ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

___________________________________________________________

"12" березня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2519/18

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від прокуратури: ОСОБА_1 на підставі посвідчення 048039 від 27.09.2017р.;

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_2 на підставі посвідчення №319470 від 07.12.2018р.

розглянувши справу за позовом Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави, в особі Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Котовський асфальтобетонний завод про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Котовська місцева прокуратура Одеської області в інтересах держави в особі Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Котовський асфальтобетонний завод (надалі відповідач) про зобовязання Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Котовський асфальтобетонний завод» внести доповнення до договору № 67 від 16.05.2017 укладеного між Управлінням комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Котовський асфальтобетонний завод» доповнивши розділ 2 договору додатково умовою: «Гарантійний термін виконання робіт за даним договором складає 3 (три) роки з моменту передачі предмету підряду».

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.11.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 11 грудня 2018 р. о 11:20 год.

10.12.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.12.2018р. було відкладено підготовче засідання на "27" грудня 2018 р. о 12:30 год.

21.12.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від прокуратури надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, прокурор наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

27.12.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки строк підготовчого провадження закінчувався 13.01.2019р., господарський суд з метою правильного та всебічного вирішення справи та, відповідно, з метою розгляду у підготовчому засіданні питань, визначених ст. 182 ГПК України, ухвалою господарського суду Одеської області від 27.12.2018р. було продовжено строк підготовчого провадження по справі №916/2519/18 на 30 днів. та відкладено підготовче засідання на "04" лютого 2019 р. о 10:20 год.

08.01.2019р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від прокуратури надійшли додаткові пояснення по суті спору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.02.2019р. було закрито підготовче провадження у справі № 916/2519/18 за позовом Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави, в особі Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Котовський асфальтобетонний завод про зобовязання вчинити певні дії та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "12" лютого 2019 р. о 09:30 год.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.12.2018р. було відкладено розгляд справи на "12" березня 2019 р. о 10:00 год.

12.03.2019р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як зазначає прокурор, згідно звіту про укладені договори № UA-2017-05-17-000635-а, оприлюдненому Управлінням комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області на веб-порталі Уповноваженого органу, останньою 16.05.2017р. укладено договір №67 з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Котовський асфальтобетонний завод» щодо здійснення капітального ремонту покриття проїзної частини дороги по вул. Ломоносова (від вул. Кузовкова до ж/б № 21 вул. Ломоносова), м. Подільськ, Одеської області на загальну суму 222 100 грн. 56 коп.

На думку прокурора, вищезазначений договір на капітальний ремонт № 67 від16.05.2017р. за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відтак має відповідати нормативним вимогам, що передбачені для даного виду правочинів.

Згідно з пунктом 5 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 668 від 01.08.2005, істотними умовами договору підряду, поміж іншого, є строки початку та закінчення робіт (будівництва об'єкта), права та обов'язки сторін, порядок забезпечення виконання зобов'язань за договором підряду, порядок забезпечення робіт проектною документацією, ресурсами та послугами, вимоги до організації робіт, умови здійснення авторського та технічного нагляду за виконанням робіт, гарантійні строки якості закінчених робіт (експлуатації обєкта будівництва), порядок усунення недоліків, порядок внесення змін до договору підряду та його розірвання.

Проте, як зазначає прокурор, жодна з вищевказаних істотних умов договору підряду до змісту договору на капітальний ремонт № 67 від 16.05.2017р., укладеного між позивачем та відповідачем, не включена та зміст укладеного договору взагалі не містить жодного пункту, який би регламентував гарантійний термін виконання робіт.

З наведених підстав, Котовська місцева прокуратура Одеської області в інтересах держави в особі Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Котовський асфальтобетонний завод про зобовязання Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Котовський асфальтобетонний завод» внести доповнення до договору № 67 від 16.05.2017р. укладеного між Управлінням комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Котовський асфальтобетонний завод» доповнивши розділ 2 договору додатково умовою: «Гарантійний термін виконання робіт за даним договором складає 3 (три) роки з моменту передачі предмету підряду».

Відповідач проти позовних вимог заперечує, та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч.3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Як встановлено судом, в якості обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на ті обставини, що договір на капітальний ремонт № 67 від16.05.2017р. за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відтак має відповідати нормативним вимогам, що передбачені для даного виду правочинів, проте, як зазначає прокурор, жодна з істотних умов договору підряду до змісту договору на капітальний ремонт № 67 від 16.05.2017р., укладеного між позивачем та відповідачем, не включена та зміст укладеного договору взагалі не містить жодного пункту, який би регламентував гарантійний термін виконання робіт.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, визначено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є зокрема свобода договору.

За приписами ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 2. ст. 23 Господарського кодексу України, відносини органів місцевого самоврядування з суб'єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися також на договірних засадах.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно із ст.ст. 626. 631 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Статтею 180 Господарського кодексу України, визначено істотні умови господарського договору, зокрема, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства, що регулює договірні відносини у сфері господарювання, судом встановлено, що учасниками договору є сторони, що підписали такий договір, та зокрема вони уповноважені визначати та/або узгоджувати умови договору, що укладається між ними. Тобто, треті особи, зокрема і прокурор, не можуть втручатись у договірні відносини, сторін, що уклали господарський договір.

Щодо вимоги прокурора, про зобовязання Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Котовський асфальтобетонний завод» внести доповнення до договору №67 від 16.05.2017р. в частині гарантійного терміну виконання робіт, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначалось судом вище, сторони є вільними в укладанні договорів та при виборі контрагентів, та зокрема при визначенні умов договору, що укладається.

Судом встановлено, що договір №67 від 16.05.2017р. за своєю правовою природою, є договором будівельного підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Згідно із ст. 875 Цивільного кодексу України, 1. За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За умовами ст. 884. Цивільного кодексу України, підрядник гарантує досягнення об'єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об'єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Гарантійний строк становить десять років від дня прийняття об'єкта замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором або законом. Підрядник відповідає за дефекти, виявлені у межах гарантійного строку, якщо він не доведе, що вони сталися внаслідок: природного зносу об'єкта або його частин; неправильної його експлуатації або неправильності інструкцій щодо його експлуатації, розроблених самим замовником або залученими ним іншими особами; неналежного ремонту об'єкта, який здійснено самим замовником або залученими ним третіми особами. Гарантійний строк продовжується на час, протягом якого об'єкт не міг експлуатуватися внаслідок недоліків, за які відповідає підрядник. У разі виявлення протягом гарантійного строку недоліків замовник повинен заявити про них підрядникові в розумний строк після їх виявлення. Договором будівельного підряду може бути встановлено право замовника сплатити передбачену договором частину ціни робіт, визначеної у кошторисі, після закінчення гарантійного строку.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що нормами цивільного законодавства чітко регламентовано гарантійний строк, експлуатації обєкту підряду.

Окремо, господарський суд зазначає, що в силу вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, вищезазначеними нормами передбачено відповідальність за порушення виконання взятих на себе договірних зобовязань.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити ... скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_4 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Інші матеріали справи та пояснення сторін вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову, покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 20, 73, 74, 76, 86, 130, 165, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави, в особі Управління комунального господарства та будівництва Подільської міської ради Одеської області до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Котовський асфальтобетонний завод про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 березня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут