ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.03.2019 р. Справа № 914/405/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., розглянувши заяву: Львівського комунального підприємства "Навколо базару", м.Львів

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Пенцак Олени Георгіївни, м.Львів 1937,04 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги за умовами договору №37 від 01.06.2011 р. про участь у витратах на експлуатацію та технічне обслуговування житлового фонду, що є власністю міста

ВСТАНОВИВ:

Львівське комунальне підприємство «Навколо базару» в порядку наказного провадження (Розділ ІІ Господарського процесуального кодексу України) 05.03.2019 р. звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пенцак Олени Георгіївни 1937,04 грн. - заборгованості за договором №37 від 01.06.2011 р. про участь у витратах на експлуатацію та технічне обслуговування житлового фонду, що є власністю міста.

Згідно з ч.1 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У пункті 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

У пункті 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Розглянувши подані матеріали, судом встановлено, що заявником порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, а саме не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника або не вказано номер і серію паспорта заявника та боржника.

Розглянувши подані матеріали, судом встановлено, що заявником порушено вимоги пункту 2 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, а саме не вказано ідентифікаційного коду боржника - Фізичної особи-підприємця Пенцак Олени Георгіївни (79054, м.Львів, вул.Залізняка, 24/11).

Суд звертає увагу заявника на те, що однією із вимог до виконавчого документа, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження" є зазначення у ньому ідентифікаційного коду (реєстраційний номер облікової картки платника податків).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.3 ст.150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.2-1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу ставка судового збору встановлюються у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Нормою статті 7 Закону України "Про Державний Бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2019 року в розрахунку на місяць становить - 1921,00 грн.

Таким чином, заявник повинен був сплатити судовий збір в сумі 192,10 грн.

Судом встановлено, що заявником до заяви про видачу судового наказу долучено платіжне доручення № 179 від 27.02.2019.2018р. про сплату 191,20 грн. та в графі «призначення платежу» зазначено: збір за позовом ЛКП «Навколо базару» до ФОП Артамонов О.В.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що заявником при поданні заяви про видачу судового наказу до господарського суду не подано доказів сплати судового збору у встановленому Законом порядку та розмірі.

Суд зазначає, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Частиною 2 статті 150 ГПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Із положень п.8 ч.1 ст. 152 та п. 7. ч. 1ст. 155 ГПК вбачається, що з матеріалів поданої заяви суд повинен встановити наявність чи відсутність виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, не розглядаючи обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті.

Судом встановлено, що за умовами договору №37 від 01.06.2011 р. власник будинку (ЛКП "Навколо базару") зобов'язався забезпечувати експлуатацію, технічне обслуговування житлового фонду і утримання прибудинкової території, а також проводити розрахунки ставки експлуатаційних витрат, згідно методики, затвердженої ухвалою Львівської міської ради №561 від 31.05.2011 року та доводити до відома співвласника зміни витрат на утримання будинку (приміщення) з врахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п.1 та п.п.2.1.3, 2.1.4), а ФОП Пенцак О.Г. - приймати участь у витратах по виконанню обумовлених робіт та до 10-го числа наступного місяця вносити плату на рахунок власника будинку або підприємства, що обслуговує будинок, за витрати на експлуатацію та технічне обслуговування нежитлових приміщень житловому фонді відповідно зайнятій загальній площі (п.2.2.3). Невід'ємною часиною договору є розрахунок щомісячних ставок експлуатаційних витрат з обслуговування та ремонт будинку. Відтак, прослідковується неоднозначність та суперечливість між положеннями договору та висновками заявника щодо укладення між сторонами усного договору.

Із документів, долучених до заяви вбачається, що розмір заборгованості визначений заявником лише в акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.02.2019 року, який місить нарахування заборгованості за кожен місяць упродовж 01.2016-12.2018 років, сальдо на початок та кінець місця, оплату споживачем 130,00 грн. в червні 2016 р. Копія вказаного акта є додатком до досудової претензії від 15.01.2019 року. Водночас, суд звертає увагу заявника на те, що підставою складання акта звірки зазначено договір №187; окрім того акт підписаний заявником в односторонньому порядку і не може підтверджувати заборгованості ФОП Пенцак О.Г. перед ЛКП «Навколо базару» в заявленому розмірі.

Враховуючи наведене, за умов ненадання заявником доказів на підтвердження заявлених вимог, суд позбавлений можливості встановити безспірність заявлених вимог і встановити наявність чи відсутність виникнення або порушення боржником права грошової вимоги заявника.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; відповідно до п.8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України - якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що за результатами розгляду відповідної заяви відсутні підстави для видачі судового наказу. Одночасно суд звертає увагу заявника, що згідно з ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

За приписами ч.2 ст.152 ГПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За наведених обставин, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись ст.ст. 147, 150-153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Львівському комунальному підприємству «Навколо базару» у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Пенцак Олени Георгіївни заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 1937,04 грн.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Гоменюк З.П.