ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. Справа№ 910/20909/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги б/н від 02.04.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Холдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018

у справі № 910/20909/17 (суддя - Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Холдінг»

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мантас»

про розірвання договору поруки

за участю представників учасників справи:

від позивача - Васів Ю.М. ордер серія №ЛВ №118135 від 08.01.19

від відповідача - Гелеверя Р.В. довіреність № 6 від 03.01.19

від третьої особи - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперія Холдінг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору поруки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ТОВ «Мантас».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 (повний текст складено 23.03.2018) в задоволенні позовних вимог ТОВ «Імперія Холдінг» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ «Імперія Холдінг» подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу б/н від 02.04.2018, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 року у справі №910/20909/17, прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що відповідач ухиляється від виконання умов договору поруки, чим істотно порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, що не було враховано судом першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/20909/17, надано строк учасникам справи подати до суду відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 справу призначено до розгляду на 06.06.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 зупинено апеляційне провадження у справі №910/20909/17 до розгляду Верховним Судом питання щодо перегляду рішень у подібних правовідносинах, а саме справи №910/15408/17. Зобов'язано сторін повідомити Київський апеляційний господарський суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №910/20909/17.

10.08.2018 до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому позивач повідомив суд про прийняття постанови Верховним судом у справі №910/15408/17, просить провадження у справі поновити та призначити справу №910/20909/17 до розгляду.

01.10.2018 позивач повторно надіслав клопотання про поновлення провадження у справі.

У зв'язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду справу було передано до утвореного Указом Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 справу прийнято до провадження Північним апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.; поновлено апеляційне провадження; розгляд справи призначено на 06.02.2019; встановлено учасникам справи строк на подання заяв, клопотань, пояснено, протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 30.01.2019.

05.02.2019 від позивача надійшло клопотання про витребування документів та залучення до матеріалів справи судової практики.

У судове засідання 06.02.2019 представник третьої особи не з'явився.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 розгляд справи відкладено на 13.03.2019.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, залишає його без розгляду на підставі приписів ч. 2 ст. 207 ГПК України, як таке, що було заявлено поза межами підготовки справи до розгляду без обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяв і клопотань.

Представник третьої особи у судове засідання 13.03.2019 повторно не з'явився.

У відповідності до залученої до матеріалів справи виписки з пошукової системи відстеження поштових відправлень ПАТ «Укрпошта» ухвала суду надіслана на адресу місцезнаходження юридичної особи (Товариства з обмеженою відповідальністю «Мантс»), згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не було вручено під час доставки: «інші причини».

Відповідно до ч. 3, ч. 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і не вручена підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Разом з цим, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом приписів ч. 1 ст. 9 ГПК України, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, усі учасники справи, не були позбавлені права та можливості ознайомитись з усіма ухвалами суду, які оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та розміщенні на офіційному веб-порталі судової влади України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в даному контексті також слід враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою, сторони в розумні інтервали часу, мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Разом із тим, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки дане право за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Враховуючи те, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 46 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд, з огляду на обмеження розгляду апеляційної скарги процесуальними строками, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представника третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.03.2019 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що подане позивачем клопотання про витребування документів (отримано відділом управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 05.02.2019) підлягає залишенню без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Відповідно до змісту ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 27.11.2018, позивачу було роз'яснено право на подачу клопотань та визначено, що вказане право може бути реалізовано протягом п'яти днів з дня отримання ухвали від 27.11.2018 але не пізніше 30.01.2019.

Ухвалу про відкриття провадження у справі позивач отримав 12.12.2018, а отже усі клопотання мали бути подані до 17.12.2018.

Оскільки Клопотання про витребування документів було подано з пропуском процесуального строку визначеного судом без клопотання про поновлення строку на вчинення відповідної процесуальної дії та без зазначення поважності причин такого пропуску, колегія суддів, відповідно до положень ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, залишає його без розгляду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

17.11.2016 між ТОВ «Імперія Холдінг» (поручителем) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитором) був укладений договір поруки № 4М14289И/П (надалі - договір поруки), згідно з умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником - ТОВ «Мантас» його зобов'язань за трьома кредитними договорами № 4М16008Д від 30.03.2016, № 4М14289И від 01.09.2014 та № 4М14290И від 02.09.2014 (далі - кредитні договори) з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

У п. 3 договору поруки зазначено, що поручитель з умовами кредитних договорів ознайомлений.

Положеннями п. 4 договору поруки сторони погодили, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в сумі заборгованості за кредитом та в сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

У відповідності до п. 5 договору поруки у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу з зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 6 договору поруки).

Як вбачається з пункту 7 договору поруки, у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк». Договірне списання грошових коштів, згідно з умовами цього пункту, оформлюється меморіальним ордером, у призначенні платежу якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

Відповідно до п. 8 договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитними договорами і договором(ами) застави (іпотеки), укладеними в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитними договорами у частині виконаного зобов'язання.

Кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами (п. 10 договору поруки).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором (п. 11 договору поруки).

У пункті 17 Договору сторони погодили, що цей договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого Центру Сертифікації Ключів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 10.03.2016, укладеної сторонами.

Відповідно до п. 14 договору поруки дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

За твердженням позивача, підставою позову є те, що позивачем, як поручителем, було виконано обов'язок боржника - ТОВ «Мантас» перед відповідачем та сплачено заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 1 100 192 542,54 грн., на підтвердження чого позивачем долучені до матеріалів справи платіжні доручення №№10,11 та 12 від 18.11.2016, проте, відповідач, в порушення п. 10 договору поруки, не передав позивачу посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Таке порушення умов укладеного сторонами договору поруки, на думку позивача, є достатньою підставою для його розірвання, оскільки вказане порушення завдало позивачу таку шкоду, внаслідок якої він значною мірою був позбавлений того, на що розраховував при укладені спірного договору поруки, а крім того йому було завдано значних збитків, оскільки для виконання обов'язку поручителя позивач був вимушений залучити кредитні кошти та сплачувати проценти за користування ними, а також надати забезпечення такого кредиту.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як правильно вказав суд першої інстанції, за умовами спірного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником обов'язків повернути грошові кошти, надані в кредит, та сплатити відсотки за користування ними.

Частиною 2 ст. 556 Цивільного кодексу України встановлено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника (ч. 1 ст. 556 Цивільного кодексу України).

З огляду на доводи позовної заяви та апеляційної скарги, позивач вказує, що невиконання відповідачем встановленого п. 10 договору поруки обов'язку передати позивачу посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами є таким порушенням договору, що є достатньою підставою для розірвання договору поруки.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Нормами ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 ст. 651 Цивільного кодексу України закріплено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 14 договору поруки передбачено, що його дострокове розірвання здійснюється за письмовою згодою сторін.

Позивач доказів звернення до відповідача з пропозицією про розірвання договору поруки до матеріалів справи не надав, про що також вказав у своєму рішенні суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У наведеній нормі закону йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів зазначає, що укладаючи договір поруки позивач добровільно прийняв на себе ризик відповідальності за зобов'язаннями боржника (третьої особи), в порядку та обсязі визначеному в договорі поруки, а тому витрати пов'язані з виконанням договору не є збитками, оскільки відсутня протиправна поведінка відповідача.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до твердження позивача, що у нього відсутні необхідні документи для стягнення боргу з боржника (третьої особи), оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що він звертався до боржника чи до суду з метою реалізації права на повернення коштів сплачених за боржника і йому було відмовлено у реалізації вказаного права.

Дослідивши обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що невиконання відповідачем обов'язку передати копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами № 4М16008Д від 30.03.2016, № 4М14289И від 01.09.2014 та № 4М14290И від 02.09.2014 значною мірою позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні спірного договору поруки.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача з відповідною вимогою про надання документів, необхідних для переходу прав кредитора, а також на підтвердження наявності відмови відповідача від виконання вказаного обов'язку.

Оскільки позивачем не було доведено, що він був значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні спірного договору поруки, а отже обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність істотного порушення договору в розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з приписами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене, позивач не довів факту порушення відповідачем його прав та не довів наявності підстав для розірвання з 24.11.2016 договору поруки № 4М14289И/П від 17.11.2016 в судовому порядку, у зв'язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/20909/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Холдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/20909/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі № 910/20909/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/20909/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 25.03.2019