РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2019Справа № 910/17570/18

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Артель»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ»

про стягнення 24 146,48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Артель» (надалі - ТОВ «Артель») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» (надалі - ТОВ «Полірем Київ») про стягнення 24 146,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого на підставі договору поставки №1606/17-1 від 16.06.2017 товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 24 146,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду вручена ТОВ «Полірем Київ» 22.01.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №112, проте відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

16.06.2017 між ТОВ «Артель» (постачальник) та ТОВ «Полірем Київ» (покупець) був укладений договір поставки №1606/17-1 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах цього договору, постачальник зобов'язується у визначений сторонами строк, передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити, в порядку та на умовах визначених цим договором, товарно - матеріальні цінності, а саме: пакувальні матеріали, надалі товар, узгоджені специфікаціями, які є невід'ємними частинами договору.

Згідно з п. 2.1 Договору оплата кожної партії товару здійснюється покупцем на умовах відтермінування оплати протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної на поставку партії товару.

31.12.2017 сторонами підписано Додаткову угоду №1 до Договору, в якій п. 5.1 Договору викладено в наступній редакції: договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2018, а в частині невиконаних зобов'язань за дійсним договором дія його продовжується до повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 164 920,48 грн., що підтверджується видатковими накладними №1341 від 20.06.2017, №1360 від 22.06.2017, №1553 від 10.07.2017 та №1003 від 13.06.2018.

В свою чергу, відповідач частково оплатив поставлений на підставі Договору товар на суму 140 774,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача та актами звірки взаємних розрахунків.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 24 146,48 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (видаткові накладні №1341 від 20.06.2017, №1360 від 22.06.2017, №1553 від 10.07.2017 та №1003 від 13.06.2018) факт поставки позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 164 920,48 грн.

Відповідачем частково оплачено поставлений товар на загальну суму 140 774,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача та актами звірки взаємних розрахунків, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та умов п. 2.1 Договору заборгованість відповідача за поставлений товар становить 24 146,48 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 24 146,48 грн. за переданий на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Артель» про стягнення з ТОВ «Полірем Київ» заборгованості у розмірі 24 146,48 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Артель» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полірем Київ» (02660, м. Київ, вул. Віскозна , будинок 3; ідентифікаційний код 39456372) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Артель» (07832, Київська обл., Бородянський район, селище міського типу Бабинці, вул. Заводська, будинок 45 А; ідентифікаційний код 30554583) заборгованість у розмірі 24 146 (двадцять чотири тисячі сто сорок шість) грн. 48 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий