ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/488/18

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Васильківської міської ради

до Васильківської районної ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Васильківської центральної районної лікарні,

про визнання незаконними рішень та скасування записів про державну реєстрацію прав та

їх обтяжень,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №09.1-18/31 від 22.11.2018 року);

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №313 від 28.12.2018 року);

ОСОБА_3 (довіреність №312 від 28.12.2018 року);

третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2018 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Васильківської міської ради (далі позивач) до Васильківської районної ради (далі відповідач) про визнання незаконними рішень та скасування записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на неправомірне набуття відповідачем права власності на майно позивача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.03.2018 року відмовлено у відкритті провадження в справі.

ОСОБА_4 Київського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 року ухвалу Господарського суду Київської області від 19.03.2018 року залишено без змін.

На підставі постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 02.10.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 року та ухвалу Господарського суду Київської області від 19.03.2018 року скасовано та направлено справу №911/488/18 до Господарського суду Київської області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 року, для розгляду зазначеної справи визначено суддю Грабець С.Ю.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 26 грудня 2018 року.

26 грудня 2018 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подав клопотання про витребування доказів.

26 грудня 2018 року в засіданні представник позивача підтримав клопотання про витребування доказів та залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Васильківської центральної районної лікарні.

Представник відповідача в засіданні проти залучення третьої особи не заперечувала, а в задоволенні клопотання про витребування доказів просила суд відмовити.

Суд, розглянувши в засіданні клопотання представника позивача про витребування доказів, визнав його таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.12.2018 року витребувано у комунального підприємства Київської обласної ради "Західне бюро технічної інвентаризації" належним чином завірені копії технічних паспортів на нерухоме майно, що знаходиться за адресами: Київська область, місто Васильків, вулиця Декабристів, будинок 87, та Київська область, місто Васильків, вулиця Небесна Сотня, будинок 46, одержання яких доручено представнику позивача ОСОБА_1; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Васильківську центральну районну лікарню (далі третя особа), підготовче засідання відкладено на 30 січня 2019 року.

25 січня 2019 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подав відповідь на відзив. Крім цього, 30 січня 2019 року представник відповідача подала заяву про долучення до матеріалів справи документів, яка була задоволена судом.

30 січня 2019 року в засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Представники позивача та третьої особи у засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2019 року підготовче засідання відкладено на 06 лютого 2019 року.

06 лютого 2019 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, а представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке було задоволено судом.

06 лютого 2019 року в засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представники відповідача проти задоволенню позову заперечували.

Представник третьої особи у засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 06 березня 2019 року.

06 березня 2019 року в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовільнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи у засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

13 березня 2018 року Васильківська міська рада (далі позивач) звернулась до суду із позовом до Васильківської районної ради та просила визнати незаконними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №16211835 та №16214312 від 02.10.2014 року та скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.10.2014 року за індексними номерами №16211835 та №16214312 від 02.10.2014 року щодо реєстрації прав власності на земельні ділянки, які знаходяться за адресами: місто Васильків, вулиця Декабристів, 87, та вулиця Паризької Комуни, 46.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на наступні обставини.

27 жовтня 1992 року рішенням ІІІ сесії Васильківської міської ОСОБА_4 народних депутатів ХХІ скликання (далі - рішення №1), на підставі ст. 32 Закону України "Про власність", затверджено перелік обєктів комунальної власності міської ради народних депутатів, згідно з якими у комунальну власність територіальної громади міста Василькова було прийнято нерухоме майно охорони здоров'я, зокрема, яке розташоване на земельних ділянках, за адресою по вулиці Паризької Комуни, 46 (вулиця Небесної Сотні, 46), та по вулиці Декабристів, 87 (далі земельні ділянки).

07 березня 2008 року рішенням двадцять восьмої сесії пятого скликання Васильківської міської ради Київської області №07.106-28-V (далі рішення №2) Васильківській центральній районній лікарні (далі третя особа) надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по оформленню права постійного користування на земельні ділянки під існуючими закладами охорони здоров'я в місті Васильків по вулиці Декабристів, 87, та вулиці Паризької Комуни, 46 (вулиця Небесної Сотні, 46), а рішенням від 05 грудня 2008 року (далі - рішення №3) третій особі затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками по вулиці Декабристів, 87, та по вулиці Паризької Комуни, 46 (вулиця Небесної Сотні, 46), під існуючими закладами охорони здоров'я, надано в постійне користування третій особі вищевказані земельні ділянки, загальною площею 10,3021 га.

05 лютого 2009 року третій особі були видані державні акти на право постійного користування земельними ділянками серії ЯЯ №143309 та ЯЯ №143310.

04 вересня та 26 вересня 2014 року управлінням Держземагенства у Васильківському районі Київської області відомості про державну реєстрацію вищевказаних земельних ділянок були внесені до Державного земельного кадастру.

За твердженнями представника позивача, вищевказані земельні ділянки є власністю територіальної громади міста Василькова в особі Васильківської міської ради, як єдиного органу, який має право представляти інтереси територіальної громади міста Василькова, та вибули із власності позивача поза його волею.

У 2017 році позивач дізнався про те, що власником вищевказаних земельних ділянок є інший орган місцевого самоврядування (інша юридична особа) - Васильківська районна рада (далі відповідач).

Так, за твердженнями позивача, відомості про відповідача, як власника спірних земельних ділянок, зазначені на підставі рішень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції, чию діяльність із надання адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, припинено розпорядженням Кабінету Міністрів України №261-р від 6 квітня 2016 року Про припинення надання адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців деякими органами державної реєстрації, утвореними Міністерством юстиції (далі - Розпорядження).

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив визнати незаконними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №16211835 та №16214312 від 02.10.2014 року та скасувати записи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.10.2014 року за індексними номерами №16211835 та №16214312 від 02.10.2014 року щодо реєстрації прав власності на земельні ділянки, які знаходяться за адресами: місто Васильків, вулиця Декабристів, 87 та вулиця П.Комуни, 46.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною ОСОБА_4 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами" і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України, суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 318 Цивільного кодексу України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Частиною 1 ст. 2 Цивільного кодексу України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_6 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 327 Цивільного кодексу України встановлено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Згідно з ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про власність" (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних ОСОБА_4 і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України "Про власність" (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських ОСОБА_4 народних депутатів.

Статтею 7 Закону Української Радянської Соціалістичної ОСОБА_6 "Про місцеві ОСОБА_4 народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" від 07.12.1990 року (втратив чинність у 1997 році) було передбачено поняття комунальної власності адміністративно територіальних одиниць та визначено підстави її набуття до комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими субєктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, перелік якого встановлено Законом про власність.

Відповідно до ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 УРСР "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" від 08.12.1990 року та ОСОБА_4 Верховної ОСОБА_4 УРСР "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" від 26.03.1991 року, Кабінет Міністрів України прийняв ОСОБА_4 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно територіальних одиниць (комунальною власністю) №311 від 05.11.1991 року.

Як чинним Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", так і законодавством, яке було чинним на час виникнення правових конструкцій права комунальної власності в Україні, субєктів та обєктів цього права, передбачалися правові підстави набуття права комунальної власності відповідними субєктами.

Відповідно до ОСОБА_4 Міністрів УРСР "Про порядок передачі підприємств,

об'єднань, організацій, установ, будинків і споруд" №285 від 28.04.1980 року, перелік обєктів комунальної власності, в тому числі комунальної власності району, затверджується рішенням відповідної ради.

Згідно з п. 10 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", із набранням чинності цим Законом, майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким, відповідно до Конституції України, здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Так, майно, яке було передане державою згідно із вищевказаними законодавчими та нормативними актами до комунальної власності, набуло статусу спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району, управління яким здійснюють районні ради.

Представником відповідача долучено до матеріалів справи рішення Господарського суду Київської області у справі №911/448/18 від 05.06.2018 року за позовом Васильківської міської ради до Васильківської районної ради та Васильківської центральної районної лікарні про визнання незаконним рішення, визнання нечинним статуту та скасування державної реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/448/18 від 05.06.2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 року, встановлено, що власником комунального майна, що знаходиться на праві повного господарського відання та оперативного управління у Васильківської центральної районної лікарні, починаючи з 25.09.1992 року, є Васильківська районна рада.

Суду не надано відомостей про те, що Васильківську центральну районну лікарню було передано позивачу в порядку розмежування комунальної власності району та міста.

Натомість, як у п. 3.2 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 1997 року, так і в п. 3.2 статуту Васильківської центральної районної лікарні в редакції 2003 року, майно Васильківської центральної районної лікарні знаходиться у комунальній власності Васильківської районної ОСОБА_4 народних депутатів.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 182 Цивільного кодексу України встановлено, що державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Цивільного кодексу України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Цивільного кодексу України, до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 191 Цивільного кодексу України встановлено, що підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, земельні ділянки, на яких розташовані обєкти нерухомого майна, входять до складу підприємств як єдиного майнового комплексу.

Так, спірні земельні ділянки, на яких знаходиться майно третьої особи, є складовими єдиного майнового комплексу, а відповідно також належить на праві власності відповідачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, представником позивача факту належності до комунальної власності територіальної громади міста Василькова спірних земельних ділянок належними доказами не доведено.

Відтак, підстави для визнання незаконними рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №16211835 та №16214312 від 02.10.2014 року та скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.10.2014 року за індексними номерами №16211835 та №16214312 від 02.10.2014 року щодо реєстрації прав власності на земельні ділянки, які знаходяться за адресами: місто Васильків, вулиця Декабристів, 87, та вулиця Паризької Комуни, 46, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 2 ст. 32, ч. 1 ст. 35 Закону України "Про власність", ст. 7 Закону Української Радянської Соціалістичної ОСОБА_6 "Про місцеві ОСОБА_4 народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", п. 10 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 2, ч. 1 ст. 181, ч. ч. 1, 2 ст. 182, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 191, ст. 318, ч. 1 ст. 321, ст. 327 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 4 ст. 75, ч. 1 ст. 79, ст. 86, ч. 1 ст. 123, п. 2 ч. 4 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у позові Васильківської міської ради (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Володимирська, будинок 2, ідентифікаційний код 34627780) до Васильківської районної ради (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Покровська, будинок 4, ідентифікаційний код 04054777), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Васильківської центральної районної лікарні (08600, Київська області, місто Васильків, вулиця Декабристів, будинок 87, ідентифікаційний код 01994385), про визнання незаконними рішень та скасування записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя С. Грабець