ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 року Справа № 904/4591/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

представник ОСОБА_1, довіреність №14-165 від 30.08.2018, адвокат;

відповідач - Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

представник ОСОБА_2, ордер ПТ №108669 від 26.12.2018, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 у справі №904/4591/18 (суддя Новікова Р.Г., повне рішення складено 30.01.2019)

про стягнення пені, 3% річних та інфляційної складової

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" пені у сумі 1124282 грн 72 коп, 3% річних 158659 грн 81 коп, інфляційної складової 548445 грн 39 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №4859/1617-КП-4/ПТ від 31.10.2016 в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 у справі №904/4591/18 (суддя Новікова Р.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у сумі 562141 грн 36 коп, 3% річних 158659 грн 81коп, інфляційну складову - 548445 грн 39 коп та судовий збір 27470 грн 82 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 562141 грн 36 коп відмовлено. У задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог у звязку з несвоєчасною оплатою Відповідачем за отриманий природний газ та наявністю підстав для застосування норм ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині зменшення пені, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення в оскаржуваній частині скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

- суд порушив норми ст. 233 Господарського кодексу України щодо виключних обставин для зменшення неустойки та не врахував майнового стану Позивача, ступінь виконання зобовязання та період прострочення;

- фінансова звітність на кінець 2016 року свідчить про збільшення дебіторської заборгованості, що призводить до нестачі коштів у Позивача та необхідності залучення позик;

- несвоєчасна оплата коштів впливає на своєчасність надання газу для інших споживачів природного газу;

- Відповідач не навів належних доводів та доказів обставин непереробної сили, вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, відсутні докази неправомірних дій з боку Позивача та відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 у справі №904/4591/18. Розгляд апеляційної скарги призначений у судовому засіданні з викликом сторін на 11.03.2019 о 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 11.03.2019 повноважний представник Позивача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду в частині зменшення пені на 50% скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Повноважний представник Відповідача у судовому засіданні 11.03.2019 проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Підтримав позицію, викладену у поданому до суду 28.02.2019 відзиві на апеляційну скаргу. Зазначив, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та Відповідач не може відмовитися в односторонньому порядку від надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Крім того, Позивачем не доведено, що ним зазнані збитки у вигляді реальної шкоди, упущеної вигоди тощо саме через неналежне виконання Відповідачем свого зобовязання. На день звернення з позовом основний борг за спожитий природний газ Відповідачем сплачений у повному обсязі. Тому вважає, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобовязання не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 31.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, Позивач) та Державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (далі споживач, Відповідач) був укладений договір постачання природного газу №4859/1617-КП-4/ПТ (далі Договір) строком дії з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, за наявності, до 31.03.2017 в частині реалізації природного газу, до повного здійснення розрахунків - в частині їх проведення.

За умовами зазначеного договору постачальник зобов'язався поставити споживачу у жовтні 2016 - березні 2017 року природний газ, а споживач, зобов'язався оплатити його на умовах цього Договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).

Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4 договору).

Додатковими угодами №2 від 22.11.2016, №3 від 21.12.2016, №4/5 від 24.01.2017 та №5/6 від 23.02.2017 сторони вносили зміни до пункту 5.2 Договору в частині зміни вартості 1000 куб.м. природного газу, що поставляється за договором. Додатковою угодою №3/4 від 23.01.2017 доповнені та внесені зміни в п. п. 1.2, 1.3, 2.3, 2.4, 2.5, 3.3, 7.1, 7.4, 11.3, доданий п. 11.9.

Положеннями пункту 6.1 Договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами пункту 8.2 Договору у разі невиконання споживачем пунктів 6.1. та 6.6 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років.

На виконання умов договору Позивач за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року поставив Відповідачу природний газ на загальну суму 17497768 грн 97 коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу за вказаний період (а.с. 34-38, т.1). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач свої зобовязання з оплати природного газу, поставленого за період жовтень 2016 року - лютий 2017 року, виконав в повному обсязі, але з порушенням строків оплати, визначених Договором.

Внаслідок порушення строків оплати, Позивач нарахував та просив стягнути з Відповідача пеню у сумі 1124282 грн 72 коп за загальний період прострочення з 26.11.2016 по 27.09.2017, 3% річних у сумі 158659 грн 81коп за загальний період з 26.11.2016 по 26.12.2017, інфляційні втрати у сумі 548445 грн 39 коп за загальний період з січня 2017 року по листопад 2017 року.

Вказане стало підставою для звернення із даним позовом.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Так, за змістом статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як зазначалось, за приписами пункту 8.2 Договору у разі невиконання споживачем пунктів 6.1. та 6.6 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши наданий Позивачем розрахунок суми пені за період з 26.11.2016 по 27.09.2017 в сумі 1124282,72 грн, апеляційний суд вважає його правильним, а позовні вимоги в цій частині правомірними.

В силу приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки на 90% (а.с. 151-155, т. 2), обґрунтоване тим, що борг за спожитий природний газ Відповідачем сплачений у повному обсязі; штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, останнім не доведено, які негативні наслідки виникли у звязку з простроченням виконання зобовязання Відповідача; придбаний за договором газ Відповідач для власних потреб не використовує; безпосередня вина Відповідача у несвоєчасному погашенні заборгованості відсутня, бо заборгованість за спожитий газ виникла у звязку з несплатою саме споживачами населенням та юридичними особами; а також посиланням на майновий стан Відповідача, який є збитковим.

Дослідивши матеріали справи та врахувавши, що основний борг був погашений задовго до подачі позову до суду, прострочка носила нетривалий характер, плата за спожитий природний газ залежала від сплати за теплову енергії підприємствами, організаціями та іншими споживачами, які мають заборгованість; апеляційний суд вважає правомірним, обґрунтованим та таким, що зроблений з дотриманням інтересів сторін висновок суду першої інстанції щодо зменшення суми неустойки на 50% та стягнення з Відповідача пені відповідно у сумі 562141,36 грн.

При цьому апеляційний суд врахував докази, надані Відповідачем на підтвердження свого майнового стану: звіти про фінансові результати Відповідача на 01.10.2018, за 9 місяців 2018 року, на 01.01.2018, за 2016 - 2017 рік, на 01.01.2017. Так, збиток підприємства у 2016 році становив 279900000,00 грн, у 2017 році 300306000,00 грн, за 9 місяців 2018 року 111898000,00 грн.

Позивачем доказів на підтвердження своїх заперечень проти зменшення штрафних санкцій суду не надано. Водночас, відповідно до звітів про фінансові результати Позивача, розміщених на сайті http://smida.gov.ua, чистий фінансовий результат (прибуток) останнього у 2016 році 0,00 грн, у 2017 році 0,00 грн, у 1 кварталі 218 року 0,00 грн.

Заперечення апелянта з приводу не зясування всіх обставин справи та неправомірного застосування судом норм ст. 233 Господарського кодексу України апеляційним судом відхиляються, бо, по-перше, наявність збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання зобовязання Відповідачем скаржником не доведена, а по-друге, обставини, які визначені законодавцем та мають бути взяті судом до уваги відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, вивчаються у їх сукупності.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за період прострочення з 26.11.2016 по 26.12.2017 в сукупності складають 158659,81 грн, інфляційні втрати за період з січня 2017 року по листопад 2017 року 548445,39 грн (у межах заявленої Позивачем до стягнення суми) та правомірно стягнуті судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції не порушувалося питання правомірності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також щодо відмови у задоволенні клопотання Відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Тому, апеляційний суд не надає правову оцінку зазначеним обставинам.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені у сумі 562141,36 грн, 3% річних 158659,81 грн та інфляційних втрат 548445,39 грн. У решті позову правомірно відмовлено.

Відтак, підстав для скасування або зміни цього рішення, передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, немає. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 282 284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 у справі №904/4591/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 у справі №904/4591/18 залишити без змін.

Судові витрати, повязані з розглядом цієї апеляційної скарги, покладаються на апелянта Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15.03.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна