ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1025/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Мишкіної М.А.

при секретарі судового засідання: Бендерук Є.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС України

на рішення господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018, ухвалене суддею Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено 28.12.2018

у справі № 915/1025/18

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Октябрьск» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація спеціалізованого морського порту «Октябрьск»)

до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України

про стягнення 121457,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Октябрськ» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація спеціалізованого морського порту «Октябрьск») (далі ДП «АМПУ») звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України (далі Миколаївська митниця ДФС України») про стягнення 121457,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

10.02.2015 між ДП «АМПУ» та Миколаївською митницею ДФС України укладено договір позички № 21-П-ФОК-15 (далі договір), відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у безоплатне строкове користування майно, а саме нежитлові облаштовані приміщення, обладнання, засоби та канали зв'язку (далі майно/службові приміщення).

На утримання службових приміщень відповідно до санітарно-гігієнічних норм, а також обладнання, засобів зв'язку та використання каналів зв'язку, позивач (балансоутримувач вказаного майна) витрачає кошти, які не передбачені витратною частиною річного фінансового плану.

Для зменшення непередбачених витрат, позивачем листом від 25.01.2017 за №3/1.15/17-169 Миколаївській митниці ДФС України направлено пропозицію укласти договір щодо компенсації витрат, повязаних із утриманням майна, яким користується відповідач.

Відповідач у листі від 13.02.2017 №711/10/14-70-10-27 відмовився від укладення договору щодо компенсації витрат та утримання майна, натомість ним запропоновано укласти договір позички, який на теперішній час вже існує або ж договори про співробітництво чи забезпечення діяльності митного органу.

З метою покриття витрат на утримання майна, що передано у користування Миколаївській митниці ДФС України, позивачем направлено рахунки на оплату зазначених витрат, які поніс позивач.

Відповідач у наданих позивачу листах заперечив проти зобовязання щодо оплати витрат позивача, повернув без розгляду виставлені рахунки та акти наданих послуг, посилаючись на зобовязання філії забезпечити діяльність Митного посту.

Заборгованість за рахунками на компенсацію вартості витрат по Миколаївській філії ДФС України становить 121457,97 грн.

Згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 29.05.2018 № 238 «Про безоплатну передачу майна ДП «АМПУ», філією «Октябрьск» було передано 26.06.2018 на баланс ДП «Стивідорна компанія «Ольвія» основні засоби, інші малоцінні необоротні активи, у тому числі ті, що забезпечують функціонування Митного посту «Октябрьский».

На баланс ДП «Стивідорна компанія «Ольвія» передано у тому числі майно, що визначене у договорі позички від 10.02.2015 № 21-П-ФОК-15, у звязку з чим, зазначений договір було розірвано.

Листом від 23.06.2018 № 2942/10/14-70-10-29 Миколаївська митниця ДФС України направила позивачу підписану додаткову угоду про розірвання договору та Акт приймання-передачі майна.

Відповідачем не компенсовано позивачу витрати, повязані з утриманням приміщень Митного посту «Октябрьский» Миколаївської митниці ДФС України за період з травня 2017 року по червень 2018 року (дата розірвання договору).

Рішення господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018 у справі № 915/1025/18 позовні вимоги ДП «АМПУ» задоволені повністю, стягнуто з відповідача 121 457,97 грн., повязані із витратами на утримання майна та 1721,87 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідач є користувачем майна за договором позички № 21-П-ФОК-15 від 10.02.2015, отже він є і споживачем житлово-комунальних послуг.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що у відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги, у зв'язку із відсутністю відповідного договору, відповідач зобов'язаний був щомісяця сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, яка мотивована наступним.

Жодних посилань щодо обовязку користувача оплачувати вартість послуг по утриманню майна та обладнання договір позички № 21-П-ФОК-15 від 10.02.2015 не містить.

Основною кваліфікуючою ознакою договору позички є його безоплатність.

Враховуючи, що відповідного договору щодо компенсації митним органом позивачу витрат, пов'язаних з утриманням приміщення Митного поста СМП «Октябрськ» між сторонами укладено не було, підстави для оплати витрат на утримання об'єкту нерухомості та комунальних послуг відсутні.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково посилається на постанову Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 916/3164/14, оскільки зазначена справа розглядалась щодо договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про її безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 справу № 915/1025/18 призначено до розгляду на 21.03.2019 о 10:30 год.

14.03.2019 відповідач звернувся до суду з клопотанням про участь його представника в судовому засіданні 21.03.2019 о 10:30 год. в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якого останній просив доручити Миколаївському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 вищезазначене клопотання задоволено, доручено Миколаївському окружному адміністративному суду забезпечити проведення судового засідання, призначене на 21.03.2019 о 10:30 год. у справі № 915/1025/18 в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

В приміщення ПІвденно-західного апеляційного господарського суду зявились представники позивача, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018 у справі № 915/1025/18 без змін.

В приміщення Миколаївського окружного адміністративному суду зявився представник відповідача, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018 у справі № 915/1025/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Місцевим господарським судом встановлено, що 10.02.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір позички № 21-П-ФОК-15, відповідно до пункту 1.1 якого позивач передає відповідачу у безоплатне строкове користування на строк, обумовлений договором, майно - нежилі облаштовані приміщення загальною площею 99,9 кв.м, розташовані за адресою: 54052, м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 29/1, обладнання, засоби та канали зв'язку.

Відповідно до пункту 1.2 договору, перелік майна, що передається відповідачу, визначений у додатку № 1 до договору, який є невід'ємною частиною договору та в акті приймання-передачі майна.

Зазначене у пункті 1.1 договору приміщення належить позивачу на праві господарського відання, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права (пункт 1.3 договору).

Згідно пункту 2.1 договору, відповідач використовує об'єкт позички для розміщення підрозділу митниці, на який покладено обов'язки з забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, вантажів та іншого майна, що переміщуються юридичними та фізичними особами через митний кордон України.

Майно передається на підставі договору та актів приймання-передачі нерухомого майна та обладнання в строкове користування (пункт 4.1 договору).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що майно вважається переданим позивачем відповідачу з моменту підписання акта приймання-передачі об'єкта позички уповноваженими представниками сторін та скріплення акта печатками.

Відповідач зобов'язується користуватися об'єктом позички особисто та за його цільовим призначенням і відповідно до умов договору; безперешкодно допускати на об'єкт позички представників позивача для перевірки виконання відповідачем умов договору; забезпечити збереження об'єкта позички, запобігати його пошкодженню і псуванню (підпункти 5.1.1 - 5.1.3 пункту 5.1 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015, але в будь-якому разі до повного виконання зобов'язань (пункт 9.1 договору).

Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 10 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомила про його припинення (пункт 9.4 договору).

Згідно п. 10.2 договору усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов'язані із ним, у тому числі пов'язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Сторонами підписано додаток № 1 до договору, в якому зазначено перелік майна, що передається відповідачу.

10.02.2015 позивач передав, а відповідач прийняв вказане у додатку № 1 майно, що підтверджується актом приймання-передачі майна.

Листом від 25.01.2017 № 3/1-15/17-169 позивач повідомив відповідача, що на утримання зазначених службових приміщень відповідно санітарно-гігієнічним нормам, філія витрачає значні кошти, які не передбачені витратною частиною фінансового плану на 2017 рік (витрати з водопостачання, водовідведення, прибирання приміщень та витрати, пов'язані із споживанням митним постом електроенергії) та надіслав відповідачу проект договору щодо компенсації витрат, пов'язаних з утриманням приміщення митного поста СМП Октябрськ.

У відповідь на лист позивача, відповідач у листі від 13.02.2017 № 711/10/14-70-10-27 зазначив, що наявність на території пункту пропуску через державний кордон відповідного митного підрозділу, який здійснює митний контроль осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, які переміщуються через державний кордон України, є однією із обов'язкових умов його функціонування. Питання юридичного оформлення правовідносин з тимчасового безоплатного користування службовими та побутовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв'язку повинно бути вирішено відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням обставин кожного конкретного випадку. Одним з можливих варіантів юридичного оформлення вказаних правовідносин може бути укладення договору позички, договорів про співробітництво або про забезпечення діяльності митного органу.

