номер провадження справи 9/6/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 Справа № 908/47/19

м.Запоріжжя

За позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця, (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; адреса для листування: Виробничий підрозділ Знамянська дирекція залізничних перевезень регіональної філії Одеська залізниця ПАТ Українська залізниця, 27400, Кіровоградська область, м. Знамянка, вул.Жовтнева, 10)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, (69008, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72)

про стягнення суми 44600,00 грн. штрафу

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2790 від 01.11.2018;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 20-153 від 12.12.2018; ОСОБА_3, довіреність № 30-36 від 15.11.2018;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 09.01.2019 надійшла позовна заява Акціонерного товариства Українська залізниця до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, про стягнення суми 44600,00 грн. штрафу.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 09.01.2019 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/47/19 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 14.01.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/47/19 (номер провадження 9/6/19) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. За клопотанням відповідача, 05.02.2019 постановлено ухвалу про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 13.02.2019. Ухвалою суду від 13.02.2019 розгляд справи відкладено на 12.03.2019.

12.03.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані наступним. За накладною № 45993318 зі станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці відповідачем до станції призначення Гуменці Південно-Західної залізниці відправлено вагон з вантажем шлаки гранульовані, зазначивши в накладній масу вантажу у вагоні №53575619 69700 кг, тара 23400 кг. В процесі перевезення вантажу 14.11.2018 на станції Знам`янка Одеської залізниці в зазначеному вагоні було виявлено невідповідність маси вантажу, вказаного у перевізних документах, що відображено в акті загальної форми № 87832 та здійснено контрольне зважування на вагонних вагах, про що складено комерційний акт № 410006/280/7, згідно з яким: брутто 83500 кг, нетто 60150 кг, тара 23400 кг, різниця у дійсній вазі та вазі, зазначеній у накладній 9550 кг. При прибутті вагону на станцію призначення проведено видачу та перевірку маси вантажу, про що зазначено в розділі «Є» комерційного акта. За неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача суму 44600 грн. штрафу - у розмірі пятикратної провізної плати, яка становила 8920,00 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 307, 315 ГК України, ст.ст. 920, 925 ЦК України, п.п. 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, Правилами складання актів.

