ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

18 березня 2019 року Справа № 915/1809/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участю секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю МИКОЛАЇВ-ОБЛТРАНС (код , АДРЕСА_1, 54046)

до відповідача: Управління комунального майна Миколаївської міської ради (, вул. Адміральська. 20, м. Миколаїв, 54001),

про: визнання недійсним та скасування наказу управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 01.07.2015 №185/13 Про використання нежитлових приміщень міської комунальної власності, -

за участі представників учасників справи:

від позивача:ОСОБА_1, довіреність №14/01-2 від 14.01.19

від відповідача: не з'явився, -

встановив:

17.12.2018 товариство з обмеженою відповідальністю МИКОЛАЇВ-ОБЛТРАНС звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 14.12.2018 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання недійсним та скасування наказу управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 01.07.2015 №185/13 Про використання нежитлових приміщень міської комунальної власності.

Ухвалою від 21.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.01.2019 о 10.30 год., встановлено сторонам процесуальний строк для надання суду заяв по суті справи.

14.01.2019 на адресу господарського суду надійшло клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву у справі та відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 15.01.2019 судом оголошено перерву до 04.02.2019 об 11.10 год.

18.01.2019 позивачем подано до господарського суду заяву №18/01 від 18.01.2019 про зміну підстав позову, до якої додано докази направлення копії заяви про зміну підстав позову відповідачеві.

04.02.2019, безпосередньо перед судовим засіданням, представником відповідача подано до господарського суду клопотання про закриття провадження у справі.

Клопотання обгрунтовано посиланням на норми ст. ст. 20, 231 ГПК України, ст. ст. 10, 16, 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, п. п. 3.2.7, 3.3.1 Положення про управління комунального майна Миколаївської міської ради та мотивовано наступним: позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства; правовідносини, які виникли між управлінням комунального майна Миколаївської міської ради та позивачем виникли у сфері публічно-правових відносин та позов пред'явлено до органів місцевого самоврядування при здійсненні владних управлінських функцій; обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не забезпечує відновлення майнових прав позивача.

Ухвалою суду від 04.02.2019 підготовче засідання у справі відкладено на 20.02.2019, судом встановлено учасникам справи процесуальні строки для надання заяв по суті (відзиву на позов, відповіді на відзив).

11.02.2019 на адресу суду надішли заперечення позивача проти клопотання про закриття провадження у справі з доказами направлення копії заперечень відповідачеві.

Заперечення позивача обґрунтовано посиланням на норми ст. ст. 169, 172 ЦК України, ст. 20 ГПК України, ст. 19 КАС України та мотивовано тим, що виходячи з характеру правовідносин та субєктного складу учасників спірних відносин, спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Позивач просить суд в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовити.

11.02.2019 відповідачем подано до господарського суду відзив стосовно позовних вимог, яким відповідач позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав:

1) прийняття відповідачем оскаржуваного наказу є наслідком здійснення органом місцевого самоврядування управлінських функцій; окремо заявлений позов про визнання незаконним та скасування наказу за межами спору про право цивільне, на думку відповідача, вказує на публічно-правовий характер такого спору, що в свою чергу, свідчить про підвідомчість цього спору адміністративному суду;

2) позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту;

3) обєкт оренди на момент підписання договору не належав та на цей час не належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обєкт за договором оренди від 05.05.2015 не був визначений як обєкт цивільних правовідносин шляхом здійснення його державної реєстрації, що, в свою чергу, унеможливило передачу відповідачем права оренди на неіснуючий обєкт і набуття позивачем такого права.

Договір оренди комунального майна від 05.05.2015 є неукладеним у звязку з тим, що відсутня істотна умова договору обєкт оренди, що в свою чергу стало підставою для скасування наказу, який став підставою для його укладення.

На думку відповідача, за відсутності підтвердження існування договору оренди, який надавав би позивачу право користування, у позивача відсутні правові підстави для судового захисту такого неіснуючого права.

Ухвалою суду від 20.02.2019 задоволено клопотання представника позивача про продовження строку підготовчого провадження, продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів, встановлено відповідачу 5-денний строк з моменту проголошення цієї ухвали для подання до суду належним чином завіреної копії наказу управління №132/03 від 23.04.2015.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

15.03.2019 представником позивача подано до господарського суду відповідь на відзив з доказами направлення її копії відповідачу.

У відповіді на відзив позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі заперечує посилаючись на правову позицію ОСОБА_2 Верховного Суду, викладену у поставі від 19.06.2018 у справі №916/1979/13 щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, згідно якої рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акту та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядаються в порядку цивільного або господарського судочинства.

18.03.2019 відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 20.02.2019 подано заяву від 18.03.2019, до якої додано копію наказу від 23.04.2015 №132/03.

Клопотанням від 18.03.2019 (вх. №4225/19 від 18.03.2019) відповідач просить суд відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю прибути у судове засідання представника відповідача через зайнятість у іншому судовому процесі.

Присутній у судовому засіданні представник позивача вважає вказану у клопотанні відповідача причину не явки повноважного представника неповажною, просить суд відмовити у задоволенні клопотання та про продовження розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-202 ГПК України, з урахуванням особливостей підготовчого засідання.

За змістом статті 177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) зясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Стосовно клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату суд зазначає.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розгляд спору в більш тривалий термін порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Крім того, господарський суд враховує, що клопотання відповідача не містить посилань на обставини, які унеможливлюють розгляд справи за наявними в ній матеріалами, не містить воно і посилань на ті чи інші докази, необхідні для правильного вирішення спору, які має відповідач або інша особа та для витребування, яких необхідно відкласти розгляд справи.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання.

Стосовно клопотання відповідача про закриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Питання про те, чи підвідомча господарському суду справа, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями статей 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, а отже, розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 цього Кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Тобто критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб'єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Статтею 20 ГПК України установлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункти 6, 10 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжиті у цій правовій нормі терміни «публічно-правовий спір», згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, визначається як спір, у якому, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи, «субєкт владних повноважень», згідно з п. 7 ч. 1 зазначеної норми, - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, як справу адміністративної юрисдикції розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Тобто справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами правовідносин, у яких хоча б один з них законодавчо уповноважений приймати рішення, надсилати приписи, давати вказівки, обов'язкові до виконання іншим учасниками правовідносин.

Натомість визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Таким чином, рішення органу державної влади може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

У постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №925/1152/17 викладено правову позицію, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З огляду на те, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 01.07.2015 №185/03 «Про використання нежитлових приміщень міської комунальної власності», яким визнано таким, що втратив чинність наказ управління від 23.04.2015 №132/03 щодо укладання договору оренди нежитлових приміщень по вул. Шевченка, 22/7 площею 157,4 кв.м з ТОВ «Миколаїв-Облтранс» та визнання договору оренди від 05.05.20158 №7614, укладеного між управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та ТОВ «Миколаїв-Облтранс» недійсним з моменту укладання, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки позивача.

За таких обставин, суд вважає клопотання відповідача від 04.02.2019 необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд: 1) оголошує склад суду, а також прізвища секретаря судового засідання, перекладача, спеціаліста, зясовує наявність підстав для відводів; 2) зясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді; 3) у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; 4) вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, обєднання справ і розєднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; 5) може розяснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; 6) зясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; 7) зясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; 8) вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; 9) за клопотанням учасників справи вирішує питання про забезпечення позову, про зустрічне забезпечення; 10) вирішує заяви та клопотання учасників справи; 11) направляє судові доручення; 12) встановлює строки для подання відповіді на відзив та заперечення; 13) встановлює строк для подання пояснень третіми особами та відповіді учасників справи на такі пояснення; 14) встановлює строки та порядок врегулювання спору за участю судді за наявності згоди сторін на його проведення; 15) встановлює порядок зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; 16) зясовує розмір заявлених сторонами судових витрат; 17) вирішує питання про колегіальний розгляд справи; 18) призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті; 19) здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, зокрема: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

У судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Таким чином, судом остаточно визначено предмет спору, характер спірних правовідносин, позовних вимог та склад учасників судового процесу.

Під час підготовчого провадження сторони не повідомили суд про бажання укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді.

Представник позивача підтвердив, що повідомив суд про всі обставини справи, які йому відомі та надав всі докази в підтвердження предявлених позовних вимог.

Отже, за час підготовчого провадження у даній справі були вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України, тому суд вважає за можливе закрити підготовче засідання.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 177-185, 196, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні клопотання Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 04.02.2019 про закриття провадження у справі відмовити.

2. Закрити підготовче провадження у справі № 915/1809/18.

3. Призначити справу №915/1809/18 до судового розгляду по суті на 09 квітня 2019 року о 10:00.

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, 9 поверх.

4. Повідомити учасників справи про призначення судового засідання.

5. Участь учасників справи у судовому засіданні не є обов'язковою.

6. Дану ухвалу надіслати учасникам справи.

7.Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено і підписано 21.03.2019.

Суддя В.О.Ржепецький