ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2019 р. Справа № 911/2768/18

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Науково-виробничого приватного підприємства Пласт

(адреса: 04107, м. Київ, вул. Тропініна, 1, )

до товариства з обмеженою відповідальністю Астерс груп

(адреса: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16 кім.6, )

про стягнення 163271,93гривень

за участю представників:

позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Науково-виробниче приватне підприємство Пласт звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Астерс Груп про стягнення боргу в сумі 163271,93 гривень, у тому числі 144674,34 гривень основного боргу за договором поставки №1І031001 від 28.08.2015, 2893,49 гривень інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1236,67 гривень та 14467,43 гривень пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору поставки № 1І031001 від 28.08.2015 товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.01.2019.

11.01.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, та просив суд відмовити в задоволенні позову.

21.01.2019 через канцелярію суду представник позивача подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів відповідача.

Розгляд справ неодноразово відкладався.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 07.03.2019.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2015 між ТОВ «АСТЕРС ГРУП» (покупець) та НВПП «Пласт» (постачальник) укладено договір №1І031001 (договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації через магазинів «Фуршет».

Відповідно до п. 3.1. договору товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця. Приймання-передача товару за кількістю та якістю здійснюється на складі покупця в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п.п. 5.1., 5.2. договору).

Покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами у специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми. Загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким було здійснена поставка товару. Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 днів. Під реалізацією сторони розуміють безпосередню реалізацію товару, що здійснюється через мережу магазинів «Фуршет». При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 гривень (п.п. 7.1., 7.8., 7.9. договору).

Даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 28.08.2018.

На виконання договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товари на загальну суму 856202,40 гривень, що підтверджується видатковим накладними: №1705 від 06.09.2017 на суму 162229,44 гривень, №1726 від 11.09.2017 на суму 60000,00 гривень, №1794 від 19.09.2017 на суму 4657,44 гривень, №1981 від 11.10.2017 на суму 29351,40 гривень, №2023 від 17.10.2017 на суму 8683,20 гривень, №2069 від 25.10.2017 на суму 19904,40 гривень, №2300 від 23.11.2017 на суму 18657,60 гривень, №2174 від 06.11.2017 на суму 23148,12 гривень, №1976 від 17.09.2015 на суму 89388,00 гривень, №381 від 02.03.2016 на суму 105744,60 гривень, №562 від 23.03.2016 на суму 97313,16 гривень, №729 від 13.04.2016 на суму 22386,00 гривень, №1411 від 04.07.2016 на суму 82102,80 гривень, №2596 від 18.11.2016 на суму 24672,60 гривень, №645 від 10.04.2017 на суму 42432,36 гривень, №994 від 29.05.2017 на суму 32658,48 гривень, №1270 від 04.07.2017 на суму 32872,80 гривень, які підписані в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін та скріплені печаткою позивача та штампом відповідача, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

26.10.2018 позивачем на адресу відповідача направлена претензія №26/10-1-юв з проханням виконати умови договору, сплатити заборгованість в сумі 144674,34 гривень. Дану претензію отримано відповідачем 02.11.2018, що підтверджується врученням через поштове відділення. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 144674,34 гривень основного боргу за договором поставки №1І031001 від 28.08.2015, 2893,49 гривень інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1236,67 гривень та 14467,43 гривень пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається зі змісту договору (п. 7.9. договору) обовязок оплати поставленого товару повязано із настанням певної події реалізації товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), зобовязання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В силу статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною першою статті 212 Цивільного кодексу України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, укладаючи правочин з відкладальною обставиною, його сторони повязують виникнення прав і обовязків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність.

Відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов'язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні.

Таким чином, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка неминуче має настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Як вже зазначалося п. 7.9. договору погоджено, що оплата за товару здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 днів, що свідчить про визначення обовязку відповідача провести оплату із настанням певної події, а саме реалізації отриманого товару, що є відкладальною обставиною у розумінні ч.1 ст. 212 ЦК України.

Станом на час розгляду справи позивачем не доведено настання події (обставини), з якою сторони узгодили настання обовязку з оплати отриманого товару.

Водночас, судом встановлено, що поставка товару на користь відповідача відбулася ще у 2015 2017 роках, що підтверджується матеріалами справи.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Відповідно до п. 3.7.1. договору у випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продаж в мережі «Фуршет» для вказаної категорії товару або якщо товар не був реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився не якісним при тестуванні, покупець направляє на адресу уповноваженого представника постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, який постачальник зобовязаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення від покупця, вивезти такий товар зі складу покупця.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач звертався до позивача із повідомленням про вивезення поставленого товару.

Так, згідно п. 7.13 договору не рідше ніж кожні три місяці, з моменту укладення договору, сторони зобовязані підписувати акти звірки взаєморозрахунків. Акти звірки розрахунків по цьому договору підписуються не пізніше кожного 30 числа першого місяця наступного кварталу.

Позивачем долучено до матеріалів справи акт від 14.11.2017 перевірки розрахунків станом на 31.10.2017, відповідно до якого борг відповідача складав 313493,76 гривень. З даного акту звірки не вбачається, який товар та з яких поставок був реалізований, лише вказані суми поставок та суми оплати за поставку. Після даної перевірки розрахунків товар поставлявся відповідачу два рази 6.11.2017 на суму 23148,12 гривень та 23.11.2017 на суму 18657,60 гривень. Відповідач на надіслану позивачем претензію від 26.10.2017 та акт звіряння від 26.10.2017 не відповів.

Згідно ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Наведене дає суду підстави дійти висновку, що правила ведення господарської діяльності передбачають здійснення її на умовах добросовісності, умовах, за яких сторони будь взаємно поважати права та охоронювані законом інтереси одна одної.

Отже, не дивлячись на те, що положення договору повязують виникнення у відповідача обовязку із оплати отриманого у власність товару із фактом його реалізації, ця обставина не може давати відповідачу підстав для зловживання цим правом, адже таке право не може бути необмеженим у часі бо інакше призведе до невиправданого погіршення становища позивача, порушення балансу інтересів сторін, принципу справедливості та добросовісності під час здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку про наявність ознак зловживання відповідачем правом на оплату по факту реалізації товару адже за період дії договору відповідач лише раз виконав обовязок по складанню акту перевірки, що є свідченням приховування, перешкоджання зясуванню обставин, від настання яких залежить виникнення його обовязку з оплати отриманого товару, що може кваліфікуватися судом як недобросовісне перешкоджання відповідачем встановлення цієї обставини, що є для нього невигідним.

Таким чином, станом на момент розгляду справи судом встановлено факт отримання відповідачем товару. Відповідач жодним чином не спростував існування заборгованості, правом на повернення товару не скористався, не надав суду доказів оплати товару, що дає суду підстави дійти висновку про необхідність стягнення 144674,34 гривень основного боргу на користь позивача, що, в даному випадку, є необхідним для забезпечення судом справедливого вирішення спору.

Щодо стягнення 1236,67 гривень 3% річних за загальний період з 29.08.2018 по 10.12.2018 та 2893,49 гривень інфляційних втрат за загальний період з 29.08.2018 по 10.12.2018 суд зазначає наступне.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Розмір 3% річних, заявлених до стягнення позивачем, 1236,67 гривень, нарахованих на прострочену заборгованість за період з 29.08.2018 по 10.12.2018, є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, 2893,49 гривень, нарахованих на прострочену заборгованість за період з 29.08.2018 по 10.12.2018, є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Розділом 8 передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежного виконання зобовязань за цим договором.

З аналізу положень пункту 8.10 договору суд приходить до висновку, що даним пунктом передбачена неустойка, штраф, пеня для сторін договору (постачальника та покупця) у випадку неналежного виконання зобовязань.

Встановлено, що позивач свої зобовязання за договором виконав повністю.

Відповідач зобов'язання за договором своєчасно не здійснював.

Враховуючи вищевикладені норми закону та умови договору, позивачем у звязку з затримкою в перерахуванні коштів, передбачених договором, нараховані 14467,43 гривень пені відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Таким чином, позов в частині стягнення пені в розмірі 14467,43 гривень, яку нараховано позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з оплати товару за вказаним договором є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази передачі товару позивачем відповідачу, оскільки позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних та товарно-транспортних накладних за період дії договору що підтверджують факт поставки товару.

Доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів реалізації відповідачем поставленого ним товару судом до уваги не береться, оскільки реалізацією товару займається відповідач, повинен вести облік проданого ним товару та розраховуватись з позивачем, за проданий товар. Таким чино

Твердження відповідача про те, що оскільки позивач не довів існування основного боргу, то і штрафні санкції, індекс інфляції та 3% річних нараховані безпідставно судом до уваги не береться, оскільки факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, в свою чергу відповідачем не спростований.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 144674,34 гривень основного боргу за договором поставки №1І031001 від 28.08.2015, 2893,49 гривень інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1236,67 гривень та 14467,43 гривень пені.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Науково-виробниче приватне підприємство Пласт до Товариства з обмеженою відповідальністю Астерс Груп про стягнення 163271,93 гривень задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Астерс Груп (адреса: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16 кім.6, ) на користь Науково-виробничого приватного підприємства Пласт (адреса: 04107, м. Київ, вул. Тропініна, 1, ) 144674,34 гривень основного боргу, 2893,49 гривень інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1236,67 гривень, 14467,43 гривень пені та 2449,08 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 07.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 15.03.2019.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак