод",

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна"

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна"

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду

від 28.01.2019

у складі колегії суддів: Аленін О.Ю. (головуючий), Лавриненко Л.В., Таран С.В.

у справі №916/4747/15

за заявою Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна Компанія Одесаобленерго"

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод"

ВСТАНОВИВ:

08.02.2019 поштовим відправленням через Південно-західний апеляційний господарський суд Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №916/4747/15 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/4747/15 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.03.2019.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, скаржником предметом касаційного оскарження визначено ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019, якою повернено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 у справі №916/4747/15.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 затверджено реєстр визнаних судом вимог конкурсних кредиторів до Публічного акціонерного товариства "Одеський нафтопереробний завод" на загальну суму 14 582 912 265, 02 грн.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду від 18.08.2016, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що про оскаржувану ухвалу суд першої інстанції генеральний директор товариства-скаржника дізнався лише 17.12.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень з посиланням на те, що починаючи з 2016 року і дотепер працівники Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" не можуть потрапити до своїх робочих місць, а, відповідно, товариство позбавлене можливості одержання поштової кореспонденції, яка надходить на його адресу.

Згідно з частиною 2 статті 260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Частиною 4 статті 174 ГПК України передбачено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відповідно до частини 3 статті 260 ГПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і підстави, вказані особою у заяві, визнані судом неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції та вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.12.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" залишено без руху з підстав ненадання ним документів, що підтверджують сплату судового збору за подання апеляційної скарги у встановлених законом порядку і розмірі; недолучення до апеляційної скарги доказів направлення її копії з додатками учасникам справи №916/4747/15, а також з огляду на визнання судом неповажними зазначених скаржником при поданні апеляційної скарги причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду від 18.08.2016; надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення скаржнику копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

При прийнятті ухвали від 28.01.2019, що є предметом касаційного оскарження, судом апеляційної інстанції встановлено, що копію ухвали апеляційного суду від 27.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" одержало 14.01.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 04.01.2019.

22.01.2019 до апеляційного суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків поданої ним апеляційної скарги, до якої скаржником долучено квитанцію про сплату судового збору на суму 4 134 грн.

Повертаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" ухвалою від 28.01.2019 в порядку частини 4 статті 174 ГПК України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником у строк, визначений ухвалою суду від 27.12.2018 (тобто до 24.01.2019 з урахуванням обставин вручення її копії скаржнику 14.01.2019), не усунено недоліків поданої ним апеляційної скарги щодо надання суду доказів направлення копії апеляційної скарги з додатками учасникам справи №916/4747/15, а також не зазначено інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, які скаржник вважає поважними, що стало підставою для повернення йому апеляційної скарги без розгляду.

Пунктом 2 частини 2 статті 293 ГПК України визначено як підставу для відмови у відкритті касаційного провадження у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) визнання Судом касаційної скарги необґрунтованою, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на таке, Верховний Суд вважає, що правильне застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права (статей 174, 260 ГПК України) є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування при прийнятті ухвали від 28.01.2019 у справі №916/4747/15 про повернення апеляційної скарги з підстав неусунення скаржником всіх її недоліків у встановлений ухвалою апеляційного суду від 27.12.2018 строк.

З огляду на таке, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №916/4747/15 слід відмовити на підставі пункту 2 частини 2 статті 293 ГПК України.

Також, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що доводи касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" не спрямовані на обґрунтування невідповідності ухвали суду апеляційної інстанції від 28.01.2019 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" на ухвалу місцевого суду від 18.08.2016 у справі №916/4747/15 нормам процесуального права, а зводяться до висновків про формальний розгляд апеляційним судом клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду від 18.08.2016 при прийнятті ухвали від 27.12.2018 про залишення апеляційної скарги без руху за умов невиконання скаржником обов'язку щодо наведення інших підстав для поновлення такого процесуального строку в силу частини 3 статті 260 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статями 174, 234, 235, 258, 260, частиною 1 статті 287, пунктом 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергія і Газ Україна" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №916/4747/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк