ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.03.2019 Справа № 905/2384/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та штрафу в загальному розмірі 43386 грн. 22 коп.,-

За участю представників сторін:

від позивача - Мамедова Н.Т. (за довіреністю);

від відповідача - не з'явились;

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та штрафу в загальному розмірі 43386 грн.22 коп.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/2384/18, підготовче судове засідання призначено на 17.01.2019.

11.01.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 17.01.2019 у режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.01.2019 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у зв'язку з відсутню технічної можливості у Слов'янського міськрайонного суду Донецької області.

16.01.2019 від представника відповідача, через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області, надійшов лист про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.01.2019 відкладено підготовче засідання на 04.02.2019.

30.01.2019 від представника Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України в Донецькій області, через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області, надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.01.2019 задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, доручено судове засідання призначена на 04.02.2019 провести Першому апеляційному адміністративному суду.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.02.2019 відкладено підготовче засідання на 18.02.2019. Судове засідання відбулось за участю представників сторін (представник відповідач - у режимі відеоконференції).

05.02.2019 від представника Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України в Донецькій області, через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області, надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.02.2019 задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, доручено судове засідання призначена на 18.02.2019 провести Першому апеляційному адміністративному суду.

08.02.2019 від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

18.02.2019 судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося з технічних причин.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суту на 13.03.2019.

19.02.2019 від представника Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України в Донецькій області, через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області, надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.02.2019 задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, доручено судове засідання призначена на 13.03.2019 провести Першому апеляційному адміністративному суду.

Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала від 18.02.2019 про задоволення клопотання відповідача про проведення судового засідання 13.03.2019 в режимі відеоконференції отримана Першим апеляційним адміністративним судом 28.02.2019.

Судове засідання призначене на 13.03.2019 відбулось за участю представника позивача, представники відповідача у судове засідання 13.03.2019 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, провести дане судове засідання в режимі відеоконференції не вдалось з технічних причин.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Відповідач скористався своїм правом та надав суду відзив на позовну заяву.

Згідно із ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (далі - Регіональне відділення, Позивач) та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Слов'янську Донецької області було укладено договір оренди №2530/2006 (далі - Договір оренди №2530/2006 від 17.03.2006) на державне майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 198,8 кв. м., які розташовані за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Глекова, 2, та перебувають на балансі Головного управління статистики у Донецькій області.

Відповідно до ч. 4 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", було утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності.

На виконання зазначеного закону, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Слов'янську Донецької області (надалі - ВВД Фонду ) було припинено шляхом реорганізації - приєднання відділення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (підстава - Наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 26.05.2017 №552).

Пунктом 1 договору № 12 від 11.09.2017 до Договору було змінено найменування орендаря за договором, виклавши його в наступній редакції: "Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області" (далі - Орендар, Управління, Відповідач).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта прийому-передачі майна (п.2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору (в редакції договору № 10 від 18 квітня 2016 року) орендна плата визначається на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (далі - Методика № 786).

Пунктом 3.3 Договору (в редакції договору № 6 від 5 квітня 2012 року) встановлено, що орендна плата перераховується Орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50 % та 50 % відповідно щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.5. Договору).

Відповідно до п. 3.6 Договору оренди наднормативна сума орендної плати, що надійшла до бюджету та Балансоутримувачу, підлягає в установленому порядку поверненню Орендарю або заліку в рахунок майбутніх платежів.

Згідно з п. 3.10. Договору (в редакції договору № 7 від 26.04.2013) у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (п.5.2 Договору)

Відповідно до п. 5.9. договору на Орендаря покладено обов'язок щоквартально до 10 числа проводити звірку розрахунків та сплати до бюджету орендної плати з Орендодавцем по Акту звірки.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 17 березня 2006р. до 12 березня 2007р.

Пунктом 1 договору № 11 від 14 лютого 2017 року про внесення змін до Договору № 2530/2006, дію Договору оренди було продовжено до 22.01.2020р.

Договір № 2530/2006 та додаткові угоди до нього підписані сторонами у встановленому законодавством порядку.

Актом приймання-передавання від 15 березня 2018 року Орендар передав, а балансоутримувач (Головне управління статистики у Донецькій області) прийняло приміщення, що є предметом оренди.

В зв'язку з цим, між Регіональним відділенням та Управлінням було укладено Договір № 13 від 19 квітня 2018 року про розірвання договору оренди від 17.03.2006 № 2530/2006.

Обґрунтовуючи позовні вимоги РВ Фонду державного майна зазначило, що відповідно до ст. ст. 1, 7 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у первинній редакції (далі - Закон про тимчасові заходи) та Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням КМУ від 07.11.2014р. № 1085 (зі змінами від 02.12.2015р. № 1275-р), регіональним відділенням була скасована орендна плата за вищевказаним договором оренди за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

В подальшому, Управління звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до балансоутримувача - Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1", м. Вугледар про стягнення безпідставно отриманих коштів за договором оренди № 872/2001 від 03.12.2001, в сумі 29542,36 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.08.2017 у справі № 905/1378/17, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.11.2017, у задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" - відмовлено повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 22.02.2018 касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.11.2017 та рішення господарського суду Донецької області від 09.08.2017 і додані до неї документи повернути заявнику без розгляду.

В силу приписів ст. 284 ГПК України (ст. 105 ГПК України в редакції до 15.12.2017 р.), рішення господарського суду Донецької області від 09.08.2017р. у справі № 905/1378/17 набрало законної сили.

Позивач зазначає, що за результатами розгляду справи № 905/1378/17 господарські суди, проаналізувавши положення статей 4, 5, 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", встановили, що Фонд соціального страхування України, його правління та виконавча дирекція не є суб'єктами господарювання, які здійснюють господарську діяльність, в розумінні ст.ст. 3, 55 Господарського кодексу України, оскільки фактично Управління не проводить діяльність, направлену на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність з метою одержання прибутку або ні.

За таких обставин, відсутність реалізації господарської компетенції обумовлює неможливість застосування ст. 7 Закону про тимчасові заходи до спорів, які виникають з виконання договорів оренди в частині сплати орендних платежів не суб'єктами господарювання.

З урахуванням викладеного, виходячи з того, що згідно ст. 7 Закону про тимчасові заходи було скасовано орендну плату за користування державним та комунальним майном на період проведення антитерористичної операції саме суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, а Управління не є таким суб'єктом господарювання, господарські суди за результатами розгляду справи № 905/1378/17 дійшли висновку про безпідставність посилання Управління на норми ст.ст. 7, 4 Закону про тимчасові заходи.

Оскільки, за доводами позивача, сфера дії Закону про тимчасові заходи не поширюється на Відповідача, Регіональним відділенням було поновлено орендну плату за договором оренди від №2530/2006 від 17.03.2006 за період з квітня 2017 року по березень 2018 року включно.

За доводами позивача, зобов'язання по сплаті орендної плати Відповідач всупереч пунктів 3.3., 5.2. Договору оренди № 2530/2006 від 17.03.2006р., належним чином не виконав, внаслідок чого, у Відповідача утворилась заборгованість з орендної плати в розмірі 36530,97 грн. за період з квітня 2017 року по березень 2018 року включно,

При цьому, Позивач зазначив, що останній платіж у розмірі 2717,39 грн. з орендної плати від Відповідача надійшов 13.03.2017 та був зарахований за лютий, березень 2017.

Листами від 14.06.2018 №11-05-02736, від 23.06.2018 №11-05-02910 Регіональне відділення повідомляло Управління про наявну у орендаря перед державним бюджетом заборгованість з орендної плати та пропонувало її сплатити.

У зв'язку з наявністю у Відповідача заборгованості з орендної плати, Регіональним відділенням, в порядку п. 3.5. Договору №2530/2006, за період з 16.10.2017 по 12.10.2018 було нараховано пеню на загальну суму 3202,15 грн.

Згідно з п. 3.10. Договору (в редакції договору № 7 від 26.04.2013) у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Станом на 12.10.2018 Регіональним відділенням нараховано орендарю штраф у сумі 3653,10 грн.

Згідно розрахунків Позивача та проекту акта звіряння взаєморозрахунків станом на 12.10.2018, загальна сума заборгованості з орендної плати, пені та штрафу за Договором оренди №2530/2006 становить 36 530,97 грн.

Листом від 16.10.2018 №11-05-04832 Регіональне відділення повідомило Управління, що заборгованість з орендної плати у Відповідача склала 36530,97 грн., пені у розмірі 3202,15 грн. та штрафу у розмірі 3653,10 грн.

Порушення Фондом умов Договору №2530/2006 в частині своєчасного перерахування орендної плати стали підставою для звернення Регіонального відділення до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

Заперечуючи проти позову Фонд соціального страхування зазначив, що Управління ВД Фонду не отримувало від Орендодавця рахунки-фактури з сумою заборгованості, які потребують оплати тому виходячи з підписаних актів звірки у Управління ВД Фонду не було підстав для плати за оренду.

Пред'явлення рахунку - фактури Орендодавцем надало б підстави Орендарю виявити факт невиконання зобов'язання за договором оренди та сплатити борг, а у разі несплати боргу за рахунком - фактурою встановити період з якого у подальшому повинна нараховуватись пеня та штраф.

За доводами відповідача, станом на 09.03.2017 у Фонду виникла переплата по орендній платі за Договором оренди у розмірі 58 163,51 грн., про що свідчить акт звірки взаєморозрахунків орендної плати станом на 09.03.2017 наслідком підписання якого є звільнення орендаря від плати за оренду в розмірі 58 163,51 грн. на період з 14.04.2014 по 07.06.2016 в рахунок майбутніх платежів.

Цей акт звірки підписаний посадовими особами відділення ВД Фонду у м.Слов'янську, Регіонального відділення ФДМ та скріплений печатками. У зв'язку із узгодженою переплатою по орендній платі відділення Фонду ВД у м.Слов'янську не перераховувало відповідні платежі Регіональному відділенню ФДМ, починаючи з квітня 2017 за березень 2017, про що було відомо позивачу.

16.03.2018 Договір оренди був розірваний за погодженням сторін, про що укладено договір від 19.04.2018 №13.

Відповідач вважає, що будь-яка заборгованість по сплаті орендної плати на момент розірвання договору була відсутня, навпаки, залишок переплати станом на день розірвання Договору оренди складає 21 546,58 грн., яку управління ВД Фонду в Донецькій області в особі Слов'янського відділення просило повернути, що підтверджується листами Слов'янського відділення управління Фонду від 12.09.2018 №01-10/3093, від 09.11.2018 №06-12/3788.

Згідно з ч.4 ст.14 Цивільного кодексу України особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Тобто на підставі цієї норми орендар може реалізувати своє право на звільнення від сплати орендної плати.

З 14 квітня 2014 року у зв'язку із проведенням антитерористичної операції відділення ВД Фонду у м.Слов'янську було позбавлено можливості користуватися орендованим приміщенням. Проведення антитерористичної операції на території м.Слов'янську є загальновідомим фактом та не потребує доказування. З огляду на приписи ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, що існування обставин, які мали місце у даному випадку та за які управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не відповідає, є підставою для звільнення останнього від сплати орендної плати за весь спірний період, у якому існували такі обставини - час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане за цільовим призначенням. Ці обставини є надзвичайними, непередбачуваними, непереборними та не залежали від волі або дій управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення. Неможливість використання об'єкта оренди само по собі не свідчить про неможливість виконання зобов'язань за договором від 17.03.2006р. №2530/2006, але є ознакою суттєвої зміни обставин за договором та підставою для звільнення від сплати орендної плати відповідно до ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.

Відповідач стверджує, що позивачем при зверненні до суду не враховано домовленості сторін щодо звільнення орендаря від сплати орендних платежів на період з 14.04.2014 по 07.06.2016 (на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування майном) відповідно до ст.1, 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VII від 02.09.2014 у первинній редакції та Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015.

Проте, суд не погоджується з доводами відповідача з огляду на наступне.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №1105-XIV від 23.09.1999 (зі змінами та доповненнями) було утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (п.4 Прикінцевих та перехідних положень).

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень названого Закону Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та їх робочих органів.

Згідно із п. 4 та 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» запроваджена реформа системи соціального страхування, яка, зокрема, передбачає утворення Фонду соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. При цьому, Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в областях, відділень у районах і містах обласного значення, а також Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень цього Фонду в областях та їх робочих органів.

На виконання зазначеної норми наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 26.05.2017 №552 прийняте рішення про припинення Відділення ВД Фонду у м.Слов'янську шляхом приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з обов'язковим правонаступництвом всіх зобов'язань відділення.

Згідно зі ст.25 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Як встановлено судом, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Вугледарі () припинено.

Разом з тим, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області () є правонаступником, зокрема, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Слов'янську Донецької області.

За твердженням орендаря, з 14.04.2014 по 07.06.2016 йому було скасовано орендну плату за користування державним майном згідно зі ст.1, 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", з огляду на що вимоги Регіонального відділення ФДМ до Фонду про стягнення орендної плати, пені та штрафу є необґрунтованими та неправомірними.

Разом з тим, відповідно до преамбули Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VII від 02.09.2014 цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

За приписами статті 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (в редакції до 08.06.2016) було скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно зі ст.55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Статтею 3 ГК України передбачено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю. Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" страхування від нещасних випадків здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків (некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням). Фонд соціального страхування від нещасних випадків є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також емблему, яка затверджується його правлінням.

Статтею 16 зазначеного Закону передбачено, що безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція.

За приписами ст.18 Закону виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом і Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснює матеріально-технічне забезпечення роботи наглядової ради та правління Фонду.

01.01.2015 набрала чинності нова редакція Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Як зазначалося раніше, згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Одночасно, названим Законом припинено управління та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов'язані з цією діяльністю. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. До коштів Фонду застосовується казначейська форма обслуговування в порядку, передбаченому для обслуговування Державного бюджету України. Бюджет Фонду затверджує Кабінет Міністрів України. Фонд є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, символіку, яка затверджується його правлінням. Фонд набуває прав юридичної особи з дня державної реєстрації у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Згідно зі ст.5 Закону безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Приписами ст.8 Закону унормовано, що виконавча дирекція Фонду згідно із ст.8 Закону є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутність реалізації господарської компетенції обумовлює неможливість визнання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України суб'єктом господарювання у розумінні ст.55 ГК України.

Оскільки згідно зі ст.7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було скасовано орендну плату за користування державним та комунальним майном на період проведення антитерористичної операції саме суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що відповідач не є таким суб'єктом господарювання, господарський суд Донецької області дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність посилання відповідача на норми ст.7, 4 названого Закону.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що позивачем не враховано домовленість сторін щодо скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування майном відповідно до ст.1, 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (у первинній редакції) та Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р.

Зокрема, відповідач посилається на акт звірки від 09.03.2017, яким за доводами Фонду соціального страхування, Фонд державного майна України звільнив орендаря від сплати орендної плати на період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Дійсно, у матеріалах справи наявний акт звірки від 09.03.2017, за змістом якого Регіональне відділення визнає переплату орендної плати у розмірі 58163,51 грн. (внесену відповідачем за період з 14.04.2014 по 07.06.2016 включно за користування державним майном по договору оренди № 2530/2006).

Проте, зазначений акт звірки не розглядається судом як зміна умов договору щодо внесення орендних платежів за відсутності оформлених належним чином змін до Договору оренди №2530/2006 від 17.03.2006.

Щодо позовної вимог про стягнення заборгованості з орендної плати.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором оренди та застосуванні наслідків його невиконання у вигляді стягнення нарахованої пені.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями та іншими актами господарського законодавства, зокрема - Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та Цивільним кодексом України, а також - умовами Договору оренди №2530/2006 від 17.03.2006.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 2, ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст.285 Господарського кодексу України та ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Частинами 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №2530/2006 від 17.03.2006 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених їх умовами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов'язку зі здійснення не пізніше 15 числа місяця (в редакції №6 додаткової угоди) платежу з орендної плати щомісячно відповідно до умов п. 3.6. Договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, і відповідачем, всупереч ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ст. 34 цього Кодексу доказів іншого до матеріалів справи не надано, внаслідок неналежного виконання грошових зобов'язань за договором оренди №2530/2006 від 17.03.2006 утворилась та має місце заборгованість зі сплати орендної плати за період з квітня 2017 по березень в сумі 36530,97 грн.

Листами від 14.06.2018 №11-05-02736, від 23.06.2018 №11-05-02910 Регіональне відділення повідомляло Управління про наявну у орендаря перед державним бюджетом заборгованість з орендної плати та пропонувало її сплатити, проте відповідач залишив вимоги позивача без задоволення.

Невиконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд перевіривши відповідність наданого Позивачем розрахунку умовам Договору і встановленим обставинам, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором оренди в розмірі 36530,97 грн.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі - сплата неустойки, що узгоджується із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Враховуючи, що домовленість сторін про застосування пені за несвоєчасний розрахунок а або розрахунок не в повному обсязі за договором №2530/2006 від 17.03.2006 визначена у п.3.5. та застосування штрафу у розмірі 10% у разі наявності заборгованості не менш ніж три місяця у п.3.10. (в редакції договору №7 від 26.04.2013)., вимоги ст. 547 Цивільного кодексу України стосовно форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, видом якого у розумінні ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України є неустойка, у розглядуваному випадку дотримані.

Листами від 14.06.2018р. № 11-05-02736, від 23.06.2018 № 11-05-02910 Регіональне відділення повідомляло Управління про наявну у орендаря перед державним бюджетом заборгованість з орендної плати у розмірі 36530,97 грн. та пропонувало її сплатити.

У зв'язку з непогашенням заборгованості, Регіональним відділенням, в порядку п. 3.5. Договору оренди № 2530/2006, за період з 16.10.2017 по 12.10.2018 було нараховано орендарю пеню на загальну суму 3202,15 грн.

Згідно з п. 3.10. Договору оренди № 2530/2006 (в редакції договору № 7 від 26.04.2013) у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Станом на 12.10.2018р. Регіональним відділенням нараховано штраф у сумі 3653,10 грн.

Листом від 16.10.2018р. № 11-05-04832 Регіональне відділення повідомило Управління, що заборгованість з орендної плати у Відповідача склала 36530,97 грн., пені у розмірі 3202,15 грн. та штрафу у розмірі 3653,10 грн., проте вимога позивача залишена відповідачем без задоволення.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, за допомогою програми «Ліга Закон», суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним, з огляду на що позовні вимоги в цій частині є правомірними та обґрунтованими лише в розмірі 3200,78 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу згідно п.3.10. Договору, суд дійшов висновку, що його розмір є арифметично вірним, отже позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 3653,10 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Посилання відповідача на відсутність обов'язку сплачувати орендні платежі на підставі скасування позивачем орендної плати за період з 14.04.2014 по 07.06.2016, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до приписів ст.ст. 653, 654 ЦК України зобов'язання сторін змінюються у разі зміни договору, яка вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється.

Відповідачем не доведений факт зміни умов договору оренди №2530/2006 від 17.03.2006 щодо звільнення його від обов'язку оплатити орендну плату за спірний період.

Щодо твердження відповідача про відсутність у позивача права вимоги за спірним договором, суд зазначає, що на момент виникнення спірної заборгованості, а саме з квітня 2017 по березень 2018, орендодавцем за договором № 2530/2006 від 17.03.2006 - визначено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, отже у позивача наявні правові підстави для стягнення спірної заборгованості за визначений період.

Разом з тим, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Статтею 233 ГК України унормовано, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Крім того, ч.3 ст.551 ЦК України передбачена можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому варто відмітити, що чинне цивільне та господарське законодавства України, правозастосовна практика не визначають вичерпного переліку виняткових випадків для пом'якшення відповідальності за порушення господарського зобов'язання, але встановлення критеріїв зниження розміру штрафних санкцій покладаються на розсуд суду.

Відповідно до указу Президента України від 14.04.2014 №405/2014, яким введено в дію рішення РНБО від 13 квітня 2014 «Про невідкладні заходи з подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію на території Донецької області з 14.04.2014.

З 14 квітня 2014 року у зв'язку із проведенням антитерористичної операції відділення ВД Фонду у м.Слов'янську було позбавлено можливості користуватися орендованим приміщенням. Проведення антитерористичної операції на території м.Слов'янську є загальновідомим фактом та не потребує доказування.

З огляду на приписи ст..ст. 233 ГК України та 551 ЦК України існування обставин, які мали місце у даному випадку та за які управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не відповідає, є підставою для зменшення розміру санкцій.

Ці обставини є надзвичайними, непередбачуваними, непереборними та не залежали від волі або дій управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення.

Неможливість використання об'єкта оренди само по собі не свідчить про неможливість виконання зобов'язань за договором від 17.03.2006 №2530/2006, але є ознакою суттєвої зміни обставин за договором та підставою для зменшення розміру штрафу та пені.

Виходячи з викладеного, враховуючи ступінь вини відповідача та взявши до уваги обставини справи, а саме те, що існували обставини, які не залежали від відповідача, та непослідовність дій РВ ФДМ щодо звільнення відповідача від сплати орендної плати та відновлення нарахування орендної плати у спірний період, суд дійшов висновку про доцільність зменшення розміру штрафу до 100 грн. та пені до 500 грн.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та штрафу в загальному розмірі 43386 грн.22 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд. 5, ідентифікаційний код: 41325231) на користь державного бюджету (розрахунковий рахунок № 5075, код бюджетної класифікації: 22080200, отримувач: Слов'янське УК/м Слов'янськ/22080200, код отримувача: 37803368, МФО: 899998) заборгованість з орендної плати у розмірі 36530 (тридцять шість тисяч п'ятсот тридцять) грн. 97 коп., пеню у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. та штраф у розмірі 100 (сто) грн. 00 коп.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд. 5, ідентифікаційний код: 41325231) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1, ідентифікаційний код: 13511245, р/р № 1314, МФО: 820172, ГУ ДКСУ у Харківській області) витрати зі сплати судового збору у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 13 березня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2019 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Стягувач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (юридична адреса: 61057, м.Харків, майдан Театральний, 1, ).

Боржник: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, буд. 5, ).

Суддя Е.В. Зекунов