Відповідач позов не визнав з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись, зокрема, на наступне. Зважування відповідачем вагону №5357519 було здійснено на повірених у встановленому порядку, справних вагонних вагах. У залізничній накладній № 45993318 зазначено масу вантажу 69700 кг, що відповідає масі, визначеній у результаті зважування. При відправленні відповідачем було оформлено вказану залізничну накладну як електронний перевізний документ, про що свідчать відмітки в графах 55,56 накладної, а саме ЕЦП вантажовідправника та дата прийняття вантажу до перевезення. В п. 17 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що порядок застосування електронного перевізного документа визначається Порядком застосування електронного перевізного документа під час перевезення вантажів залізничним транспортом, затвердженим наказом Мінтрансзвязку від 01.11.2010 № 800, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.04.2011 за № 478/19216. Позивачем долучено до матеріалів справи копію залізничної накладної №45993318, яка не відповідає ані формі електронного перевізного документа, ані перевізному документу в паперовій формі. Накладна містить дописи та відмітки, які не передбачено для оформлення електронного перевізного документа, в той же час в ній відсутні відмітки, передбачені Правилами оформлення перевізних документів, особисті підписи осіб, які брали участь у його складанні. Запис, зроблений у графі 49 накладної щодо комерційного акту про нестачу не засвідчено посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій було внесені зміни до перевізного документа, що є обовязковим згідно з Правилами, накладна не містить відомостей стосовно акту загальної форми № 87832 від 13.11.2018. Комерційний акт № 410006/280/7 від 14.11.2018 складений з порушенням Правил складання актів, затверджених Міністерством транспорту України № 334 від 28.05.2002. Комерційний акт, в тому числі, підписаний працівником станції ОСОБА_4, підтвердження відповідних повноважень якого на підписання такого акту відсутні, представники відповідача у перевірках на транзитній станції Знамянка та станції призначення Гуменці участі не приймали. У комерційному акті не зазначено жодного реєстраційного номеру ваг, на яких відбувалось зважування на ст. Знамянка, їх заводського номеру, номеру реєстрації ваг на залізниці та у державному реєстрі засобів вагоновимірювальної техніки; відсутня інформація щодо вантажопідйомності ваг. Із доданої до позовної заяви копії технічного паспорту вагонних ваг № НОМЕР_1 вбачається, що ваги не були повірені та не пройшли перевірку-огляд у передбачені технічним паспортом інтервали: 12 та 6 місяців, відсутні відбитки повірочного тавра навпроти записів про повірку ваг державним повірником 07.09.2017 та 05.09.2018, згідно запису комерційного ревізора вбачається, що станом на 30.09.2018 ваги не були повірені та перевірені. Встановити дійсну фактичну дату повірки з технічного паспорту неможливо, з огляду на що можна дійти висновку, що зважування проводилось на неповірених вагонних вагах, що є порушенням Статуту залізниць. З протоколу зважування від 14.11.2018 не зрозуміло на яких саме вагах здійснювалося зважування вагону №53575619 та яким працівником залізниці. Інформація у протоколі зважування щодо величини різниці в вазі вантажу (9850 кг) суперечить даним комерційного акту (9550 кг). Контрольне зважування здійснюється лише у статичному режимі, що дає можливість точно визначити вагу вантажу. Відповідно до інформації, вказаної у протоколі зважування, інтервал між зважуванням вагонів становить від 1 хв. 22 сек. до 2 хв. 38 сек., що свідчить про те, що зважування відбувалось без розчеплення вагонів, в той час як згідно з комерційним актом зважування вагонів здійснювалось із розчепленням вагонів. Отже, інформація щодо способу зважування, зазначена у комерційному акті не відповідає фактичним обставинам. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що залізнична накладна та комерційний акт не є належними та допустимими доказами. Відповідач зазначив також про те, що з п.12 Правил складання актів вбачається, що по прибуттю вагону на станцію призначення позивач зобовязаний був знову прости перевірку вантажу та зважити вагон на вагонних вагах. Зважаючи на те, що станція призначення Гуменці є невеликою лінійною станцією, яка не має своїх вагонних ваг, випливає висновок про те, що запис у розділі «Є» комерційного акту здійснено без фактичної перевірки, відсутній засвідчувальний штемпель станції про результати перевірки. На підставі викладеного, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Від позивача 11.02.2019 надійшла відповідь на відзив, від відповідача 28.02.2019 заперечення на відповідь на відзив.

01.03.2019 від позивача до суду надійшло письмове клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії технічного паспорту на ваги та копії протоколу зважування.

Відповідач надав письмове заперечення проти доручення доказів до матеріалів справи.

Зазначене клопотання позивача залишено судом без розгляду, оскільки вказані докази подано з порушенням вимог ч. 2 ст. 80 ГПК України, відповідно до якої позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, судом враховано відсутність повідомлення суду про неможливість подання таких доказів (із зазначенням причин) разом із позовною заявою або відповіддю на відзив.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Позивачем не зазначено поважності причин пропуску строку для подання доказів та причин неможливості їх подання у встановлений законом строк. При цьому, суд звертає увагу, що провадження у даній справі було відрито в порядку спрощеного позовного провадження ще 14.01.2019.

На підставі викладеного, клопотання позивача залишено судом без розгляду, докази до розгляду судом не прийнято.

12.03.2019 від відповідача до суду надійшло письмове клопотання про витребування доказів у Регіональної філії Південно-західна залізниця АТ Українська залізниця інформації та копії документів.

Позивач проти задоволення зазначеного клопотання усно заперечив.

Судом клопотання відповідача про витребування доказів залишено без задоволення, оскільки воно подане відповідачем з порушенням строку, визначеного в ч. 1 ст. 81 ГПК України, та без належного обґрунтування неможливості його подання у встановлений законом строк. Клопотання про поновлення процесуального строку для подання відповідного клопотання від відповідача також не надходило.

12.03.2019 до суду також надійшло письмове клопотання ПАТ ЗМК Запоріжсталь про зменшення розміру штрафних санкцій, у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на висновки Верховного Суду по справам № 916/3615/16 від 23.03.2018, №906/754/17 від 25.06.2018, відсутність негативних наслідків для залізниці чи третіх осіб у звязку з недовантаженням відповідачем вагону, скрутне фінансове становище відповідача та неспіврозмірність штрафу у порівнянні з вчиненим порушенням, а також отриманим відповідачем прибутком від реалізації вантажу. На підставі викладеного, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до 8920,00 грн.

Представник позивача заперечив проти вказаного клопотання як з підстав того, що воно подане із порушенням встановлених процесуальних строків, так і по суті.

Суд визнав за можливе прийняте вказане клопотання до розгляду. В даному випадку, судом враховано, що вимог стосовно строків подання подібних клопотань ГПК України не визначено, а тому такі клопотання можуть подаватись до суду на будь-якій стадії провадження у справі до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Вантажовідправником ПАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь відповідно до залізничної накладної № 45993318 від 11.11.2018 оформлено перевезення вантажу шлаки гранульовані (насипом) у вагоні № 53575619 зі станції відправлення Запоріжжя-Ліве до станції призначення Гуменці, в якій зазначена маса вантажу, визначену відправником 69 700 кг (графа 24). У графі 26 накладної зазначено спосіб визначення маси: на вагонних вагах (150 т), заводський № 47.

13.11.2018 на станції Знамянка Одеської залізниці складено акт загальної форми №87832 в якому зазначено, що у вагоні № 53575619 (номер поїзду 2241), накладна №45993318 від 11.11.2018, що прибув на станцію 13.11.2018 (неелектрофікована колія), виявлено комерційну несправність невідповідність маси вантажу, вказаної у перевізних документах, показанням ваг, недостача вантажу. Вказано, що значиться навантаження насипом, фактично вантаж навантажений нижче бортів 700 мм. Слідів втрати, крадіжки вантажу немає. Обсяг кузову на вагоні відсутній. Вагон відчеплено для перевірки.

14.11.2018 складено комерційний акт № 410006/280/7 згідно та на додаток до акта загальної форми станції Знамянка № 87832 від 13.11.2018. У розділі Д комерційного акту зазначено, що при зважуванні вищевказаного вагона з розчепкою 14.11.2018 на тензометричних статичних вагонних вагах СВ-150000В2 ст. Знамянка Од. (держповірка ваг 05.09.2018) працівником станції ОСОБА_5, в присутності заступника начальника станції ОСОБА_6, виявилось брутто: 83550 кг, тара з документа: 23400 кг, нетто 60150 кг, що складає різницю ваги проти документу в бік зменшення на 9550 кг. По штатному розкладу зав. вантажним двором відсутній. Зазначений акт підписаний начальником станції та вищевказаними заступником начальника станції й працівником станції, а також одержувачем. У розділі акту «Є» - Відмітка станції призначення про стан вантажу, який прибув з актом попутної станції, вказано, що під час перевірки різниці проти цього акту не виявлено. Вказаний комерційний акт підписано начальником станції призначення: ОСОБА_7, начальником вантажного району ОСОБА_8 та працівником станції ОСОБА_9

В матеріалах справи міститься копія технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки вагонних ваг станції Знамянка Одеської залізниці, оформленого 07.02.2013, тип ваг тензометр, заводський № НОМЕР_1, прийнято в експлуатацію 28.12.2012, строк експлуатації встановлений виробником 10 років. границі зважування ЗВВТ: найменша 1 т, найбільша 150 т; для вагонних ваг найбільше навантаження 100 т.

Позивач на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, у зв'язку із неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у залізничній накладній № 45993318, вагон № 53575619, нарахував відповідачу штраф у розмірі 44 600,00 грн., з розрахунку: провізна плата за накладною № 45993318 за вагон № 53575619, за всю відстань перевезення 8920,00 грн. х 5 = 44 600,00 грн.

Несплата відповідачем зазначеного штрафу стала підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Згідно зі ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків є зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 3, 8 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України Про транспорт, цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Статутом залізниць України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, визначено обовязки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних підїзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту залізниць).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст.ст. 23, 37 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником.

Наказом Міністерства транспорту та звязку України № 800 від 01.11.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.04.2011 за № 478/19216, затверджено Порядок застосування електронного перевізного документа під час перевезення вантажів залізничним транспортом.

Відповідно до п. 1.5 цього Порядку, електронні перевізні документи (далі - ЕПД) сукупність електронних документів (далі - ЕД), що визначені Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в яких зафіксована інформація у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. ЕПД повинні містити інформацію, визначену для накладної (яка на кожне відправлення вантажу повинна подаватися відправником станції навантаження) Правилами перевезення вантажів

Згідно з п. 1.8 візуальні форми подання ЕД (відображення даних, які вони містять на папері у формі, придатній для приймання їх змісту людиною), роздруковані на папері, засвідчені в установленому законодавством порядку, є паперовими копіями ЕПД.

Відповідно до п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів, затвердженихх наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесенні належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому викладі роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Технічні характеристики паперу, призначеного для оформлення накладної, повинні забезпечувати придатність для роздруківки на принтері, а також якісне проставлення відміток залізниці на всьому шляху перевезення. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обовязково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.

Накладна в електронному вигляді складається у формі електронної реєстрації даних, які можуть бути трансформовані у письмовий запис. Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних, повинні відповідати вимогам законодавства.

Порядок обміну електронною накладною між відправником та залізницею, а також залізницею та одержувачем зазначається в договорі між вантажовласником і залізницею. У разі внесення змін до електронної накладної попередні дані зберігаються. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею та одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем (ст. 23 Статуту залізниць України).

Відповідно до п. 8 Правил складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334, про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

Згідно з п. 4.3 Правил оформлення перевізних документів, у разі складання акта у графі 49 «Відмітки залізниці» зазначається його номер і коротко причина, з якої його складено. Накладна № 45993318 від 11.11.2018, копія якої надана в матеріали справи (додана до позовної заяви), згідно з поясненнями позивача є електронним перевізним документом, який був переведений у паперову форму у відповідності до вищенаведених приписів Порядку та Правил оформлення перевізних документів, чим пояснюється внесення до неї записів, вчинених рукописним текстом.

Графа 49 накладної містить зазначення про складний комерційний акт № 410006/280 про нестачу 9550 кг, період часу затримки вагону, що відповідає вимогам п.4.3 Правил оформлення перевізних документів. Вимоги щодо необхідності зазначення в даній графі накладної інформації про складання акту загальної форми відсутні.

У графах 51 та 52 накладної міститься штемпель станції призначення з датою прибуття та видачу вантажу одержувачу, у графі 50 запис працівника станції призначення щодо видачі вантажу згідно акту № 410006/280/7. Запис у графі 53 накладної, здійснений від руки, про засвідчення уповноваженою особою вантажоодержувача даних із накладенням ЕЦП, є відображенням (перенесенням) даних електронного перевізного документу на його паперову форму.

Крім того, наявність недоліків у перевізних документах не спростовує факту наявності виявленого порушення.

Отже, посилання відповідача на відсутність у графах 42, 46 та 49 накладної відміток станції призначення про остаточний розрахунок на станції призначення, інформації про повідомлення вантажоодержувача про прибуття вантажу, особистого підпису працівника станції (посадової особи) про внесення змін до перевізного документа не є підставою для визнання зазначеної накладної неналежним доказом під час вирішення спору про стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу, який є предметом розгляду у даній справі.

Безпідставним є також твердження відповідача про те, що комерційний акт №41006/280/7 від 14.11.2018 складений з порушенням Правил складання актів, у звязку із чим не є належним та допустимим доказом у даній справі.

Відповідно до п. 10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Згідно з положеннями ст. 52 Статуту залізниць на станціях призначення залізниця зобовязана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до вимог п. 12 Правил, на станції призначення у розділі «Є» комерційного акту № 410006/276/9 від 14.11.2018 зроблено запис про те, що під час перевірки різниці проти даного акту не виявлено, й засвідчено дану відмітку шляхом підписання відповідальними особами станції призначення, чим підтверджено відповідність даних щодо виявленої різниці у вазі вантажу згідно з комерційним актом № 41006/280/7 від 14.11.2018.

На виконання п. 10 Правил, комерційний акт № 410006/276/9 від 14.11.2018 був підписаний начальником станції ОСОБА_10, заступником начальника станції ОСОБА_6, працівником станції ОСОБА_5, а також представником одержувача ОСОБА_11 Зауваження до акту зі сторони вантажоодержувача відсутні, отже вимоги про перевірку на станції призначення маси вантажу одержувачем не заявлено не було.

В пункті 5 Правил приймання вантажів до перевезення, передбачено, що загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобовязаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

За змістом пункту 1.5 вказаної Інструкції, для визначення маси вантажів, що перевозяться залізничним транспортом, можуть застосовуватися електромеханічні (електронні) та важільні вагонні ваги для зважування із зупинкою та зважування у русі, а також інші засоби ваговимірювальної техніки, передбачені Правилами приймання вантажів до перевезення.

Згідно з п. 7 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

У накладній № 45993318 вантажовідправником ПАТ ЗМК Запоріжсталь вказано масу вантажу у вагоні №53575619 69700 кг, зважування якого здійснено на вагонних вагах (150 т) відправника. Вантажовідправником підтверджено правильність відомостей, винесених до накладної, шляхом накладення ЕЦП на ЕПД (графа 55 накладної).

В комерційному акті № 410006/280/7 від 14.11.2018, складеному на проміжний станції, зазначено, що зважування вагону на транзитній станції Знамянка на шляху слідування вантажу, що не суперечить Статуту, здійснено на тензометричних статичних вагонних вагах СВ-150000В2 (держповірка ваг 05.09.2018), які згідно з записами у технічному паспорті вагонних ваг визнано придатними для зважування вантажів, що перевозяться залізничним транспортом, похибка в межах нормованих. Згідно даних технічного паспорта зазначених вагонних ваг, міжповірочний інтервал складає 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками у 6 місяців. За наслідками зважування вагона №53575619 з розчепкою, залізницею виявлено невідповідність маси вантажу, вказаної в перевізному документі (накладна 45993318), а саме: виявлено різницю в бік зменшення на 9550 кг.

При зважуванні вагону 53575619 на станції Знамянка використовувались тензометричні статичні вагонні ваги СВ-150000В2. Із наданих позивачем пояснень слідує, що згідно з технічною документацією принцип дії ваг полягає у перетворенні навантаження в електричний сигнал за допомогою ваговимірювальних тензодатчиків з подальшою його обробкою в цифровий вигляд і індикацією електронним терміналом. До отриманої інформації щодо результатів зважування відсутня можливість стороннього втручання, а результати зважування роздруковуються в тому вигляді, в якому передбачено програмним забезпеченням.

Результати зважування відображено у протоколі зважування партії навантажених вагонів від 14.11.2018 (а.с.17), згідно з яким відхилення ваги нетто у вагоні № 53575619 склала - 9,85 кг. Остаточна різниця ваги, згідно з поясненнями позивача, здійснювалася шляхом віднімання від значення брутто маси тари та маси нетто, зазначеної у накладній. Різниця між даними в накладній та фактичній масі склала 9550 кг, про що і було зазначено в комерційному акті.

При цьому, суд зауважує, що в даному випадку істотне значення має сам факт наявності виявленої залізницею різниці між фактичною вагою вантажу та даними, вказаними відправником у перевізному документі, а не величина даної різниці.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини (Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що накладна та комерційний акт є належними та допустимими доказами, твердження відповідача про зворотнє спростовуються вищенаведеними висновками суду. Інші доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують факту виявленого порушення.

Пунктом 2.3. Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 861/5082, визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, вказаних ним у перевізному документі.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобовязана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138) передбачено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача, з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Пунктом 5.5. розділу 4 Правил перевезення вантажів встановлено, що якщо під час перевезення або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно до ст. 122 Статуту залізниць України.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно з накладною № 45993318 вартість перевезення склала 8920,00 грн., отже пятикратний розмір провізної плати складає 44600,00 грн., що і становить суму штрафу за неправильне зазначення маси вантажу, яка заявлена до стягнення.

Враховуючи досліджені судом докази та обставини справи, суд дійшов висновку, що на підставі вищенаведених приписів законодавства позовні вимоги про стягнення з відповідача суми штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про зменшення розміру штрафу до розміру однієї провізної плати, а саме - до 8920,00 грн., з посиланням на відсутність негативних наслідків для залізниці та неспіврозмірності штрафу у звязку з вчиненим порушенням відповідачем, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зазначити, що зменшення розміру санкцій є правом, а не обовязком суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.02.2019 по справі № 914/2339/17, зокрема, зазначено, що відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Отже, правові підстави для зменшення штрафу відсутні.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задовольняються судом повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) суму 44600 (сорок чотири тисячі шістсот) грн. 00 коп. штрафу, суму 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 19.03.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва