ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3261/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовомХарківської міської ради, 61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243
доФізичної особи-підприємця Восканян Валерія Власовича, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1
про стягнення 93 752,43 грн.
за участю представників:

позивача - Грєнков І. В. за довіреністю №08-21/4/2-19 від 02.01.19

відповідача - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

До господарського суду Харківської області звернулася Харківська міська рада (позивач) з позовом про стягнення з ФОП Восканян В.В. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 93 752,43 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, що відповідач у період з 01.11.2015 по 31.10.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою площею 0,0110 га по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. позивач також просить стягнути з відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2018, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 03.12.2018 було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.12.2018.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 20.12.2018 про відкладення підготовчого засідання на 17.01.2019.

Ухвалою суду від 17.01.2019 було продовжено строк підготовчого провадження по справі до 02.03.2019.

Ухвалою суду від 17.03.2018 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 18.02.2019.

18.02.2019 судом було відкрито судове засідання, однак, у зв'язку з неявкою учасників справи, протокольною ухвалою від 18.02.2019, розгляд справи по суті було відкладено на 11.03.2019.

Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення № 030871, ухвала суду про відкриття провадження по справі від 03.12.2019 отримана відповідачем ще 06.12.2018, таким чином 15-денний строк для надання відзиву сплив 21.12.2018, однак відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений ст. 251 ГПК України строк не надавав, а відтак суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.04.2018 за № 120576711 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 82,6 кв.м., по вул. Полтавський Шлях, 90 зареєстровано за Восканяном В.В. на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2005 № 2307.

Обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці площею 0,0110 га по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові розташована нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 82,6 кв.м., право власності на яку зареєстроване за Восканян В.В.

Земельна ділянка площею 0,0110 га по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові використовується ФО-П Восканян В.В. для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» (магазин «ЛАВ-ШАШ»).

Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0110 га.

Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі.

Відповідно до вищезазначеної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 13.04.2018 № 120576711, від 28.11.2018 № 147225285, а також листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківській області від 21.04.2017 № 19-20-.08-3-1587/20-17 речові права на земельну ділянку під вищевказаною будівлею по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові не зареєстровані.

Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Як зазначає позивача, та, що не було спростовано відповідачем, останній у період з 01.11.2015 по 31.10.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти.

Зазначені законодавчі приписи та встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом до ФО-П Восканяна В.В. про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 13.09.2018 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ФО-П Восканян використовує земельну ділянку площею 0,0110 га по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі магазин «ЛАВ-ІПАШ».

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua) Восканян Валерій Власович (код НОМЕР_1) з 27.08.2003 (дата запису 16.04.2005) зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Використання земельної ділянки ФО-П Восканяном В.В. земельної ділянки по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові для ведення своєї господарської діяльності підтверджується наступним:

- рішенням Харківської міської ради від 03.10.2007 № 196/07 про надання ФО-П Восканяну В.В. згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,0115 га по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові;

- обґрунтуванням по визначенню меж та розмірів земельної ділянки 2007 року, замовником якого є ФО-П Восканян В.В.;

- висновком Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради від 30.10.2009 № 7116/0/27-09 про погодження ФО-П Восканяну В.В. проекту відведення земельної ділянки по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові;

- проектом землеустрою (2009 рік) щодо відведення земельної ділянки ФО-П Восканяну В.В. для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові;

- листом Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 22.12.2017.

Вказані докази підтверджують використання спірної земельної ділянки Відповідачем в комерційних цілях, а також те, що Відповідач набув у спірних правовідносинах цивільних прав на користування земельною ділянкою, без якої існування будівлі та її використання є неможливим, саме як фізична особа-підприємець - суб'єкт земельних відносин, у зв'язку з чим вирішення спору, яких склався у даних правовідносинах належить до юрисдикції господарського суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 922/3204/17).

Таким чином, ФО-П Восканян В.В. з моменту державної реєстрації права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна та по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,0110 га по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Матеріалами справи встановлено, що площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0110 га., а межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі, а ФО-П Восканян В.В. набувши право власності на об'єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності належним чином не оформив правовідносин щодо користування (власності) земельною ділянкою, на якій розміщений вказаний об'єкт нерухомості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно ст. 148 ГК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною державою. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до Земельного кодексу України та інших законів.

За ст. 2 ЗК України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить: здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як свідчать матеріали справи спірна земельнаділянка знаходиться у підпорядкуванні Харківської міської ради.

Ст. 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Ст.ст. 2, 3 ЗК України зазначено, що земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки); земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, платою за землю є обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач у період з 01.11.2015 по 31.10.2018 не був ані власником ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому і не був суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, була орендна плата (ст. 14.1.72., 14.1.147. Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).

Згідно інформації ГУ ДФС у Харківській області від 06.11.2018 № 27072/9/20-40-56-06 станом на 30.09.2018 ФО-П Восканян В.В. не перебуває на обліку платником земельного податку в ГУ ДФС у Харківській області та не сплачує земельний податок за земельну ділянку по вул. Полтавський Шлях, 90 у м. Харкові.

Відповідач у період з 01.11.2015 по 31.10.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Таким чином, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у ФО-П Восканяна В.В. виник й обов'язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки у встановленому законодавством розмірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувало ся, згодом відпала.

До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (п. 94 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц з подібних правовідносин).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, у ч. 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, Відповідач зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшив вартість власного майна, а Позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувся факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати Відповідачем за рахунок Позивача.

Розмір безпідставно збережених Відповідачем коштів (у розмірі орендної плати), який підлягає відшкодуванню з боку Відповідача, розрахований міською радою в сумі 93 752,43 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю.

Внаслідок використання Відповідачем протягом певного періоду вищевказаної земельної ділянки без оформлення та державної реєстрації права на неї, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена була можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси Позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

При цьому, суд ураховує правову позицію, висловлену ЄСПЧ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, ст. ст. 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Харківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Восканян Валерія Власовича задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Восканяна Валерія Власовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, ідентифікаційний код 04059243, Одержувач: УДКСУ у м. Харкові Харківської області, р/р 0002, Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код платежу 24062200) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 93 752,43 грн.

Судові витрати покласти на відповідача - фізичну особу-підприємця Восканяна Валерія Власовича.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Восканяна Валерія Власовича АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, ідентифікаційний код 04059243, р/р 2986, Банк: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) витрати зі сплати судового збору в розмірі у сумі 1 762,00 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Харківська міська рада (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ідентифікаційний код 04059243).

Відповідач - Фізична особа-підприємець Восканян Валерія Власовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1).

Повне рішення складено 14.03.2019 р.

Суддя С.А. Прохоров