номер провадження справи 18/20/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.03.2019 справа № 908/298/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Носівець Вікторія Вікторівна, розглянувши заяву публічного акціонерного товариства “Державна продовольчо-зернова корпорація України” про забезпечення позову у справі № 908/298/19

за позовом публічного акціонерного товариства “Державна продовольчо-зернова корпорація України” (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Андріївське” (72250, Запорізька область, Якимівський район, с. Андріївка, вул. Кірова, буд. 16)

про стягнення 3 885 115,81 грн.

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області 11.02.2019 надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства “Державна продовольчо-зернова корпорація України” № 130-2-19/642 від 04.02.2019 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Андріївське” суми 3 885 115,81 грн., яка складається з 1 650 000,00 грн. основного боргу за договором № ДНП0061П-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 22.12.2017, 444848,77 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами (п. 5.4 договору), 412500,00 грн. штрафу (п. 5.4 договору), 552 767,04 грн. пені та 825 000,00 грн. штрафу (п.6.3 договору). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.ст. 11, 16, 212, 546, 549, 629, 693 ЦК України, ст.ст. 193, 199, 230, 231 ГК України.

Ухвалою суду від 18.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі № 908/298/19, присвоєно справі номер провадження 18/20/19, призначено підготовче судове засідання на 13.03.2019. Ухвалою від 13.03.2019 підготовче засідання відкладено на 09.04.2019.

До господарського суду 19.03.2019 від позивача надійшла заява № 130-2-19/1697 від 15.03.2019 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Андріївське» в межах ціни позову в розмірі 3885115,81 грн. та обліковуються на його банківських рахунках та накладення арешту на рухоме майно, що належить ТОВ «Андріївське».

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.03.2019 заяву передано на розгляд судді Носівець В.В.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що публічне акціонерне товариство “Державна продовольчо-зернова корпорація України” - це суб'єкт господарювання, який займає ключове місце на сучасному зерновому ринку, юридична особа, що забезпечує інтереси Держави та населення в системі закупівлі і використання зерна, створення сприятливих умов для інвестування елеваторної, борошномельно-круп'яної і комбікормової промисловості, здійснення експорту зерна за міжурядовими домовленостями. Заявник є учасником ряду державних програм у сфері сільського господарства, зокрема, Меморандуму про взаєморозуміння щодо співпраці в реалізації пріоритетних проектів у галузі сільського господарства, підписаного 28.06.2012 між Міністерством аграрної політики та продовольства України та Експортно-імпортним банком Китаю. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 857 від 13 серпня 2012 року про “Питання надання у 2012 році державних гарантій для фінансування проектів у сфері сільського господарства”, ст. 6 Закону України “Про Державний бюджет України на 2012 рік” погоджено пропозицію Міністерства аграрної політики та продовольства щодо залучення ПАТ «ДПЗКУ» від Експортно-імпортного банку Китаю кредиту в сумі 24000000 тис. гривень (еквівалентній 3000000 тис. доларів США) під державні гарантії для фінансування проектів. На думку заявника, у разі неможливості відповідачем сплатити заборгованість, яка виникла перед ПАТ “ДПЗКУ”, позивач не зможе виконати свої зобов'язання перед Експортно-імпортним банком Китаю щодо повернення кредитних коштів та сплати відповідних відсотків та потягне за собою невиконання позивачем українсько-китайських домовленостей. При цьому, Експортно-імпортний банк Китаю матиме усі підстави відкликати кредитні кошти, залучені позивачем під державні гарантії Уряду України, що зірве не тільки виконання міжнародних домовленостей, але й призведе до негативних фінансово-економічних наслідків для Держави в цілому. Також позивач звертав увагу суду, що він виконав всі свої зобов’язання за договором № ДНП0061П-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 22.12.2017, а відповідач порушив умови договору і не виконав належним чином свої зобов’язання за договором. Позивач неодноразово направляв відповідачу листи-вимоги та претензії, однак відповідач систематично уникає погашення наявної заборгованості і на претензії не реагує. Відповідач на даний момент користується грошовими коштами, які він зобов’язаний був передати позивачу, таким чином порушуючи право власності позивача на ці грошові кошти. Також позивач зазначає про наявність податкового боргу у відповідача станом на 14.03.2019 та видачу судових наказів про стягнення з відповідача грошових коштів на виконання судових рішень в господарських справах. Крім того, розмір статутного капіталу відповідача, який становить 11800,00 грн. є недостатнім для гарантування погашення заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 3885115,81 грн. Враховуючи вище викладене, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача та належне йому нерухоме майно, може унеможливити виконання рішення суду у даній справі щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3885115,81 грн.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 140 ГПК України унормовано, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За змістом норм чинного законодавства у вирішенні питання про забезпечення позову особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарем діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Доводи, наведені заявником в обґрунтування заяви про забезпечення позову, мають оціночний характер та підлягають з’ясуванню, оцінці та доведенню під час вирішення спору по суті, та однозначно не свідчать, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, у заяві повинно бути зазначено: перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. У поданій до суду заяві про забезпечення доказів, такий перелік відсутній, відповідні докази не надані.

Також заявник посилається на розмір статутного капіталу відповідача, який дорівнює 11800,00 грн., що на думку позивача є недостатнім для гарантування погашення заборгованості в розмірі 3885115,81 грн.

Суд вважає, що вказані обставини не є достатніми та необхідними доказами на підтвердження необхідності вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки укладаючи з відповідачем договір № ДНП0061П-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 22.12.2017 позивачем не пов’язувались підстави укладення вказаного договору з розміром статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю “Андріївське”. Товариство веде господарську діяльність на власний розсуд з урахування економічних ризиків, за наявності власного або орендованого як рухомого так і нерухомого майна.

В договорі № ДНП0061П-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 22.12.2017 відсутні посилання на укладення його на виконання статті 6 Закону України “Про Державний бюджет України на 2012 рік” та постанови Кабінету Міністрів України № 857 від 13.08.2012 “Питання надання у 2012 році державних гарантій для фінансування проектів у сфері сільського господарства”. Позивачем не надано доказів пов’язаності договору №ДНП0061П-Ф поставки зерна майбутнього врожаю від 22.12.2017, за яким відповідачем не сплачено кошти у 2018 році з фінансуванням проектів у сфері сільського господарства в рамках виконання вимог Меморандуму про взаєморозуміння щодо співпраці в реалізації пріоритетних проектів у галузі сільського господарства.

Відповідно до ст. 74 ГПК України позивач зобов'язаний надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

В той же час, відповідно до матеріалів заяви про забезпечення позову позивачем жодними доказами не підтверджена наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Позивачем разом із заявою про забезпечення позову не надано до суду доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, такі як: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації; укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання, тощо. Посилання у заяві про забезпечення позову на наявність винесених судом рішень та видачу наказів про стягнення суми заборгованості з ТОВ «Андріївське» в якості обґрунтування підстави для забезпечення позову є безпідставним, оскільки наявність судових рішень та наказів не свідчить про ухилення від виконання зобов’язань перед позивачем.

Відсутність відповіді відповідача на направлену йому вимогу не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі заходи застосовуються не в залежності від визнання чи невизнання відповідачем заборгованості, а в залежності від наявності належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Невиконання відповідачем зобов’язань за договором стало підставою для звернення позивача до суду і саме ці вимоги є предметом розгляду суду у даній справі.

Отже, не є підставою для забезпечення позову доводи позивача про ухилення відповідача від виконання зобов'язань за спірним договором, оскільки на час подання позову ці доводи не є достовірно встановленими фактами, вони потребують дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду самої позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову, оскільки є безпосереднім предметом позову. Тому, не можна розглядати твердження позивача як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову, зокрема в сумі, що заявлена до стягнення.

Суду не надано доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заявленого ПАТ “Державна продовольчо-зернова корпорація України” заходу до забезпечення позову у даній справі, у той час як саме лише посилання заявника на потенційну загрозу в ускладненні відновлення його порушених прав, без надання доказів здійснення ТОВ “Андріївське” будь-яких дій, направлених на невиконання або ускладнення виконання рішення суду, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зважаючи на викладене суд, у відповідності до статті 140 ГПК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ПАТ “Державна продовольчо-зернова корпорація України” про забезпечення позову з огляду на її необґрунтованість.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України та Закону України “Про судовий збір”, оскільки заяву про вжиття заходів забезпечення позову судом розглянуто, витрати по сплаті судового збору в розмірі 960,50 грн., відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити публічному акціонерному товариству “Державна продовольчо-зернова корпорація України” у забезпеченні позову у справі № 908/298/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, визначеному ст.ст. 255-257 ГПК України. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалу підписано 20.03.2019.

Суддя           В.В. Носівець