РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2019Справа № 910/12330/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

до Компанії "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD)

про розірвання договору та стягнення 45 169, 35 грн.

Представники:

від позивача: Яців О.Р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) (далі - відповідач) про розірвання договору оренди від 01.09.2015 № К2-09/2015 укладений між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Компанією "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD); стягнення заборгованості у розмірі 45 169, 35 грн., з якої: 37 611, 76 грн. - основного боргу, 4 705, 50 грн. - пені, 2 502, 77 грн. - інфляційні втрати та 349, 32 грн. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2016 (суддя Прокопенко Л.В.) порушено провадження у справі №910/12330/16, розгляд справи призначено на 19.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2016 розгляд справи відкладено на 01.02.2017, зокрема зобов'язано позивача в строк до 19.08.2016 року через канцелярію Господарського суду міста Києва надати належним чином нотаріально завірені копії перекладу позовної заяви, ухвалу про порушення справи від 06.07.2016, ухвалу про відкладення у справі від 19.07.2016 року на грецьку мову у трьох примірниках. Направлено ухвалу, позовну заяву відповідачу у порядку встановленому ст. ст. 125, 126 ГПК України, в порядку передбаченому Гаагзькою конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (Гаагзькою конвенцію 1965 року).

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №04-23/2052 від 04.10.2016 у зв'язку із звільненням судді Прокопенко Л.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12330/16, за результатами якого справу № 910/12330/16 передано для розгляду судді Дупляк О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2016 суддею Дупляк О.М прийнято справу №910/12330/16 до свого провадження та призначено її до розгляду на 01.02.2017 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2017 з огляду на необхідність належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, судом на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд справи на 17.04.2017 та зупинено провадження у справі. Зобов'язано позивача у строк до 08.02.2017 надати до суду належним чином нотаріально засвідчені копії перекладу на англійську мову позовної заяви, ухвал господарського суду міста Києва від 10.10.2016 та 01.02.2017 у трьох примірниках для направлення відповідачу в порядку, встановленому Конвенцією, здійснити оплату за виконання судового доручення про вручення документів у розмірі 21 Євро.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №05-23/555 від 15.02.2017 у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Дупляк О.М. було призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12330/16 за результатом проведення якого справу №910/12330/16 передано для розгляду судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.02.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу №910/12330/16 до свого провадження, поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 21.09.2017. Зобов'язано позивача надати суду належним чином нотаріально засвідчені копії перекладу на англійську мову позовної заяви з доданими до неї документами та ухвали господарського суду міста Києва від 17.02.2017, провадження у справі зупинено з метою направлення відповідачу документів в порядку встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965 р.).

21.09.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому позивач просить суд відкласти розгляд справи № 910/12330/16 на іншу дату, достатню для належного повідомлення відповідача, а також надано документи на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2017 р. у зв'язку із відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 03.04.2018 Провадження у справі №910/12330/16 зупинено у зв'язку із необхідністю звернення господарського суду міста Києва до компетентного органу іноземної держави із судовим дорученням про надання правової допомоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 поновлено провадження у справі №910/12330/16. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 04.10.2018. Зобов'язано позивача у строк до 30.04.2018 надати до суду належним чином нотаріально засвідчену копію перекладу на англійську мову ухвали господарського суду міста Києва від 03.04.2018 р. у трьох примірниках для направлення відповідачу в порядку, встановленому Конвенцією; здійснити оплату за виконання судового доручення про вручення документів у розмірі 21 Євро. Оплата здійснюється банківським переказом до Міністерства юстиції та громадського порядку (Ministry of Justice and Public Order) на банківський рахунок: 6001017 - Міністерство юстиції та громадського порядку, IBAN: СY21 0010 0001 0000 0000 0600 1017, код Swift: СBCYCY2N. Зупинено провадження у справі №910/12330/16 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до Компанія "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) про розірвання договору та стягнення 45 169, 35 грн. до 04.10.2018.

18.05.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 03.04.2018.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 № 05-23/1734 у зв'язку з закінченням повноважень у судді Демидова В.О., проведено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу № 910/12330/16 передано на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 (суддя Щербаков С.О.) прийнято справу № 910/12330/16 до свого провадження. Поновлено провадження у справі № 910/12330/16. Підготовче засідання призначено на 10.01.2019. Зокрема, зобов'язано позивача надати суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу на англійську мову ухвали суду від 08.10.2018 у трьох примірниках в термін до 31.10.2018.

31.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду від 08.10.2018.

У судовому засіданні 10.01.2019 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 07.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/12330/16 призначено на 07.03.2019.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомили.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (1965 року), до якої Україна приєдналася 19.10.2000 року, прийнявши відповідний нормативний акт - Закон України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах".

Відповідно до ст. 1 вказаної Конвенції, передбачено, що ця конвенція застосовується у цивільних або комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно статті 2 Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов'язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом.

Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або; b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

Частиною 1 ст. 10 Конвенції визначено, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує, зокрема, можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Як вбачається, з офіційного інформаційного веб-сайту Гаазької Конвенції www.hcch.net, центральний орган запитуваної держави Кіпру, не заперечує щодо можливості надсилання судових документів безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Враховуючи, що запитувана держава Кіпру не заперечує щодо можливості надсилання судових документів безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, нотаріально завірені копії перекладу на англійську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 08.10.2018 було направлені судом на адресу Компанії "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) (Спатараку № 5, 4004 Меса Гейтонія, Лімассол, Кіпр).

Однак, докази отримання Компанією "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) ухвали суду від 08.10.2018 до суду не надійшли.

Приймаючи до уваги, що судом вчинено всі передбачені процесуальні дії для належного повідомлення Компанії "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) про розгляд даної справи, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - орендодавець) та Компанією "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) (далі - орендар) укладено договір оренди № К2-09/2015, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 79,5 кв.м. за адресою: м Красноперекопськ, вул. Калініна, 2 відмічені на поверховому плані в додатку № 1 до договору та є його невід'ємною частиною (далі - об'єкти оренди).

Цільове призначення об'єкта оренди - для розміщення офісу (п.1.4. договору ).

Відповідно до п. 2.1. договору, за користування об'єктом оренди орендар щомісяця сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 7 835, 78 грн., крім того ПДВ 20% - 1 567, 16 грн., всього 9 402, 94 грн. за весь об'єкт оренди без урахування вартості комунальних послуг, електроенергію та послуги зв'язку. Сторони домовилися, що індексація орендної плати не проводиться.

Згідно п. 2.2. договору, орендну плату орендар перераховує на поточний рахунок орендодавця № 357892 в АБ "Укргазбанк" МФО 320478 за безготівковим розрахунком не пізніше 10-го календарного числа кожного місяця за поточний місяць користуванням об'єктом оренди на підставі цього договору.

При підписанні цього договору і передачі об'єкта оренди за актом прийому-передачі, в перебігу десяти робочих днів проводиться оплата за поточний місяць користування. Період фактичного використання об'єкта оренди починається з дня підписання сторонами акту прийому-передачі. У разі, якщо перший і останній місяці фактичної оренди об'єкта оренди є неповними при розрахунку орендної плати за цим договором сторони застосовують фактичну кількість календарних днів в кожному календарному місяці, за який проводиться розрахунок.

Підпунктом 3.1.15 п. 3.1. договору передбачено, що орендар зобов'язується у разі закінчення строку дії договору або при розірванні договору, дострокового припинення терміну дії договору (додаткової угоди інше), повернути орендодавцеві об'єкт оренди в задовільному стані на підставі акту прийому-передачі в строк, що не перевищує 3-х банківських днів. При цьому акт прийому-передачі підписується сторонами в день звільнення приміщень об'єкта оренди.

Відповідно до п. 4.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань, передбачених договором, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. За несвоєчасну оплату орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, за кожен день прострочення але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Даний договір вступає в дію з дати його підписання і діє до 31.07.2018 року (п. 5.1. договору).

На виконання умов договору оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне використання нежиле приміщення загальною площею 79,5 кв.м., за адресою: м Красноперекопськ, вул. Калініна, 2, відмічені на поверховому плані в додатку № 1 до договору оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.09.2015, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати за п'ять місяців оренди, а саме з січня по травень 2016 в сумі 37 611, 76 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 4 705, 50 грн. - пені, 2 502, 77 грн. - інфляційні втрати та 349, 32 грн. - 3 % річних.

Також, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань в частині сплати орендних платежів, позивач просить суд розірвати договір оренди від 01.09.2015 № К2-09/2015 укладений між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Компанією "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 10162/4039/2016 від 14.04.2016, в якій позивач просив сплатити орендну плату та повідомляв про намір достроково розірвати укладений між сторонами договір оренди, у зв'язку з чим просив повернути орендоване нежитлове приміщення по акту прийому-передачі, в додатках до якої додано проект договору про розірвання договору оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, що підтверджується експрес накладною.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № К2-09/2015 від 01.09.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як зазначено судом вище, на виконання умов договору оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне використання нежиле приміщення загальною площею 79,5 кв.м., за адресою: м Красноперекопськ, вул. Калініна, 2, відмічені на поверховому плані в додатку № 1 до договору оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.09.2015, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Судом встановлено, що в порушення умов п.п. 2.1. та 2.2. договору, орендар - Компанія "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) не сплачувала своєчасно та у повному обсязі орендні платежі, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати за п'ять місяців оренди, а саме з січня по травень 2016 у розмірі 37 611, 76 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 ЦК України, які мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаної статті, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Зі змісту договору вбачається, що при його укладенні позивач, як орендодавець, розраховував на отримання орендної плати від здачі в оренду нежилого приміщення загальною площею 79,5 кв.м., розміщеного за адресою: м Красноперекопськ, вул. Калініна, 2, проте відповідач в порушення п.п. 2.1, 2.2. договору не сплачує орендні платежі своєчасно та в повному обсязі.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку, при цьому судом враховано що відповідно до п. 5.1. договору, останній діє по 31.07.2018, проте, на момент звернення позивача з даною позовною заявою договір оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015 діяв.

При цьому згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012 у справі № 3-26гс12.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 10162/4039/2016 від 14.04.2016, в якій позивач просив сплатити орендну плату та повідомляв про намір достроково розірвати укладений між сторонами договір оренди, у зв'язку з чим просив повернути орендоване нежитлове приміщення по акту прийому-передачі, в додатках до якої додано проект договору про розірвання договору оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, що підтверджується експрес накладною.

Суд відзначає, що відповідно до п. 3.1.15 п. 3.1. договору передбачено, що орендар зобов'язується у разі закінчення строку дії договору або при розірванні договору, дострокового припинення терміну дії договору (додаткової угоди інше), повернути орендодавцеві об'єкт оренди в задовільному стані на підставі акту прийому-передачі в строк, що не перевищує 3-х банківських днів. При цьому акт прийому-передачі підписується сторонами в день звільнення приміщень об'єкта оренди.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача на підставі умов договору та чинного законодавства України щодо розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки відповідачем було порушено п.п. 2.1. та 2.2. договору оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Компанії "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості по сплаті орендної плати за п'ять місяців оренди, а саме з січня по травень 2016 у розмірі 37 611, 76 грн., суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015, за Компанією "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) утворилась заборгованість по сплаті орендної плати за період з січня по травень 2016 в сумі 37 611, 76 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору, за користування об'єктом оренди орендар щомісяця сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 7 835, 78 грн., крім того ПДВ 20% - 1 567, 16 грн., всього 9 402, 94 грн. за весь об'єкт оренди без урахування вартості комунальних послуг, електроенергію та послуги зв'язку. Сторони домовилися, що індексація орендної плати не проводиться.

Згідно п. 2.2. договору, орендну плату орендар перераховує на поточний рахунок орендодавця № 357892 в АБ "Укргазбанк" МФО 320478 за безготівковим розрахунком не пізніше 10-го календарного числа кожного місяця за поточний місяць користування об'єктом оренди на підставі цього договору.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 2.2. договору, відповідач зобов'язаний був перераховувати орендну плату не пізніше 10 календарного числа кожного місяця за поточний місяць, тобто починаючи з 11 числа кожного поточного місяця, відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 37 611, 76 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 705, 50 грн. - пені за період з 11.02.2016 по 25.05.2016, 2 502, 77 грн. - інфляційні втрати за період з 11.02.2016 по 25.05.2016 та 349, 32 грн. - 3 % річних за період з 11.02.2016 по 25.05.2016, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 4.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань, передбачених договором, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. За несвоєчасну оплату орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, за кожен день прострочення але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

При цьому, суд зазначає, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що позивачем допущено помилки у визначені розміру нарахування пені, оскільки за розрахунком суду обґрунтованою визнається сума пені в розмірі 4 702, 50 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон) за період з 11.02.2016 по 25.05.2016, а тому вимога в цій частині підлягає задоволенню частково.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 502, 77 грн. - інфляційні втрати за період з 11.02.2016 по 25.05.2016 та 349, 32 грн. - 3 % річних за період з 11.02.2016 по 25.05.2016, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що в останніх допущені помилки у визначенні розміру нарахування інфляційних втрат, при цьому 3 % річних вирахувані вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 2 249, 87 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за загальний період з 11.02.2016 по 25.05.2016 та 3 % річних у розмірі 349, 32 грн. за загальний період 11.02.2016 по 25.05.2016, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

задовольнити частково.

2. Розірвати договір оренди № К2-09/2015 від 01.09.2015 укладений між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ідентифікаційний код - 23697280) та Компанією "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) (Спатараку № 5, 4004, Меса Гейтонія, Лімассол, Кіпр (Spatharikob street 5 Mesa Geitonia, 4004 Limassol, Cyprys).

3. Стягнути з Компанії "ЗАРЕКЛО ЛТД" (ZARECLO LTD) (Спатараку № 5, 4004, Меса Гейтонія, Лімассол, Кіпр (Spatharikob street 5 Mesa Geitonia, 4004 Limassol, Cyprys) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ідентифікаційний код - 23697280) 37 611 (тридцять сім тисяч шістсот одинадцять) грн. 76 коп. - основного боргу, 4 702 (чотири тисячі сімсот дві) грн. 50 коп. - пені, 349 (триста сорок дев'ять) грн. 32 коп. - 3 % річних, 2 249 (дві тисячі двісті сорок дев'ять) грн. 87 коп. - інфляційних втрат та 2 748 (дві тисячі сімсот сорок вісім) грн. 19 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 18.03.2019.

Суддя С.О. Щербаков