Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2019 р. Справа № 918/26/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., за участі секретаря судового засідання Рижого Б.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Прогрес-2" про стягнення заборгованості в сумі 29 086 грн. 89 коп.

У судове засідання учасники справи не з'явилися.

Відповідно до частини 3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при розгляді судової справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_1" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Прогрес-2" (далі - Товариство, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 1 березня 2012 року № 91-2012 в сумі 29 086 грн. 89 коп., з яких: 17 810 грн. 42 коп. - заборгованість за процентами, 3 146 грн. 35 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 1 604 грн. 40 коп. - заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 6 525 грн. 72 коп. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі кредитного договору від 1 березня 2012 року № 91-2012 відповідачу був наданий кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 197 000 грн. 00 коп. у строк до 28 лютого 2013 року (з урахуванням ОСОБА_1 про внесення змін - до 26 лютого 2014 року включно) із сплатою 19% річних, однак у зв'язку із простроченням здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами у Товариства виникла заборгованість в загальному розмірі 29 086 грн. 89 коп.

Ухвалою суду від 11 січня 2019 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 5 лютого 2019 року. Ухвалою суду від 5 лютого 2019 року розгляд справи відкладено на 19 лютого 2019 року. 19 лютого 2019 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференнції (а.с. 60). Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено. Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року розгляд справи відкладено на 12 березня 2019 року.

В судове засідання 12 березня 2019 року позивач та відповідач не з'явилися, про дату, час і місце даного засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень № 461, № 470, № 453 (а.с. 70-72).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Враховуючи належне повідомлення позивача та відповідача про судове засідання, призначене на 12.03.2019 р. та неявку останніх без повідомлення причини неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.

Суд також зазначає, що відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 вказаної статті).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

1 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський ОСОБА_3" (далі - Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Прогрес-2" (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 91-2012 (далі - Кредитний договір, Договір) (а.с. 18-25).

За умовами п. 1.1. ОСОБА_1 зобовязався надати Позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 197 000 грн. 00 коп. (далі - кредит), а Позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим ОСОБА_1, а також виконати інші обов'язки, визначені цим ОСОБА_1.

Кредит надано строком по 28 лютого 2013 року, за користування кредитом встановлена плата в розмірі 19% річних.

Судом встановлено, що між Банком та Товариством були укладені договори про внесення змін до Кредитного договору (а.с. 26-46):

1. Договір про внесення змін № 5 від 18 червня 2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2013 р. по 31.05.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 липня 2013 року.

2. Договір про внесення змін № 6 від 16 липня 2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2013 р. по 30.06.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 серпня 2013 року.

3. Договір про внесення змін № 7 від 31 липня 2013 року, умовами якого внесено зміни до пункту 1.2., а саме: "Процентна ставка за користування Кредитом починаючи з 01.07.2013 року - 28% річних".

4. Договір про внесення змін № 8 від 15 серпня 2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2013 р. по 31.07.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 вересня 2013 року.

5. Договір про внесення змін № 9 від 16 вересня 2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2013 р. по 31.08.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 жовтня 2013 року.

6. Договір про внесення змін № 10 від 15 жовтня 2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.08.2013 р. по 30.09.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 листопада 2013 року.

7. Договір про внесення змін від 15 листопада 2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані по 31.10.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 грудня 2013 року.

8. Договір про внесення змін від 16 грудня 2013 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані по 30.11.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 січня 2014 року.

9. Договір про внесення змін від 15 січня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період 31.12.2013 р. Позичальник сплачує в строк до 15 лютого 2014 року.

10. Договір про внесення змін від 17 лютого 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.12.2013 р. по 31.01.2014 р. Позичальник сплачує в строк до 15 березня 2014 року.

11. Договір про внесення змін від 26 лютого 2014 року, умовами якого внесено зміни до пункту 1.3., а саме: "Кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 25.02.2015 року включно.".

12. Договір про внесення змін від 17 березня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.12.2013 року по 28.02.2014 року Позичальник сплачує в строк до 31 березня 2014 року.

13. Договір про внесення змін від 1 квітня 2014 року, умовами якого внесено зміни до пункту 1.3., а саме: "Кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 25.05.2015 року включно.".

14. Договір про внесення змін від 30 квітня 2014 року, умовами якого внесено зміни до пункту 1.2., а саме: "Процентна ставка за користування Кредитом починаючи з 01.11.2014 року - 10% річних.". Також внесено зміни до пункту 1.3., а саме: "Кінцевий термін погашення кредиту Позичальником - 25.05.2020 року включно.".

15. Договір про внесення змін від 16 червня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 року по 30.05.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15 липня 2014 року.

16. Договір про внесення змін від 15 липня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 р. по 30.06.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15 серпня 2014 року.

17. Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.05.2014 р. по 30.07.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15 вересня 2014 року.

18. Договір про внесення змін від 18 серпня 2014 року, умовами якого внесено зміни до п. 1.2 статті 1 Кредитного договору, а саме: "1.2 Процентна ставка за користування Кредитом:

- з 01.03.2012 року по 30.06.2013 року - 19% річних;

- з 01.07.13 року по 31.08.2014 року - 28% річних;

- з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року - 16,10% річних;

- з 01.11.2014 року - 10% річних.

19. Договір про внесення змін від 15 вересня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані за період з 01.07.2014 р. по 31.08.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15 жовтня 2014 року.

20. Договір про внесення змін від 15 жовтня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані по 30.09.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15 листопада 2014 року.

21. Договір про внесення змін від 31 жовтня 2014 року, умовами якого погоджено, що проценти нараховані по 31.10.2014 року Позичальник сплачує в строк до 15 грудня 2014 року.

Відповідно п. 5.3 Кредитного договору, кредит надається за цільовим призначенням шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, або шляхом оплати наданих Позичальником платіжних документів безпосередньо з позичкового рахунку.

Статтею 2 Кредитного договору встановлено порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів і комісій, зокрема плата за користування Кредитом розраховується на основі процентної ставки зазначеної в п. 1.2. ОСОБА_1; проценти за користування Кредитом нараховуються щомісячно виходячи із умови, що до розрахунку приймається календарна кількість днів у році та календарна кількість днів у місяці, методом факт/факт; проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за Кредитом протягом всього строку користування Кредитом. День видачі та день погашення Кредиту враховуються як один день (при розрахунку процентів враховується день видачі Кредиту; день погашення Кредиту не враховується). Проценти за користування кредитом Позичальник сплачує щомісяця на рахунок № 068, не пізніше 15 (пятнадцятого) календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту. Процентна ставка за Кредитом може бути змінена Кредитором у випадках та в порядку, що передбачені статтею 3 цього ОСОБА_1.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, кошти по Кредиту надаються за Заявками Позичальника на одержання коштів (за формою, що викладена в Додатку 1 до цього ОСОБА_1), після їхнього акцепту Банком. Зобовязання Банку по кредитуванню в рамках даного ОСОБА_1 визначаються сумою акцептованої Заявки і виникають у момент акцепту Заявки. Сума зобовязань Позичальника по Кредиту може збільшуватись при акцепті Банком наступних Заявок, не перевищуючи при цьому максимальної суми ліміту, що передбачені в п. 1.1.

Згідно порядку погашення кредиту, процентів та інших платежів за договором сторони погодили, що заборгованість за кредитом (позичкова заборгованість) погашається Позичальником до дати, вказаної у п. 1.3., на рахунок № 068. Проценти за користування Кредитом сплачуються Позичальником на користь Кредитора на умовах, визначених цим ОСОБА_1. Цим ОСОБА_1 Позичальник доручає Кредитору здійснювати договірне списання з поточного рахунку Позичальника № 0129, а також будь-яких інших рахунків Позичальника, що відкриті та/або будуть відкриті в ПАТ "ВіЕйБі Банк", будь-яких сум, належних до сплати за цим ОСОБА_1, в тому числі в рахунок погашення суми Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим ОСОБА_1. Таке договірне списання може здійснюватися Кредитором на підставі цього ОСОБА_1 будь-яку кількість разів до повного погашення заборгованості Позичальника за цим ОСОБА_1. У разі відсутності або недостатності у Позичальника коштів в необхідній валюті для повернення Кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим ОСОБА_1, Позичальник, надаючи Кредитору право списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків Позичальника, також без подання заявки доручає Кредитору здійснити купівлю/продаж/обмін списаних коштів з метою отримання необхідної валюти, у тому числі на Міжбанківському ОСОБА_4 України (списання здійснюється Кредитором в розмірі, еквівалентному сумі зобовязань Позичальника за цим ОСОБА_1 з врахуванням витрат, повязаних з купівлею/обміном/продажем іноземної валюти) та направити кошти на погашення заборгованості за ОСОБА_1 (п. п. 6.1 - 6.3 Кредитного договору).

Пунктом 6.10 Кредитного договору визначено, що комісії, пені та штрафи за цим ОСОБА_1 розраховуються з використання валюти кредиту та з метою сплати її еквіваленту в національній валюті України. Сплата пені та штрафів на користь кредитора - резидента України (у т.ч. нового кредитора, якому ПАТ "ВіЕйБі Банк" відступив права вимоги за цим ОСОБА_1) здійснюється Позичальником в національній валюті України по офіційному курсу Національного банку України на день сплати. Сплата комісій, пені та штрафів на користь кредитора - нерезидента України (у випадку відступлення "ВіЕйБі Банк" прав вимоги за цим ОСОБА_1 нерезиденту України) здійснюється в валюті за вказівкою Нового кредитора.

Статтею 14 Кредитного договору встановлено відповідальність сторін, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань, встановлених цим ОСОБА_1, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та положень цього ОСОБА_1. До регулювання правовідносин, які не врегульовані цим ОСОБА_1 застосовуються відповідні норми чинного законодавства України.

За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим ОСОБА_1, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання Позичальником простроченого зобовязання. Сплата пені не звільняє Позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання (п. 14.4 Кредитного договору).

У разі прострочення Позичальником виконання грошового зобовязання за цим ОСОБА_1, він зобовязується на вимогу Кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншим за одиницю, індекс інфляції приймається рівним одиниці (п. 14.8 Кредитного договору).

Як вбачається з позовної заяви Банку, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" у відповідності до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" договори про внесення змін від 16 грудня 2013 року, від 15 січня 2014 року, від 17 лютого 2014 року, від 26 лютого 2014 року, від 17 березня 2014 року, від 1 квітня 2014 року, від 30 квітня 2014 року, від 16 червня 2014 року, від 15 липня 2014 року, від 15 серпня 2014 року, від 18 серпня 2014 року, від 15 вересня 2014 року, від 15 жовтня 2014 року, від 31 жовтня 2014 року, визнано нікчемними і про їх нікчемність було повідомлено відповідача.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 21.11.2014 року "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2.

По закінченні строку дії тимчасової адміністрації, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк", та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один рік, а саме з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк", та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк", провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на два роки до 19.03.2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.02.2018 року № 474 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк", та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк", провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на два роки з 20.03.2018 року до 19.03.2020 року включно.

Під час ліквідації Фонд має повне і виняткове право управляти Банком відповідно до ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 року, цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту приписів ст.ст. 37-38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З метою виявлення нікчемних правочинів (у тому числі договорів) уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію/ліквідацію в неплатоспроможному банку, якій делеговані відповідні повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та встановлення механізму, послідовності дій і критеріїв обмеження здійснення неплатоспроможним банком банківських операцій розроблено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення (далі - Порядок), що затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2016 року № 826, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 за № 863/28993.

Згідно п. 2 розділу I даного Порядку протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів ( у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів ( утому числі договорів), що є нікчемними.

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення факту шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (п. 3 Розділ II Порядку).

Згідно п. 7 Розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення за наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом (актами) перевірки.

Акт перевірки повинен містити:

- інформацію щодо складу Комісії;

- перелік правочинів (у тому числі договорів) щодо кожного правочину (договору), що перевірялися, а саме: номер рахунку/договору, назва операції, наявність/відсутність факту нікчемності, підстава нікчемності (норма закону) (у разі виявлення факту нікчемності), інформація про те, яким чином вчинення (укладення) даного правочину призвело до збільшення витрат Фонду, пов'язаних з виведенням неплатоспроможного банку з ринку (у разі нікчемності правочину на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб);

- інформацію щодо конфлікту інтересів членів Комісії.

Акт(и) перевірки повинен(ні) бути складений(і) не пізніше останнього дня проведення перевірки. Акт підписується всіма членами Комісії.

Відповідно до п.8 розділу II Порядку Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби правоохоронні органи. У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Розділом III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення передбачено наслідки прийняття Уповноваженою особою Фонду рішення про фіксацію виявлених фактів нікчемності правочинів (договорів).

Так, згідно п. 2 Розділу III даного Порядку уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити необхідних заходів щодо відповідних правочинів (договорів), що є нікчемними, з метою приведення фінансового стану банку за зобов'язаннями за ними у первісний стан.

Крім того, згідно п. 3 Розділу III зазначеного вище Порядку Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими правочинами (договорами), вчиняє інші дії щодо застосування наслідків нікчемності, а також щодо відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Однак, як встановлено судом, протягом розгляду справи, позивачем до матеріалів справи не були долучені будь-які письмові докази, як то протокол засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ВіЕйБі Банк" чи інші письмові докази, які свідчили би про прийняття уповноваженою особою Фонду рішення щодо визнання договорів про внесення змін до Кредитного договору за період з 16.12.2013 року по 31.10.2014 року (в кількості 14 шт.) нікчемними у встановленому законом порядку та про повідомлення відповідача про результати розгляду договорів на предмет їх нікчемності.

Крім того, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними, оскільки правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, позивачем, на вимогу приписів п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не обґрунтовано та не доведено, в чому саме полягає нікчемність вищевказаних договорів за період з 16.12.2013 року по 31.10.2014 року (в кількості 14 одиниць), як то отримання відповідачем переваг чи пільг за визнаними позивачем нікчемними договорами та чи такі переваги (пільги) мали місце по відношенню до інших клієнтів ПАТ "ВіЕйБі Банк", тощо.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

В свою чергу, у статті 53 Закону України "Про банки і банківську діяльність" констатується, що банкам забороняється укладати договори з метою обмеження конкуренції та монополізації умов надання кредитів, інших банківських послуг, встановлення процентних ставок та комісійної винагороди. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку. Банку забороняється вчиняти будь-які дії щодо впровадження у своїй практиці недобросовісної конкуренції.

Тобто, враховуючи вказані норми Закону України "Про банки і банківську діяльність" слід зазначити, що ОСОБА_1 про внесення змін до Кредитного договору про нікчемність яких заявляє позивач, слід вважати такими, що не суперечать встановленим принципам та умовам забезпечення конкуренції у банківській системі, оскільки, вони не є безпроцентними чи такими, де процентна ставка встановлена нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Таким чином, докази нікчемності ОСОБА_1 про внесення змін до Кредитного договору в матеріалах справи відсутні, так само як відсутні докази оспорювання чи визнання судом зазначених договорів недійсними.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 про внесення змін до Кредитного договору від 1 березня 2012 року № 91-2012, а саме: Договір про внесення змін від 16 грудня 2013 року, Договір про внесення змін від 15 січня 2014 року, Договір про внесення змін від 17 лютого 2014 року, Договір про внесення змін від 26 лютого 2014 року, Договір про внесення змін від 17 березня 2014 року, Договір про внесення змін від 1 квітня 2014 року, Договір про внесення змін від 30 квітня 2014 року, Договір про внесення змін від 16 червня 2014 року, Договір про внесення змін від 15 липня 2014 року, Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року, Договір про внесення змін від 18 серпня 2014 року, Договір про внесення змін від 15 вересня 2014 року, Договір про внесення змін від 15 жовтня 2014 року, Договір про внесення змін від 31 жовтня 2014 року є такими, щодо яких діє презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України.

На підставі зазначеного вище, суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору, з метою об'єктивного встановлення всіх обставин у справі, необхідно враховувати всі Додаткові договори про внесення змін до укладеного Кредитного договору від 1 березня 2012 року № 91-2012.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

ОСОБА_1, відповідно до ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналізуючи зміст Кредитного договору від 1 березня 2012 року № 91-2012, а також положення цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що цивільні відносини між сторонами за своїми правовими ознаками фактично є кредитними правовідносинами, особливості, права та обов'язки в яких регулюються нормами ст. ст. 1049-1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 2 Кредитного договору встановлено порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів і комісій, зокрема плата за користування Кредитом розраховується на основі процентної ставки зазначеної в п. 1.2. ОСОБА_1.

Як зазначив позивач в позовній заяві, що Товариством постійно допускалися прострочення щодо здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами, у зв'язку із чим ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За нормами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд здійснивши власний розрахунок процентів за користування кредитом, про стягнення яких звернувся позивач, встановив, що останні погашені Товариством в повному обсязі і станом на 12 березня 2019 року у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість по сплаті процентів за кредитним договором від 1 березня 2012 року № 91-2012.

За таких обставин вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за процентами в сумі 17 810 грн. 42 коп. не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в сумі 3 146 грн. 35 коп., заборгованості по 3% річних за несвоєчасне погашення процентів в сумі 1 604 грн. 40 коп. та інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів в сумі 6 525 грн. 72 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 14 Кредитного договору встановлено відповідальність сторін, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань, встановлених цим ОСОБА_1, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та положень цього ОСОБА_1. До регулювання правовідносин, які не врегульовані цим ОСОБА_1 застосовуються відповідні норми чинного законодавства України.

За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим ОСОБА_1, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання Позичальником простроченого зобовязання. Сплата пені не звільняє Позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання (п. 14.4 Кредитного договору).

У разі прострочення Позичальником виконання грошового зобовязання за цим ОСОБА_1, він зобовязується на вимогу Кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншим за одиницю, індекс інфляції приймається рівним одиниці (п. 14.8 Кредитного договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідачем заборгованість за процентами сплачена в повному обсязі, відтак до нього не можуть бути застосовані правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки (штрафу, пені), відсотків річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту в сумі 3 146 грн. 35 коп., заборгованості по 3% річних за несвоєчасне погашення процентів в сумі 1 604 грн. 40 коп. та інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів в сумі 6 525 грн. 72 коп. також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, у звязку з чим у позові Банку слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору згідно статті 129 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 91, 123, 129, 165, 178, 222, 233, 236-238, 240-242 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13 березня 2019 року.

Суддя Церковна Н.Ф.