ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.03.2019 м. Ужгород Справа № 907/710/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Кут Л.В.

розглянувши позовну заяву комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгород, м. Ужгород до Коритнянської сільської ради Ужгородського району про стягнення суми 334.941,32грн.

За участю представників:

Від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю №10 від 02.01.2019

Від відповідача не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 334.941,32грн. заборгованості за надані послуги за Договором від 11.04.1997 на постачання води, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 13, 14, 131-1 Конституції України, ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.12.2018 відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/710/18 та призначено підготовче засідання на 16.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.01.2018 було відкладено підготовче засідання на 11.02.2019 року на 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.03.2019.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі доказами.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду не зявився.

Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали було надіслано на його офіційну юридичну адресу), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 04.03.2019, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважного представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода, правонаступником якого є позивач, та Коритнянською сільською радою, у відповідності до Правил користування системами комунального водопостачання і каналізації в містах і селах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р. (який діяв на момент укладання договору), 11 квітня 1997 року було укладено Договір, відповідно до умов якого водоканал зобовязався поставляти абоненту воду, відводити господарсько побутові, виробничі і дощові стоки, а абонент - щомісячно оплачувати за споживання води у відповідності з показниками водомірів по тарифу, а при їх відсутності - по нормах водоспоживання відповідно до згаданих Правил.

Відповідно до п."б" розділу "Предмет договору" та ч.5 розділу "Зобов'язання сторін" згаданого договору відповідач зобов'язався щомісячно здійснювати плату за надані за цим договором послуги у розмірі 0,21 грн. за 1 куб.м. води та у строки, встановлені Правилами.

Договір укладається на обєкти у відповідності зі списком, що додається. Списки будинків і осіб, що в них проживають, уточняються не рідше 2-х разів у рік.

Додаткові умови: тарифи за воду і каналізацію можуть змінюватися залежно від змін цін на енергоресурси, реагенти.

На виконання вказаного договору у період червень-липень 2018 року позивачем надано відповідачу послуги по водопостачанню та водовідведенню всього на суму 428541,32грн, що підтверджується рахунками-фактурами за послуги по водопостачанню та водовідведенню №012297 від 27 червня 2018 року на суму 180422,78грн та №014431 від 31 липня 2018 року на суму 248118,54грн.

Відповідач неналежним чином обовязок по оплаті послуг водопостачання та водовідведення не виконав. За твердженням позивача, надані послуги оплатив частково, а саме: на суму 93600грн.

Таким чином, у відповідача перед позивачем виник борг за вказаний період на суму 334941,32грн, примусове стягнення якого є предметом спору у вказаній справі.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами у спорі укладено договір 1997 року про надання послуг, внаслідок чого між ними виникли правовідносини, що регламентуються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (назва Закону в редакції Закону N 2047-VIII) від 18.05.2017), а також Главою 63 ЦК України, та відповідними підзаконним нормативними актами.

Вказаний договір, його чинність та порядок проведення розрахунків за вказаним договором були предметом розгляду господарської справи №907/460/17 (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2017), відтак, в силу положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню в межах справи, що розглядається.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з нормами ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивачем надано відповідачу послуги по водопостачанню та водовідведенню у червні та липні 2018 року, що підтверджується поданими суду рахунками-фактурами, які останній в повному обсязі не оплатив. При цьому, у встановленому законом і судом порядку відповідач не оспорив та не надав відповідні докази відсутності боргу перед позивачем на заявлену до стягнення суму.

Таким чином суд констатує факт порушення права позивача щодо повного та своєчасного розрахунку за надані послуги згідно з укладеним договором, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, яке підлягає захисту судом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем належним чином обґрунтовані та доведені, відповідачем у встановленому порядку не спростовані, відтак, позов підлягає до задоволення повністю.

Згідно з ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 5024,12 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 42, 46, 73-79, 86, 129, 202, 222, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89435, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Коритняни, вул. Духновича, 66, „в, код 04349768) на користь комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Митна, 1, код 03344326):

- суму 334941,32 грн. заборгованості за надані послуги;

- суму 5024,12 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 18.03.2019.

Суддя О. Ф. Ремецькі