Позивачем надіслано відповідачу рахунки на оплату від 31.05.2017 № 465 на суму 3221,16 грн., від 30.06.2017 № 537 на суму 3048,25 грн., від 31.07.2017 № 652 на суму 3821,38 грн., від 31.08.2017 № 818 на суму 9212,65 грн., від 30.09.2017 № 918 на суму 2520,87 грн., від 31.10.2017 № 1020 на суму 5944,03 грн., від 30.11.2017 № 1109 на суму 11653,22 грн., від 31.12.2017 № 1202 на суму 13039,19 грн., від 31.01.2018 № 89 на суму 16546,93 грн., від 28.02.2018 № 181 на суму 15684,31 грн., від 31.03.2018 № 284 на суму 15946,88 грн., від 30.04.2018 № 361 на суму 5848,02 грн., від 31.05.2018 № 430 на суму 7461,15 грн., від 26.06.2018 № 516 на суму 7509,96 грн., разом з актами надання послуг, приємо-здавальними актами, актами виконаних робіт.

Відповідач листами від 17.05.2017 № 2166/10/14-70-10-27 та від 15.06.2017 №2663/10/14-70-10-27 повідомив позивача про те, що договір не містить обов'язків користувача оплатити вартість послуг по утриманню майна та обладнання та повернув без розгляду рахунки та акти.

Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Статтею 833 ЦК України встановлено, що користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування. Користувач зобов'язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Частинами 1, 2 ст. 188 Митного кодексу України передбачено, що з метою прискорення виконання митних формальностей під час переміщення транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України працівники водного, повітряного, автомобільного та залізничного транспорту сприяють посадовим особам органів доходів і зборів у виконанні ними своїх службових обов'язків. Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує органи доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв'язку та створює їм належні умови для роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Митного кодексу України у разі якщо митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов'язані безоплатно надавати органам доходів і зборів у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв'язку.

Пунктом 9 Переліку пунктів пропуску через державний кордон, в яких здійснюється переміщення товарів через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 435 від 21.05.2012 визначені міжнародні пункти пропуску для морського сполучення, зокрема, спеціальний порт Октябрськ.

Частиною 3 ст. 11 Закону України Про морські порти України передбачено, що адміністрація морських портів України або власник морського терміналу на безоплатній основі надає у користування приміщення для організації пункту пропуску через державний кордон України, де здійснюються в установленому законодавством порядку прикордонний, митний, санітарно-карантинний та екологічний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна зробити висновок, що чинним законодавством передбачено безоплатне забезпечення (надання у тимчасове користування) органів доходів і зборів службовими та побутовими приміщеннями, а також обладнанням, засобами та каналами зв'язку для виконання митних формальностей.

Водночас зазначеними нормами не передбачено покладення витрат з утримання такого майна на балансоутримувача або на особу, з якою митні органи уклали договір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 916/3164/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Судовою колегією враховується, що відповідач не заперечує факту користування ним спірним приміщенням, а також не заперечує факту отримання ним у повному обємі комунальних послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Судова колегія не приймає до уваги доводи скаржника про відсутність підстав для оплати витрат на утримання об'єкту нерухомості та оплати комунальних послуг у звязку з відсутністю договору щодо компенсації позивачу витрат пов'язаних з утриманням приміщення.

Відповідач є користувачем майна за договором позички № 21-П-ФОК-15 від 10.02.2015, отже він є і споживачем житлово-комунальних послуг.

Надання органам доходів і зборів комунальних послуг на безоплатній основі прямо не передбачено нормами чинного законодавства України, а їх надання балансоутримувачем може призвести до негативних наслідків його фінансово-економічного стану, що є неприпустимим.

Судова колегія також вважає безпідставними посилання скаржника на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково посилається на постанову Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 916/3164/14.

Відносини у даній справі і у справі № 916/3164/14 є подібними і відрізняються лише тим, що за договором позички майно передається у безоплатне користування, а за договором оренди у платне.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018 у справі № 915/1025/18 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018 у справі № 915/1025/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.03.2019.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна