ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 Справа № 914/18/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УП Логістична компанія

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ПКБ Груп

про стягнення 95494,52 грн.

за участю представників

від позивача не зявивися

від відповідача не зявивися

Суть спору: Позовні вимоги заявлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УП Логістична компанія до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ПКБ Груп про стягнення 95494,52 грн., з яких 92337,34 грн. основний борг, 242,86 грн. 3% річних та 2914,23 грн. пеня.

Ухвалою суду від 28.01.2019р. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження. Засідання призначено на 19.02.2019р. В судовому засіданні 19.02.2019р. розгляд справи відкладено на 05.03.2019р.

Відповідно до ч.2 ст.252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Сторони явку представників в судове засідання 05.03.2019р. не забезпечили.

26.02.2019р. позивачем подано заяву (вх.№8349/19), в якій ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УП Логістична компанія просить долучити до матеріалів справи платіжне доручення на суму 2000,00 грн., як доказ часткового погашення заборгованості після відкриття провадження справі. У вказаній заяві позивач просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 2000,00 грн.

04.03.2019р. позивачем подано додаткові пояснення (вх.№9156/19), в яких представник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УП Логістична компанія повідомляє, що на даний час позивачем судові витрати на правничу допомогу сплачено в розмірі 5000,00 грн., а решту частини судових витрат на правничу допомоги буде сплачено після ухвалення судового рішення. У додаткових поясненнях позивач також просить призначити судове засідання по розгляду питання про стягнення судових витрат.

У заяві (вх.№8349/19) та в додаткових поясненнях (вх.№9156/19) позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 90337,34 грн. основного боргу, 242,86 грн. 3% річних та 2914,23 грн. пені.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

29.10.2018р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УП Логістична компанія (експедитор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ПКБ Груп(клієнт) укладено договір №125 про транспортно-експедиторське обслуговування, відповідно до умов якого експедитор від свого імені та за рахунок клієнта зобов?зується надати транспортно-експедиторські послуги з організації, здійснення та забезпечення перевезень експортних, імпортних та транзитних або інших вантажів клієнта автомобільним, морським, та/або авіатранспортом на території України та/або за її межами, а клієнт зобов?язується прийняти та оплатити надані послуги, та інші платежі, передбачені даним договором, а також обгрунтовані затрати експедитора, які підлягають сплаті експедитором третім особам.

Відповідно до заявки №1 від 29.10.2018р. позивач зобов?язався надати відповідачу транспортно-експедиційні послуги по перевезенню за маршрутом: Городок, Львівська область (Україна) Прага (Чеська Республіка).

Згідно з п.13 заявки №1 від 29.10.2018р. сума перевезення (крім додаткових витрат) становить 102337,34 грн. У вказаному пункті заявки також зазначено, що сума фрахту включає в себе винагороду експедитора та суму, що підлягає сплаті третім особам, залученим для виконання замовлення.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що оплата за виконані послуги і додаткові витрати в процесі виконання послуг здійснюється, без врахування взаємних претензій, протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання клієнтом копій транспортних документів, рахунку, податкової накладної, акту виконаних робіт.

Відповідно до п.3.5. договору, якщо відправлений експедитором акт наданих послуг не підписаний і письмово не заперечений клієнтом протягом 5-ти днів з моменту отримання, він вважається прийнятим ним без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.

Як стверджує позивач, він виконав замовлення відповідача належним чином відповідно до умов укладеного між сторонами договору, однак відповідач порушив свої договірні зобов?язання, не здійснивши повної оплати за надані йому позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 92337,34 грн.

Згідно з п.4.10. договору, у випадку несвоєчасної оплати, клієнт сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє від оплати суми фрахту та додаткових витрат.

Отже, керуючись п.4.10 договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 2914,23 грн.

Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 242,86 грн.

Таким чином, враховуючи наведене, позивач звернувся із позовною заявою до Господарського суду Львівської області та просив стягнути з відповідача 95494,52 грн., з яких 92337,34 грн. основний борг, 242,86грн. 3% річних та 2914,23 грн. пеня.

У зв?язку з частковим погашенням заборгованості після відкриття провадження у справі, позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 90337,34 грн. основного боргу, 242,86 грн. 3% річних та 2914,23 грн. пені.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Факт виконання позивачем замовлення відповідача підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №714 від 13.11.2018р. на суму 102337,34 грн.

У зв?язку із порушенням відповідачем своїх договірнихзобов?язань, зокрема враховуючи те, що відповідач не здійснив повної оплати за надані йому позивачем послуги відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №714 від 13.11.2018р., позивачем заявлено до стягнення 92337,34 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач після відкриття провадження у справі здійснив часткову оплату в розмірі 2000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1024 від 14.02.2019р. на суму 2000,00 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 2000,00 грн. основного боргу слід закрити у звязку із відсутністю предмета спору.

У відповідності із ст.193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок 3% річних та пені, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 242,86 грн. 3% річних та 2914,23 грн. пені є обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.79 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми, суд прийшов до висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 90337,34 грн. основного боргу, 242,86 грн. 3% річних та 2914,23 грн. пені.

Слід зазначити, що до першого судового засідання у даній справі, яка розглядається у порядку спрощеного провадження, заяви про зменшення розміру позовних вимог не надходило і позивачем заявлено до стягнення 95494,52 грн. Однак, підсумовуючи суму яка складається з основного боргу, 3% річних та пені, станом на дату подання позовної заяви та першого судового засідання до стягнення фактично заявлено суму 95494,43 грн., що на 0,09 грн. є меншою. Таким чином, суд прийшов до висновку у задоволенні позову в частині стягнення 0,09 грн. належить відмовити.

При поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як було зазначено судом, у заяві (вх.№8349/19) та в додаткових поясненнях (вх.№9156/19) позивач підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 90337,34 грн. основного боргу, 242,86 грн. 3% річних та 2914,23 грн. пені.

Факт оплати суми основного боргу в розмірі 2000,00 грн. після відкриття провадження визнано позивачем, однак позивач не відмовився від позовних вимог в цій частині. Отже при здійсненні розподілу між сторонами сплаченого позивачем судового збору береться до уваги ч.3 ст.130 ГПК України./

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1762,00 грн. судового збору.

Щодо судових витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу, розмір таких витрат становить 25000,00 грн.

У вказаному розрахунку зазначено, що у відповідності до ч.8 ст.129 ГПК України, позивач надасть докази понесення судових витрат протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду.

Так, відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як було зазначено судом, у додаткових поясненнях позивач просив призначити судове засідання по розгляду питання про стягнення судових витрат.

Згідно з п.5 ч.6 ст.238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.240 ГПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу. Беручи до уваги те, що у судове засідання жодна із сторін не зявилася, суд прийшов до висновку встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним таких судових витрат з урахуванням ч.5 ст.240 ГПК України та ч.8 ст. 129 ГПК України, а саме протягом п'яти днів з дати складення повного судового рішення. При визначенні строку для подання доказів про які зазначено вище, судом беруться до уваги приписи ч.4 ст.116 ГПК України.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 116, 129, 130, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ПКБ Груп (81082, Львівська область, Яворівський район, село Жорниська, вул.Промислова, буд.5, ідентифікаційний код 38464872) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УП Логістична компанія (25006, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вул.Шевченка, 20/24, оф.10, ідентифікаційний код 39868076) 90337,34 грн. основного боргу, 242,86 грн. 3% річних, 2914,23 грн. пені та 1762,00 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 0,09 грн. відмовити.

4. В частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 2000,00 грн. закрити провадження у справі.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу на 26.03.2019р. на 12:30 год. у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, м.Львів, вул.Личаківська, 128, 2-й поверх, зал судових засідань №7.

7. Встановити позивачу строк до 19.03.2019р. для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.03.2019р.

Суддя Петрашко М.М.