ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.03.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 5010/607/2012-П-28/43

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М.А., секретар судового засідання Феденько Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу (вих. № 01-238 вих.19 від 01.02.2019; вх. № 3235/19 від 25.02.2019) Калуської місцевої прокуратури на бездіяльність державного виконавця по справі

за позовом: Прокурора м. Калуша в інтересах держави

в особі Комунального підприємства "Водотеплосервіс"

вул. Грушевського, 93, м. Калуш, Івано-Франківської області, 77300

вул. Окружна, 8, м. Калуш, Івано-Франківської області, 77300

до відповідача: Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4"

вул. Пушкіна, 9-а, м. Калуш, Івано-Франківської області, 77300

про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.03.2009 по 01.05.2012 станом на 01.06.2012 в сумі 3 146 20,26 грн, в тому числі: 2 842 11,01 грн основного боргу; 194 77,93 грн інфляційних втрат; 109 131,32 грн 3% річних

особа, бездіяльність якої оскаржується: старший державний виконавець Дзундза Т.Я. Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, пр. Лесі України, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300.

За участю:

від прокуратури: ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області звернулась Калуська місцева прокуратура зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 по виконанню наказу № 825 виданого 06.08.2012 Господарським судом Івано-Франківської області у справі № 5010/607/2012-П-28/43 про стягнення з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" на користь Комунального підприємства "Водотеплосервіс" 2 842 211,01 грн основного боргу, 194 877,93 грн інфляційних втрат, 109 131,32 грн 3% річних та зобов'язати державного виконавця вжити заходів до усунення виявлених порушень.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2012 (суддя Кавлак І.П.) позов задоволено та видано накази від 06.08.2012 № 825 та № 826.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2019 справу № 5010/607/2012-П-28/43 призначено головуючому судді Шіляк М.А.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи раніше визначеному у судовій справі судді згідно п. 2.3.2 Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 07.02.2019 скаргу на бездіяльність державного виконавця по справі № 5010/607/2012-П-28/43 призначено головуючому судді Шіляк М.А.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2019 прийнято справу № 5010/607/2012-П-28/43 до свого провадження та розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 06.03.2019.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.03.2019 відкладено розгляд скарги на 20.03.2019.

В судовому засіданні прокурор скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити. Скаргу мотивовано порушенням старшим державним виконавцем перевірки майнового стану боржника у відповідності до ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження". Старшим державним виконавцем більше двох років жодних виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду не проводилось.

Представники позивача (стягувача) та відповідача (боржника) в судове засідання не з'явилися, ухвалою суду від 06.03.2019 їх явка не визнавалась обов'язковою.

Старший державний виконавець Дзундза Т.Я. в судове засідання не з'явився, причин неприбуття суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (вх. № 4830 від 14.03.2019).

Частиною 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі повноважних представників позивача (стягувача), відповідача (боржника) та державного виконавця за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду скарги.

Розглянувши скаргу, заслухавши прокурора, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 ГПК України, суд зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2012 (суддя Кавлак І.П.) позов Прокурора м. Калуша в інтересах держави в особі Комунального підприємства "Водотеплосервіс" до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01.03.2009 по 01.05.2012 станом на 01.06.2012 в сумі 3 146 20,26 грн, в тому числі: 2 842 11,01 грн основного боргу; 194 77,93 грн інфляційних втрат; 109 131,32 грн 3% річних задоволено.

На виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Івано-Франківської області (суддя Кавлак І.П.) видано накази від 06.08.2012 № 825 та № 826.

На підставі наказу від 06.08.2012 № 825 державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Вказане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження.

11.04.2013 Господарським судом Івано-Франківської області (суддя Кавлак І.П.) затверджено мирову угоду, укладену між сторонами в процесі виконання рішення суду у справі № 5010/607/2012-П-28/43. Строк виконання умов вказаної угоди 20 календарних місяців.

18.04.2013 виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

У зв'язку з невиконанням затвердженої мирової угоди, позивачем (стягувачем) скеровано заяву про відкриття провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 11.04.2013 про затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами в процесі виконання рішення суду, про що 24.07.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд вважає скаргу Калуської місцевої прокуратури на бездіяльність державного виконавця обґрунтованою частково виходячи з наступного.

При вирішенні скарги на бездіяльність державного виконавця суд виходить з того, що згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Частинами 2-3 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Відповідно до ч. ч. 2, 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суд зазначає, що Законом прямо покладено на державного виконавця обов'язок з організації розшуку боржника та належного йому майна шляхом подання запитів та проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника. Законодавство не містить вичерпного переліку заходів, які державний виконавець зобов'язаний вжити з метою забезпечення примусового виконання рішення. Покладення на державного виконавця вказаного обов'язку визначеного у ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" означає, що державний виконавець у ході виконавчого провадження зобов'язаний використати увесь обсяг прав і обов'язків, якими він наділений згідно із законодавством, з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документа. Тобто державний виконавець зобов'язаний максимально вжити всіх можливих заходів для розшуку боржника та належного йому майна, не обмежуючись при цьому лише окремими з них.

Як вбачається із відповіді з територіального сервісного центру № 2642 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області за Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №4" зареєстровано два транспортні засоби, а саме: транспортний засіб ЗАЗ 1105 (1995), коричневий, № дв.0305055, № куз.ХТЕ110550S0006126 та транспортний засіб ГАЗ , (2001), білий, № двиг.2517, № куз.5034. Транспортний засіб ГАЗ придбано відповідачем (боржником) 05.09.2014, тобто після відкриття виконавчого провадження.

Інформація про наявність майна у боржника державним виконавцем не перевірена, арешт на нього не накладено.

Із відповіді Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області вбачається, що у Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" відкрито рахунки в АТ "ОСОБА_3 Аваль" у м. Івано-Франківськ, ПАТ "Креді ОСОБА_4", ПАТ КБ "Приватбанк" у м. Івано-Франківськ.

Однак, державним виконавцем арешт на вказані рахунки боржника не накладено.

Станом на 01.01.2019 залишок невиконаного рішення суду складає 3 024 070,26 грн.

Таким чином, виходячи з наявних матеріалів справи, судом встановлено, що визначений ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" старшим державним виконавцем порушений обов'язок перевірки щодо виявлення рахунків боржника та щодо виявлення нерухомого, рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У частинах 2, 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як складову частину судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якій йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, містяться також у рішеннях Європейського суду у справах "Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції".

Суд вважає, що встановлена судом бездіяльність державного виконавця під час примусового виконання рішення суду в даній справі порушує права позивача (стягувача) на виконання рішення суду, яке гарантоване йому Конституцією України.

Частинами 1-2 статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Водночас, суд зазначає, що у пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду від 26.12.2003 N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, скарга є частково обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частині визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця. В решті вимог скарги відмовити.

Керуючись ст.ст. 86, 234, 235, 339, 342-343 Господарського кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

скаргу Калуської місцевої прокуратури на бездіяльність державного виконавця (вих. № 01-238 вих.19 від 01.02.2019; вх. № 3235/19 від 25.02.2019) задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 по виконанню наказу № 825 виданого 06.08.2012 Господарським судом Івано-Франківської області у справі № 5010/607/2012-П-28/43 про стягнення з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №4" на користь Комунального підприємства "Водотеплосервіс" 2 842 211,01 грн основного боргу, 194 877,93 грн інфляційних втрат, 109 131,32 грн 3% річних.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та у строк, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 22.03.2019.

Суддя М.А. Шіляк