ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 року м.Дніпро Справа № 908/75/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Іванов О.Г., Березкіної О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Дніпровське" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.02.2019р. у справі № 908/75/19

за позовом Державного підприємства "Дніпровське" (69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, 13)

до відповідача Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206)

про визнання права власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку загальною площею 64,0000 га, розташовану в межах населеного пункту м. Запоріжжя (Шевченківський район с. Леваневський)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.02.2019р. позовну заяву Державного підприємства "Дніпровське" до відповідача Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку загальною площею 64,0000 га, розташовану в межах населеного пункту м. Запоріжжя (Шевченківський район с.Леваневський) повернуто заявнику без розгляду.

Не погодившись, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою про скасування вищезазначеної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивач не може визначити суму для сплати судового збору і сплачує один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб як попередньо визначений розмір судового збору, подаючи одночасно з позовом заяву в порядку ч.2 ст. 163 ГПК України про визначення судом попереднього розміру судового збору.

Посилається на відповідь на адвокатський запит представника позивача від 16.01.2019р., в якій листом міськрайонного управління у Запорізькому районі міста Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №29-8-0.18-317/117-19 від 24.01.2019 позивачу було повідомлено про неможливість надати управлінням дані щодо нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, оскільки вона не була внесена до Державного земельного кадастру.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач), суддів Іванова О.Г., Березкіної О.В. від 01.03.2019 року у справі № 908/75/19 ухвалено розгляд апеляційної скарги провести у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмово провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила наступне.

До Господарського суду Запорізької області звернулося Державне підприємство "Дніпровське" з позовом до відповідача Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку загальною площею 64,0000 га, розташовану в межах населеного пункту м. Запоріжжя (Шевченківський район с.Леваневський).

Ухвалою суду від 15.01.2019р. позовну заяву Державного підприємства "Дніпровське" про визнання права власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку загальною площею 64,0000 га, розташовану в межах населеного пункту м. Запоріжжя (Шевченківський район с. Леваневський) було залишено без руху у зв'язку з відсутністю належних доказів сплати судового збору в установлених законом розмірі та порядку.

Позивача було зобов'язано усунути недоліки, встановлені при поданні позовної заяви протягом десяти днів з моменту вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

01.02.2019р. на адресу суду від позивача надійшла заява про відкриття провадження у справі. В зазначеній заяві представник позивача посилався на те, що вимоги суду, викладені в ухвалі від 15.01.2019р., виконати не може внаслідок того, що нормативна грошова оцінка землі, яка прийнята органами місцевого самоврядування в м. Запоріжжі, не може застосовуватися до спірної земельної ділянки, а іншої нормативної грошової оцінки землі Держгеокадастр надати не може. До заяви були додані копія адвокатського запиту до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, копія листа міськрайонного управління у Запорізькому районі міста Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №29-8-0.18-317/117-19 від 24.01.2019р., копія роздруківки з сайту Укрпошта.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.02.2019р. позовну заяву Державного підприємства "Дніпровське" до відповідача Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку загальною площею 64,0000 га, розташовану в межах населеного пункту м. Запоріжжя (Шевченківський район с.Леваневський) було повернуто заявнику без розгляду.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України, що має беззаперечно виконуватись сторонами в разі необхідності реалізації цього права.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнової вимоги; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на земельну ділянку, а тому в даному випадку, розмір судового збору обраховується від ставки, яка підлягає сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру і яка визначається виходячи з вартості такого майна.

Але, позивач, сплативши мінімальну суму судового збору у розмірі 1762,00грн., звернувся до суду з заявою про попереднє визначення судом розміру судового збору з наступною сплатою при визначення достеменно відомого розміру нормативної грошової оцінки землі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, господарський суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначив, що «частинами 1, 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015р. № 7 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя" затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану українським ДПУДНДІПМ "Дніпромісто" ім. Ю.М. Білоконя, затверджено базову вартість 1 кв.м. землі станом на 01.01.2013р. в розмірі 239,50 грн., та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік - 299,14 грн., значення коефіцієнтів місцерозташування та впливу локальних факторів; введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста з 01.01.2016; визначено, що нормативна грошова оцінка земель м. Запоріжжя підлягає щорічній індексації відповідно до вимог діючого законодавства.

Отже, позивачем міг бути сплачений судовий збір за позовну вимогу про визнання права власності на земельну ділянку, виходячи з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя та затвердженої базової вартості 1 кв.м. землі відповідно до чинних рішень Запорізької міської ради з урахуванням щорічної індексації.

Крім того, позивачем сплачується земельний податок, що вбачається із доданих податкових документів (податкові декларації з плати за землю та квитанції за 2017-2018 роки), де визначено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, площею 64,000 га, з якої справляється відповідний земельний податок. Тобто, із цих наявних даних про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки позивачем також міг бути сплачений судовий збір.».

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху, господарським судом було роз'яснено позивачу щодо розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки та наданий час для визначення розміру судового збору та сплати судового збору у визначеному діючим законодавством розмірі.

Але, ні під час перебування позовної заяви в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду ухвали господарського суду позивачем не було надано даних про вартість земельної ділянки, яка є предметом даного спору. Тобто, відсутні дані для обгрунтованого розрахунку судового збору, який повинен був сплатити позивач при поданні позовної заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду про повернення позовної заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що він, позивач, не може визначити суму для сплати судового збору і сплачує один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб як попередньо визначений розмір судового збору, подаючи одночасно з позовом заяву в порядку ч.2 ст. 163 ГПК України про визначення судом попереднього розміру судового збору не приймаються апеляційним судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 74 ГПК України обов'язок збирання та подання доказів покладається на сторони. Суд не вправі збирати докази, які стосуються предмета спору.

Пунктом 10 статті 28-1 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр"визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними.

Згідно з пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр"встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до статей 26, 27, 55 Закону України "Про землеустрій" на платній основі на умовах та в строк, що визначені договором з розробником такої документації із землеустрою.

В листі міськрайонного управління у Запорізькому районі міста Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області №29-8-0.18-317/117-19 від 24.01.2019р. позивачу було повідомлено, що послуги з видачі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки надаються через Центр надання адміністративних послуг. Згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право користування на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі землевпорядної документації із землеустрою. На підтвердження реєстрації надаються витяги з Державного земельного кадастру. Ведення Державного земельного кадастру здійснюється у програмному забезпеченні "Національна кадастрова система", запровадженому на державному рівні з 01.01.2013р.

Таким чином, як правильно зазначив господарський суд в оскаржуваній ухвалі, позивач не підтвердив належними доказами неможливість отримання нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, зокрема не надав доказів, що на момент звернення з цією заявою позивачем вчинялися дії для отримання відповідної довідки, а також не підтвердив неможливість визначення вартості спірної земельної ділянки шляхом проведення експертної грошової оцінки землі.

Посилання апелянта на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини є безпідставним, оскільки повернення позовної заяви не позбавляє заявника права доступу до суду. Заявник має право звернутися до суду, дотримавшись вимог ст. 164 ГПК України, якою, зокрема, передбачено що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Ухвалу суду слід залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст..269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дніпровське" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 05.02.2019 у справі № 908/75/19залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна