ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа №907/856/17

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників:

від прокуратури ОСОБА_2,

від позивача 1 : не зявився.

від позивача 2 : не зявився.

від позивача 3 : не зявився.

від відповідача : ОСОБА_3 (адвокат)

розглянувши апеляційні скарги Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради б/н б/д, заступника прокурора Закарпатської області від 14.12.2018

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20 листопада 2018 року (головуючий суддя - І.Г. Ушак, повний текст складено та підписано 26.11.2018)

у справі №907/856/17

за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

- Ужгородської міської ради, м. Ужгород (позивач-1),

- Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород (позивач-2),

- Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород (позивач-3)

до малого приватного підприємства Олеся, м. Ужгород

про стягнення заборгованості на суму 413 538,55 грн. за договором оренди земельної ділянки та про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову і рішення суду першої інстанції:

прокурор в інтересах держави в особі: - Ужгородської міської ради, м.Ужгород (позивач-1), Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м.Ужгород (позивач-2), Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород (позивач-3) - звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості на суму 413 538,55 грн. за договором оренди земельної ділянки та про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2018 у справі №907/856/17 у позові керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: 1. Ужгородської міської ради, м.Ужгород., 2.Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород., 3.Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород, про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки та про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання - відмовлено.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір нарахованої позивачем орендної плати, зазначений у розрахунку позивача, не відповідає встановленому договором за період з січня 2015р по березень 2016р. та з січня 2017р. по липень 2017р., в результаті чого позивачем помилково нараховано до сплати за спірний період суму 555 774,99 грн. замість правильної суми 126 836,93 грн., оскільки відсутні докази внесення змін до договору в частині розміру орендної плати в тому розмірі, який застосував позивач 2 в розрахунку. Відповідач протягом спірного періоду сплатив орендної плати за договором на суму 142 236, 44 грн. (за даними відповідача - 142241,00 грн.), станом на 01.08.17 відсутня будь-яка заборгованість відповідача перед позивачем, навпаки має місце переплата. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення орендної плати не відповідають фактичним обставинам справи, твердження позивача про наявність заборгованості відповідача по орендній платі спростовані у ході судового розгляду справи. Щодо позовних вимог у даній справі в частині розірвання договору оренди, то у ході судового розгляду спростовано доводи прокурора та позивачів про систематичну несплату відповідачем орендної плати, що слугувало підставою позову в цій частині.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі скаржник Департамент міського господарства Ужгородської міської ради просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити, мотивуючи це наступним:

· судом не взято до уваги той факт, що відповідач сплачував орендну плату за землю згідно договору оренди землі без врахування нормативної грошової оцінки землі на підставі Рішення Ужгородської міської ради № 1398 від 14.07.2014. Розмір орендної плати встановлюється в договорі оренди, однак річна сума платежу не може бути меншою 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки;

· договором передбачено розірвання договору оренди земельної ділянки у звязку з невиконанням обовязків за договором.

В апеляційній скарзі скаржник прокурор Закарпатської області просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити, мотивуючи це наступним: зміни до договору оренди землі були внесені рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.12.2015 у справі № 907/1065/15., а саме внесено зміни до п.5 договору щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визначено її в сумі 7288747,62 грн., до п.9 договору в частині орендної плати, яку визначено в сумі 218 662,42 грн. на рік та до п.10 щодо щомісячної суми орендної плати в сумі 18 221,86 грн. вказане рішення суду набуло чинності 29.03.2016, тобто пізніше від укладеної між сторонами 21.03.2016 додаткової угоди до договору оренди, якою було внесено зміни в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визначено її в сумі 62 668,82 грн на рік та в частині щомісячної суми орендної плати в сумі 5 222,4 грн. З 29.03.3016 по липень 2017 додаткові угоди сторонами не укладалися та судові рішення про внесення змін не постановлялися. Скаржник вважає, що чинною є та редакція договору, яка змінена судовим рішенням станом на 29.03.2016. Проте, відповідач не виконував рішення суду та не сплачував належну повну суму орендної плати з квітня 2016 року по липень 2017 року, чим порушив умови договору оренди та внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідачем за спірний період сплачувався значно менший розмір орендної плати, що є систематичним невиконанням умов договору.

У відзиві на апеляційні скарги, який за усним клопотанням представника відповідача в судовому засіданні долучено до матеріалів справи, відповідач просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з тих мотивів, що:

- рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.12.2015 внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 26.07.2007 на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі від 27.08.2015 року. Однак, до набрання законної сили даним рішенням суду між сторонами укладено Додаткову угоду до договору, якою було внесено зміни до договору в частині нормативної грошової оцінки та орендної плати на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 21.03.2016 року. Вважає, що у звязку з наведеним, починаючи з 21.03.2016 розмір орендної плати складає 5 222,4 грн. на місяць. Будь яких інших додаткових угод між сторонами не укладалося;

- поданий позивачем розрахунок суми боргу не свідчить про наявність у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати, оскільки такий позивачем складений із розрахунку збільшеного розміру орендної плати без внесення змін у договір оренди;

- станом на дату звернення позивача до суду із цим позовом у відповідача відсутня заборгованість зі сплати орендної плати, натомість, навпаки, у відповідача наявна переплата за договором оренди;

- позовні вимоги щодо нарахування орендної плати за січень липень 2017 року є безпідставними з тих підстав, що станом на 2017 рік ставка податку становила 0,6% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а позивачем за цей період нараховано заборгованість, виходячи з розрахунку 3% від нової нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 відкрито провадження у даній справі за апеляційною скаргою Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради б/н і б/д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 відкрито провадження у даній справі за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області від 14.12.2018.

У судове засідання не зявилися представники позивачів, хоча сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи розумні строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обовязковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників позивачів на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційних скаргах, відзиві, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

26.07.07 управління майном міста Ужгородської міської ради, правонаступником якого є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради - позивач-2 (надалі також Департамент) у даній справі та відповідач - уклали Договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідачу надано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 5253 м кв. у м. Ужгород по вул. Минайській, 16Г, під будівлями для комерційної діяльності строком на 10 років (далі договір оренди).

Умовами договору оренди передбачено його істотні умови, зокрема, орендну плату в розмірі 9442,60 грн. на рік (пункт 9 договору оренди), щомісячну орендну плату в розмірі 786,88 грн. (пункт 10 договору оренди), строки оплати орендної плати щомісячно до 10 числа поточного місяця (пункт 10 договору оренди), порядок перегляду орендної плати.

У пункті 12 договору оренди сторони передбачили, що у разі збільшення відповідно до законів України розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, орендодавець має право на збільшення орендної плати в односторонньому порядку, про що оформляється додаткова угода, яка є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 33 договору оренди сторони узгодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а в разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір вирішується у судовому порядку.

Пунктом 35 договору оренди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.12.15 у справі № 907/1065/15 до договору оренди були внесені зміни в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визначено її в сумі 7288747,62 грн., в частині орендної плати, яку визначено в сумі 218662,42 грн. на рік, та в частині щомісячної суми орендної плати, яку визначено в сумі 18221,86 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 29.03.16р. та обґрунтувалося зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка згідно витягу з технічної документації від 27.08.15 становила 728 8747,62 грн.

Згідно витягу з технічної документації від 21.03.16 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 2088960,51 грн.

21.03.16 сторонами договору оренди укладено додаткову угоду до договору оренди, якою внесено зміни в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визначено її у зазначеній вище сумі 2 088 960,51 грн., в частині орендної плати, яку визначено в сумі 62 668,82 грн. на рік, та в частині щомісячної суми орендної плати, яку визначено в сумі 5 222,40 грн.

Доказів укладення інших додаткових угод до договору оренди сторонами не надано.

Предметом даного позову є вимога про стягнення 413 538,55 грн. боргу з орендної плати та вимога про припинення договору оренди шляхом його розірвання. У позовній заяві позивач (прокурор) зазначає, що починаючи з 01 січня 2015 року відповідач оплату здійснював не у повному обсязі, тобто систематично порушував істотні умови договору більше двох років.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення боргу з орендної плати, апеляційний суд досліджує розрахунок сум боргу за спірний період, наявність підстав для стягнення боргу, фактичні сплати орендної плати відповідачем та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Прокурором до позовної заяви долучено розрахунок суми боргу (т.1 а.с 37), однак такий розрахунок сформовано Департаментом з урахуванням відносин сторін, починаючи з листопада 2011 року по липень 2017 року у виді документу бухгалтерського обліку, проте, як уточнив представник Департаменту, борг підприємства виник з січня 2015 року (Т.1 а.с 141).

Крім того, в апеляційній інстанції скаржник Департамент подав розрахунок боргу з січня 2015 року по липень 2017 року на іншу меншу суму боргу, а саме - 191 017, 96 грн., в тому числі з іншими показниками нарахувань орендної плати за місяць в спірному періоді.

Правомірність нарахування орендної плати у зазначених показниках Департамент обґрунтовує наступним (а.с 146-148 Т1):

- 2015 рік -18 221,86 грн/міс ( на підставі судового рішення, а також виходячи з граничного рівня плати за землю 3% від нормативної грошової оцінки землі);

- З січня 2016 року до 21.03.2016 26 111,93 грн /міс;

- З 21.03.2016 по грудень 2016 5222,4 грн /міс ( на підставі додаткової угоди);

- 2017 рік - 27 678,65 грн /міс (нормативну грошову оцінку землі за 2015 рік збільшено на коефіцієнт індексації за 2015 рік та 2016 рік та розділено на 12 місяців). У Листі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 22.01.2018 визначено, що індекс споживчих цін для земель населених пунктів за 2015 рік складає 1,433, за 2016 1,06 з урахуванням листа відділу в Ужгородському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 03.08.2017.

Саме такі показники розміру орендної плати позивачем -2 (Департамент) внесено до розрахунку суми боргу.

Відповідачем подано контррозрахунок (а.с 159 Т.2), долучено копії платіжних доручень та копії банківських виписок про сплату орендної плати до відзиву на позовну заяву, у якому також надано окремі пояснення та заперечення стосовно розрахунку позивача (а.с 66-72 Т.1).

Так, сторонами не заперечується те, що згідно Додаткової угоди до договору від 21.03.16 орендна плата становить 5 222,4 грн. на місяць, та те, що інші зміни до договору оренди землі в частині визначення розміру орендної плати не вносилися.

Норми права, мотиви, якими керувався апеляційний суд при прийнятті рішення у даній справі.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (статті 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Виходячи зі змісту статей 632, 651 ЦК та статті 30 Закону України "Про оренду землі" слід дійти висновку про те, що за загальним правилом зміна умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.

Згідно зі ст.288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

При цьому згідно з п. 288.4 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

З наведених положень Податкового кодексу України та Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Відповідно до положень чинного законодавства нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який не може бути меншим, ніж визначено у статті 288 ПК України (постанова ВС від 27.02.2018 у справі №921/265/17-г/17).

Водночас, оскільки нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, тому зміна розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки є також обов'язковою підставою для перегляду розміру орендної плати та, відповідно, внесення змін до договору оренди землі (постанова Верховного Суду 23 жовтня 2018 року, справа № 922/201/18).

Рішення міської ради може бути самостійною підставою для внесення змін до договору оренди, якщо сторони цього договору визначили безпосередньо в самому договорі таку підставу для внесення змін до нього, що відповідає принципу свободи договору, встановленому статтями 3, 6, 627 ЦК. (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, справа № 911/3627/17).

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріалами справи доведено, що розмір щомісячної орендної плати за даним договором змінювався та становив: у період з листопада 2011р. до 21.03.2016р. 786,88 грн. відповідно до умов договору оренди, у період з 21.03.2016р. по липень 2017р. 5222,40 грн. відповідно до додаткової угоди від 21.03.16 про внесення змін до договору оренди.

Оцінка доказів апеляційним судом.

Щодо позиції та аргументів скаржника/Департаменту стосовно зазначених показників у розрахунку суми боргу, то слід зазначити, що зміни до договору оренди, внесені зазначеним вище рішенням суду, не можуть бути застосовані у спірних відносинах сторін з березня 2016р., оскільки вони ґрунтуються на витягу з технічної документації від 27.08.15, в той час, як в березні 2016р. знову відбулася зміна нормативної грошової оцінки, про що свідчить витяг з технічної документації від 21.03.16, на підставі якого угодою сторін внесено зміни до договору.

Так, в додатковій угоді до договору оренди від 21.03.2016 сторонами погоджено та внесено зміни в договір у частині нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати на підставі витягу з технічної документації від 21.03.2016 року, оскільки в рішенні суду, яке набрало законної сили 29.03.2016 року, було взято до уваги витяг з технічної документації за 2015 рік.

Щомісячна орендна плата у період з січня по липень 2017р. на суму 27678,65 грн. нарахована позивачем без укладення угоди про внесення змін до договору - з розрахунку 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 8857188,36 грн. (згідно витягу з технічної документації від 26.01.17) - на рік, з посиланням на приписи підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (ПК України).

Однак, встановлення (зміна умов договору) позивачем у такий спосіб орендної плати в зазначений період не відповідає вищенаведеним умовам договору сторін (п.п.12, 33) та суперечить приписам наведеної норми Податкового кодексу України, яка у спірному періоді, діяла в іншій редакції, а саме: 288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016). Тобто, за наведеними приписами нижня межа річної суми орендної плати встановлювалася у розмірі не менше розміру земельного податку, а не як зазначає позивач, у розмірі, що становить не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У зазначений спірний період з січня по липень 2017р. орендні відносини сторін були врегульовані договором оренди з урахуванням додаткової до нього угоди від 21.03.16.

Відтак, перевіривши поданий розрахунок суми боргу, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розмір нарахованої позивачем орендної плати зазначений у розрахунку позивача не відповідає встановленому договором (зі змінами) за період з січня 2015р по березень 2016р. та з січня 2017р. по липень 2017р., в результаті чого позивачем помилково нараховано до сплати за спірний період заявлену до стягнення суму боргу.

Враховуючи, що згідно поданого позивачем розрахунку, а також згідно поданого відповідачем контррозрахунку відповідач протягом спірного періоду сплатив орендну плату за договором на суму 142236,44 грн. (за даними відповідача - 142241,00 грн.), станом на 1.08.17 відсутня будь-яка заборгованість відповідача за договором оренди.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення орендної плати не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими, а відтак не підлягають до задоволення.

В апеляційній скарзі скаржниками не обґрунтовано розрахунок суми боргу за спірний період із зазначенням показників розміру орендної плати в іншому розміру, аніж передбачено договором оренди ( зі змінами), не доведено застосування саме тих показників, які застосовано позивачем у спірному розрахунку. Посилаючись в апеляційній скарзі на приписи Податкового кодексу України, позивачі залишили поза увагою, що правовідносини з відповідачем є договірними, а не контролюючими, а відтак, такі правовідносини врегульовані укладеним договором оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач правильно зазначає про те, що обовязку сплачувати орендну плату у збільшеному її розмірі з огляду на зміну нормативно-грошової оцінки землі без внесення відповідних змін до Договору оренди землі у відповідача не виникло.

Щодо позовних вимог у частині розірвання договору оренди, то апеляційний суд зазначає наступне.

Нормативною підставою позову в цій частині позивачами зазначено ст. 141 ЗК України.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову в цій частині на тій підставі, що у ході судового розгляду спростовано доводи прокурора та позивачів про систематичну несплату відповідачем орендної плати.

Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Статтею 141 ЗК України передбачено підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема згідно з пунктом "д" частини першої цієї статті такою підставою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов'язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов'язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (Постанова Великої палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року, справа № 912/1385/17).

За змістом частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке зумовлює неможливість для другої сторони досягти цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору (постанова КГС ВС від 13.02.2018 у справі №925/1074/17).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в позові про розірвання договору, однак додатково зазначає, що судом першої інстанції в цій частині не взято до уваги правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду стосовно встановлення оцінки істотності порушення договору.

З огляду на зазначене, позивачами не доведено істотного порушення договору оренди відповідачем та наявності негативних наслідків у виді реальної шкоди, а також неможливості досягнути орендодавцем цілей договору оренди, враховуючи відсутність боргу та подальшу періодичну щомісячну сплату відповідачем боргу за договором оренди.

Також, апеляційний суд зазначає, що у Постановах Верховного суду від 10.01.2019 у справі №904/3953/17, від 14.02.2018 у справі №925/1277/16 висловлено правові позиції щодо обґрунтованості підстав для подання позову прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах, що стосується оренди земельних ділянок територіальних громад, а зокрема, у тих випадках, коли підтверджено невжиття органом місцевого самоврядування заходів щодо стягнення збитків, заподіяння яких спричиняє порушення інтересів держави.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.11.2018 у справі № 907/856/17 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, та були спростовані судами в ході розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржниками.

Відповідачем подано заяву про розподіл судових витрат, зокрема, просить судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, надану Малому приватному підприємству «Олеся» в розмірі 5004,61 грн., покласти на апелянтів; відповідачем зазначено, що докази на підтвердження витрат будуть надані суду протягом пяти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради б/н б/д, заступника прокурора Закарпатської області від 14.12.2018 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20 листопада 2018 року у справі №907/856/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за скаржниками.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді О.І. Матущак

ОСОБА_1

Повний текст складено 22.03.2019.