СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. Справа № 905/1842/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртрансгаз (вх.№292 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 18.12.2018, ухвалене суддею Лейбою М.О. у приміщенні господарського суду Донецької області (повний текст рішення складено та підписано 18.12.2018), у справі № 905/1842/18

за позовом: Акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м. Краматорськ, Донецька область,

про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство Укртрансгаз (позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (відповідач) про визнання укладеним договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 в редакції, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

Рішенням господарського суду Донецької області у справі № 905/1842/18 від 18.12.2018 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Місцевий господарський суд зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір транспортування природного газу згідно Типового договору, затвердженого Регулятором, а отже твердження позивача про обовязкову необхідність укладання договору транспортування природного газу в редакції, що запропонована позивачем, є безпідставними; крім того, враховуючи наявність укладених між сторонами договорів на транспортування природного газу, що не припинили свою дію, сторони не позбавлені права внести відповідні зміни до них шляхом укладання додаткової угоди, тим більше, що п.17.3 договору № від 01.08.2016 прямо передбачає такий обовязок.

Позивач із рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1842/18 від 18.12.2018 не погодився, подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги повністю задовольнити.

Апелянт зазначає, що договір на транспортування природного газу № від 01.08.2016, на який посилається суд першої інстанції, не відповідає діючій редакції Типового договору транспортування природного газу, що є порушенням пп.27 п.2.2 Ліцензійних умов, якими передбачено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат (відповідач), зокрема, повинен мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП; редакція п.9.3 договору, яка викладена відповідачем у протоколі розбіжностей до договору, є неприйнятною, оскільки змінює істотні умови договору та його зміст, що прямо заборонено п.4 абз.4 ст.179 ГК України, однак, відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції фактично погодився, що договір є укладеним на умовах, які враховують протокол розбіжностей відповідача; втрата чинності постанови КМУ від 11.01.2005 №20 не призводить до необхідності застосування до правовідносин, що складають предмет договору, положень постанови КМУ №26, як це пропонував здійснити відповідач у протоколі розбіжностей до договору; судом першої інстанції також порушено норми процесуального права: ст.7, 236, 73, 91, 86 ГПК України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.) відкрито апеляційне провадження і призначено розгляд апеляційної скарги на 26.02.2019 о 15:15 год.

26.02.2019 учасники справи у судове засідання не зявились про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомленні належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.190-191).

26.02.2019 ухвалою Східного апеляційного господарського суду відкладено розгляд апеляційної скарги на 14.03.2019 о 16:30 год.

У звязку з відпусткою судді Фоміної В.О., відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О.

В судовому засіданні 14.03.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.196).

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

У відповідності до вимог ст. 282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, між Дочірньою компанією Укртрансгаз Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (нині - Акціонерне товариство Укртрансгаз, Газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (замовник) укладено договори на транспортування природного газу магістральними трубопроводами: №/Б09 від 27.09.2011 із додатковими угодами №1 від 17.01.2013, №2 від 25.12.2013, №3 від 17.03.2014, №4 від 20.06.2014, №5 від 05.11.2014, №6 від 28.07.2015 до нього; №/Н09 від 27.09.2011 із додатковими угодами №1 від 17.01.2013, №2 від 25.12.2013, №3 від 17.03.2014, №4 від 17.07.2014, №4 від 05.11.2014, №5 від 28.07.2015, №6 від 27.10.2015 до нього; №/П09 від 28.09.2011 із додатковими угодами №3 від 17.01.2013, №4 від 25.12.2013, №5 від 20.06.2014, №7 від 28.07.2015 до нього (а.с.41-96).

За змістом п.11.1 договорів №/Б09 від 27.09.2011 у редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013 до нього, №/Н09 від 27.09.2011 у редакції додаткової угоди №1 від 17.01.2013 до нього, №/П09 від 28.09.2011 у редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013 до нього, договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.10.2011. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань за договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Між Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз (нині - Акціонерне товариство Укртрансгаз, оператор) та Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (замовник) укладено договір транспортування природного газу № від 01.08.2016 та додаткову угоду до нього №1 від 29.11.2017 до нього (а.с.97-110).

Відповідно до п.17.1 договору № від 01.08.2016 договір набирає чинності з дня його укладання на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме, з 01.12.2015. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Матеріали справи не містять заяв позивача чи відповідача про припинення дії вищевказаних договорів або будь-яких інших доказів їх розірвання, визнання недійсними тощо. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив чинність названих договорів.

Згідно з п.17.3 договору № від 01.08.2016 у разі внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони зобовязані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору.

Додатковою угодою №1 від 29.11.2017 (а.с.108) внесені зміни до договору № від 01.08.2016 на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2016 від 24.11.2016 Про затвердження Змін до Типового договору транспортування природного газу, №2017 від 24.11.2016 Про затвердження Змін до Кодексу газорозподільних систем та Типового договору транспортування природного газу (а.с.108-110).

27.12.2017 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг винесено постанову №1437 Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років, якою затверджено Зміни до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497 (п.4 постанови); постановлено оператору газотранспортної системи з 01.08.2018 надавати послуги транспортування природного газу на підставі договору транспортування природного газу, укладеного відповідно до Типового договору транспортування природного газу зі змінами, затвердженими цією постановою (п.11 постанови).

У липні 2018 року Акціонерним товариством Укртрансгаз на адресу Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз направлено для укладання два примірника договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 у звязку із внесеними змінами до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497 (а.с.111).

Відповідач листом №15/1-2326 від 22.08.2018 повідомив позивача, що укладанню запропонованого договору перешкоджають такі чинники: між сторонами укладено договір на транспортування природного газу №3 від 01.08.2016, який відповідає Типовій формі договору, затвердженій постановою НКРЕКП №2497 від 30.09.2015; одночасно з договором на транспортування природного газу №3 від 01.08.2016 є діючими договори транспортування природного газу, укладені між сторонами до набрання чинності постанови Регулятора №2497 від 30.09.2015: №/Б09 від 27.09.2011 (на транспортування газу для потреб бюджетних установ); №/Н09 від 27.09.2011 (на транспортування газу для потреб населення); №/П09 від 28.09.2011 (на транспортування газу для потреб промисловості), відповідач також зазначає, що станом на поточну дату жодною із сторін не висловлено намір припинення дії зазначених вище договорів, що підтверджує їх дійсність та чинність (а.с.112-113).

Відповідач для врегулювання правовідносин запропонував позивачу укласти додаткові угоди з відображенням змін, внесених Регулятором постановою НКРЕКП №1437 від 27.12.2017 до Типового договору на транспортування природного газу, з одночасним припиненням дії договорів, укладених у 2011 році. З огляду на викладене, відповідачем було повернуто без підписання проект договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 (а.с.112-113).

Акціонерне товариство Укртрансгаз не погодилося з листом-відповіддю №15/1-2326 від 22.08.2018. На думку позивача, укладення нового договору є обовязковим для сторін на підставі пп. 27 п. 2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 № 201, Вважаючи, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз не мало підстав для відмови від укладання договору, Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулося до господарського суду Донецької області.

Господарський суд Донецької області відмовив у задоволені позову з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду, встановлених ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до п. 17, 32, 45 статті 1 цього Закону:

оператор газорозподільної системи - субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно зі статтею 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (ч.2 ст.32 цього Закону).

Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015).

Відповідно до пп.27 п.2.2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №201 від 16.02.2017 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу" при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених норм дійсно вбачається наявність у сторін обовязку привести правове регулювання своїх правовідносин у відповідність до вимог постанови НКРЕКП №2497 від 30.09.2015 із внесеними до неї змінами. Відповідач проти вказаної обставини не заперечує, разом з тим, між сторонами виник спір щодо необхідності укладення з цією метою нового, окремого договору.

Позивач в апеляційній скарзі як на одну з передумов для задоволення позову посилається на положення ч.3 ст.184, ч. 3-4 ст. 179 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.184 Господарського кодексу України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Як вбачається із ч. 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України, в якій встановлено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Колегія суддів зазначає, що постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 є підзаконним нормативно-правовим актом, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України обовязковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у справі № 914/813/17 від 21.03.2018.

Зі змісту абз.4 ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, на який посилається апелянт і згідно з яким сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови не вбачається відповідної прямої вказівки закону щодо договору, на обовязковості укладення якого наполягає позивач.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що посилання апелянта на положення ст.179 Господарського кодексу України не узгоджуються зі змістом вказаної норми. В ході апеляційного провадження позивачем не доведено наявності прямої вказівки закону, з якої вбачалася б необхідність укладення між сторонами відповідного договору.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Позивач вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на той факт, що між сторонами вже укладено договір № від 01.08.2016. Даний учасник справи наполягає на тому, що договір транспортування природного газу № від 01.08.2016 не відповідає діючій редакції Типового договору транспортування природного газу, оскільки укладений без врахування змін, внесених постановою НКРЕКП №1437 від 27.12.2017, а саме, в частині внесення зміни до Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, якою затверджено Типовий договір транспортування природного газу, згідно з абз. 2 п. 9.3 якого, оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

А тому, враховуючи відсутність даного пункту у договорі № від 01.08.2016, позивач вважає, що відповідне є порушенням пп.27 п.2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до чинного законодавства, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, між Акціонерним товариством Укртрансгаз та Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз укладено договір транспортування природного газу № від 01.08.2016 із додатковою угодою №1 від 29.11.2017 до нього.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять заяв позивача чи відповідача про припинення дії вищевказаного договору. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив, що укладені договори між сторонами є діючими на даний час.

Згідно з п.17.3 договору № від 01.08.2016 у разі внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони зобовязані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору.

Отже, за вищевказаних умов сторони зобовязані діяти саме шляхом внесення відповідних змін до вже укладеного між ними договору (а не шляхом укладення нового договору) в силу вимог п.17.3 договору та приписів ст. 629 Цивільного кодексу України. І, як вбачається з матеріалів справи, відповідні дії сторонами здійснювалися.

Так, після внесення змін до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 постановою НКРЕКП №2016 від 24.11.2016 сторони уклали додаткову угоду №1 від 29.11.2017 до договору № від 01.08.2016 у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, зміни до договору № НОМЕР_1 від 01.08.2016 (з метою приведення його у відповідність до вимог постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 з врахуванням змін, внесених постановою від 27.12.2017 №1437) можуть і повинні бути внесені саме шляхом підписання додаткової угоди за умови, що вказаний договір не припинив свою дію.

Відповідачем у листі №15/1-2326 від 22.08.2018 запропоновано позивачу укласти додаткову угоду з відображенням змін, внесених Регулятором постановою НКРЕКП №1437 від 27.12.2017 до Типового договору на транспортування природного газу. Колегія суддів зазначає, що відповідна пропозиція повною мірою узгоджується як з умовами укладених між сторонами правочинів, так і з вимогами закону.

Проте позивачем залишено дану пропозицію без відповіді. В ході судового розгляду справи позивач також не навів жодного обґрунтування щодо неможливості внести зазначені зміни до вже існуючого договору.

Колегія суддів зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено договір транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2016, у відповідності до Типового договору, затвердженого Регулятором. Враховуючи наявність укладених між сторонами договорів на транспортування природного газу, що не припинили свою дію, сторони не позбавлені права внести відповідні зміни до них шляхом укладання додаткової угоди, адже п.17.3 договору № від 01.08.2016 прямо передбачає такий обовязок.

Натомість твердження позивача про обовязковість укладання нового договору транспортування природного газу є безпідставними. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного провадження позивачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду, колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обовязковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укртрансгаз залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.12.2018 у справі № 905/1842/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.03.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова