ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1253/15-г
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Разюк Г.П.

секретар судового засідання Полінецька В.С.

за участю представників учасників справи:

від Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК ОСОБА_1 за довіреністю від 22.01.2019 року;

від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ ОСОБА_3 за довіреністю від 05.12.2018 року;

від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ не зявився;

від ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 за довіреністю від 27.12.2017 року № 27-26501/17,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ

на рішення Господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року

у справі № 916/1253/15-г

за позовом: Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК

до відповідачів: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності договору

та за зустрічним позовом: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ

про: визнання правочину дійсним та визнання права власності

головуючий суддя Дяченко Т.Г., Малярчук І.А., Лічман Л.В., місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області. В судовому засіданні 11.03.2019 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство ІМЕКСБАНК звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб, в якій просило суд визнати недійсними нікчемні правочини, а саме:

- договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», згідно з яким Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» передало/відступило на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» належні банку права вимоги в сумі 312 237 465,66 грн. за кредитними договорами, в кількості 23 254 кредитів, що укладені з позичальниками банку - фізичними особами;

- тристоронній договір про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», предметом якого є заміна сторони кредитора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» за договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року новим кредитором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ»;

- договір від 06.01.2015 року про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», предметом якого є зміна переліку кредитних договорів, права вимоги за якими мали перейти до нового кредитора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», до 23131 кредитів та зменшення загальної суми вимог до 307953215,96 грн.

Застосувати до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року та його сторін наслідки недійсності, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України. В порядку застосування наслідків недійсності договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, визнати Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» законним власником прав вимоги за кредитними договорами, відчуженими за нікчемним правочином на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», та зобовязати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» повернути Акціонерному товариству «ІМЕКСБАНК» отримані за нікчемним правочином оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи, а також грошові кошти, отримані від позичальників в рахунок виконання договірних зобовязань, в т.ч. погашення кредитної заборгованості. Також банк просив суд у позовній заяві стягнути з відповідача судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач фактично не визнає факту нікчемності вищевказаних правочинів та відмовляється повертати Банку набуте за такими правочинами майно.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.03.2015 року відкрито провадження у справі №916/1253/15-г, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ».

02.04.2015 року ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» звернулось до Господарського суду Одеської області із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», в якому просило суд визнати дійсним з моменту укладання правочину договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», яке набуло право сторони у даному договорі на підставі договору про зміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року; визнати право власності ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» на майнові права, а саме: на права вимоги виконання боржниками (відповідними фізичними особами) грошових зобовязань за договорами про надання кредиту, права вимоги за якими ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» набуло на підставі договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, згідно з переліком договорів про надання кредиту додатком до даного зустрічного позову; стягнути з Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» суму сплаченого судового збору.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що банк не визнає права власності ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» і своїми діями посягає на майнові права права вимоги виконання боржниками (відповідними фізичними особами) грошових зобовязань за відповідними кредитними договорами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2015 року прийнято зустрічну заяву ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" до спільного розгляду з первісним позовом у справі №916/1253/15-г, залучено до участі у справі за зустрічним позовом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Фрегат», залучено до участі у справі за зустрічним позовом в якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом із зустрічним позовом 02.04.2015 року надійшла заява ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" про забезпечення зустрічного позову відповідно до якої позивач просив заборонити Публічному акціонерному товариству «ІМЕКСБАНК» та будь-яким іншим особам до моменту вирішення справи № 916/1253/15-г по суті вчиняти будь-які дії, які стосуються предмету спору майнових прав, набутих ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» за умовами договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» (в редакції тристороннього договору, вчиненого Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» на ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ"), за кредитними договорами в кількості 23 254 кредитів, що були укладені Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» із позичальниками-фізичними особами, переліченими у додатках до зазначених договорів відступлення, в тому числі, але не виключно: а) поширювати в будь-який спосіб інформацію (в мережі Інтернет, засобах масової інформації, розміщення будь-яких повідомлень/оголошень тощо) відносно недійсності/нікчемності договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», в тому числі в редакції тристороннього договору, вчиненого Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ", про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» на ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ", на підставі яких ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" набуло від Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» права вимоги виконання зобовязань фізичними особами-позичальниками за кредитними договорами у кількості 23 254 кредитів згідно переліку, наведеного у додатках до названих договорів відступлення, в тому числі шляхом ведення листування із фізичними особами-боржниками з приводу предявлення до них вимог щодо виконання кредитних зобовязань; б) застосовувати у будь-який спосіб без отримання судового рішення про недійсність/нікчемність договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року, зокрема вимагати від фізичних осіб-боржників виконання на користь банку та/або будь-яких інших осіб відступлених кредитних зобовязань, здійснення з боку банку відступлення спірних майнових прав на користь будь-яких осіб тощо; в) отримувати від фізичних осіб-позичальників, права вимоги до яких щодо виконання кредитних зобовязань були відступлені банком на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» за умовами вищезазначених договорів відступлення, платежі в рахунок виконання відступлених кредитних зобовязань.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.04.2015 року у справі №916/1253/15-г, залишену без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2015 року і постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2015 року частково задоволено заяву про вжиття заходів до забезпечення зустрічного позову:

- заборонено Публічному акціонерному товариству «ІМЕКСБАНК» та будь-яким іншим особам до моменту вирішення справи № 916/1253/15-г по суті вчиняти будь-які дії, які стосуються предмету спору - майнових прав, набутих ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» за умовами договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» (в редакції тристороннього договору, вчиненого Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», про заміну сторони в зобов'язанні від 26.12.2014 року, наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» на ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ"), за кредитними договорами в кількості 23254 кредитів, що були укладені Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» із позичальниками-фізичними особами, зазначеними у додатках до зазначених договорів відступлення, в тому числі, але не виключно;

- поширювати в будь-який спосіб інформацію (в мережі Інтернет, засобах масової інформації, розміщення будь-яких повідомлень/оголошень тощо) відносно недійсності/нікчемності вказаного договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, в тому числі шляхом ведення листування із фізичними особами-боржниками з приводу пред'явлення до них вимог щодо виконання кредитних зобов'язань;

- застосовувати у будь-який спосіб без отримання судового рішення про недійсність/нікчемність вказаного договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, зокрема вимагати від фізичних осіб-боржників виконання на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» та/або будь-яких інших осіб відступлених кредитних зобов'язань, здійснення з боку Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» відступлення спірних майнових прав на користь будь-яких осіб тощо;

- отримувати від фізичних осіб-позичальників, права вимоги до яких щодо виконання кредитних зобов'язань були відступлені Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» за умовами вищезазначених договорів відступлення, платежі в рахунок виконання відступлених кредитних зобов'язань. В іншій частині заяви про забезпечення зустрічного позову відмовлено.

22 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову в якій просило:

- обмежувати, припиняти, обтяжувати будь-якими правами третіх осіб, в т.ч. заставою, набуті від Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" права вимоги за кредитними договорами в кількості 23131 кредитів, що були передані ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" згідно з договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», зміненого тристороннім договором про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" та договором від 06.01.2015 року про внесення змін до договору цесії, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ";

- розпоряджатися, в тому числі продавати, дарувати та іншим чином відчужувати набуті від Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" права вимоги за кредитними договорами в кількості 23131 кредитів, що були передані ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" згідно з договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», зміненого тристороннім договором про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" та договором від 06.01.2015 року про внесення змін до договору цесії, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ";

- вимагати та отримувати в порядку реалізації набутих прав вимоги від позичальників Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" за кредитними договорами в кількості 23131 кредитів, що були передані ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" згідно з договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», зміненого тристороннім договором про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" та договором від 06.01.2015 року про внесення змін до договору цесії, укладеним між Публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2015 року у справі №916/1253/15-г, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 року, відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2015 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 року, призначено у справі № 916/1253/15-г судову економічну експертизу. Проведення судової економічної експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи та матеріали справи скеровано до експертної установи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.10.2015 року поновлено провадження у справі №916/1253/15-г та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.11.2015 року зупинено провадження у справі № 916/1253/15-г до розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2015 року у справі № 815/4560/15.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.01.2016 року поновлено провадження у справі № 916/1253/15-г та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2016 року замінено процесуальний статус ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ФРЕГАТ» за первісним позовом у справі № 916/1253/15-г, залучено вказану особу до участі у справі №916/1253/15-г в якості іншого відповідача за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2016 року призначено у справі №916/1253/15-г судову економічну експертизу. Проведення судової економічної експертизи доручено Київському НДІСЕ, іншою ухвалою від 19.02.2016 року зупинено розгляд справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2016 року поновлено провадження у справі № 916/1253/15-г та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2016 року заяву Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК в особі Уповноваженої особи ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» від 11.05.2016 року з урахуванням доповнень та уточнень від 13.05.2016 року про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково, заборонено ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» відчужувати в будь-який спосіб на користь третіх осіб права вимоги по 23131 кредитним договорам, право вимоги по яким відступлено за оспорюваними договорами, в іншій частині заяву про вжиття заходів забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2016 року клопотання Публічного акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК про призначення судової економічної експертизи задоволено частково та по суті. Призначено у справі № 916/1253/15-г судову економічну експертизу. Проведення судової економічної експертизи доручено ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Одеський регіональний центр незалежних експертиз», провадження у справі зупинено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.03.2017 року провадження у справі №916/1253/15-г поновлено та призначено справу № 916/1253/15-г до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

25.05.2017 року до Господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» надійшла заява про зміну підстав позову, в якій зазначало, що оскільки ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ДАСТІ" не є фінансовими установами, то спірний правочин, який банк вважає договором факторингу, суперечить вимогам ст. 1079 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції прийняв до розгляду заяву Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про зміну підстав позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.06.2017 року призначено у справі № 916/1253/15-г повторну судову економічну експертизу. Проведення повторної судової економічної експертизи доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Зупинено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.01.2018 року справу №916/1253/15-г вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Поновлено провадження у справі № 916/1253/15-г. Підготовче засідання у справі №916/1253/15-г призначено до розгляду в засіданні суду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року у справі №916/1253/15-г (головуючий суддя Д'яченко Т.Г., судді: Малярчук І.А., Лічман Л.В.) позов Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» задоволено частково, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, що укладений між Акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А; код 20971504) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю „ФРЕГАТ (33000, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 32; код 23872820), згідно якого Акціонерне товариство „ІМЕКСБАНК передав/відступив на користь „ФРЕГАТ належні банку права вимоги в сумі 312 237 465,66 грн. за кредитними договорами, в кількості 23 254 кредитів, що укладені з позичальниками банку фізичними особами; визнано недійсним тристоронній Договір про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, що укладений між Акціонерним товариством „ІМЕКСБАНК (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А; код 20971504), ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» (33000, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 32; код 23872820) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21; код 39385401), предметом якого є заміна сторони кредитора - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» за договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року новим кредитором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ»; визнано недійсним договір від 06.01.2015 року про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, що укладений між Акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (65039, м.Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А; код 20971504) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21; код 39385401), предметом якого є зміна переліку кредитних договорів, права вимоги за якими мали перейти до нового кредитора - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», до 23 131 кредитів та зменшення загальної суми вимог до 307 953 215,96 грн.; зобовязано ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» (65005, м. Одеса, вул. Бугаївська, буд. 21; код 39385401) повернути Акціонерному товариству "ІМЕКСБАНК (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А; код 20971504) за актом приймання передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи. В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК відмовлено, відшкодовано позивачу за рахунок відповідачів витрати на проведення судових експертиз судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. У задоволенні зустрічних позовних вимоги відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі за первісним позовом не виступають банківськими чи фінансовими установами, та, відповідно не могли виступати в якості кредитодавців за відступленими договорами кредиту, тоді як за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року - є договором факторингу згідно зі ст. 1077 Цивільного кодексу України, а отже ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ФРЕГАТ" та ОСОБА_2 обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» не мали відповідних прав на укладення такого договору, оскільки не є фінансовими установами, не мали відповідного свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, як то передбачено законодавством України.

Щодо позовних вимог первісного позивача про застосування до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року та його сторін наслідків недійсності, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції зазначив, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, позивач не конкретизує спосіб, в який має бути проведена реституція, а, по-друге, якщо банк має на увазі повернення майнових прав за угодою, то в цій частині потрібно вказати на неефективність обраного способу захисту порушеного права, т. я. майнові права, за положеннями ст. 190 Цивільного кодексу України, хоч і є майном, однак є неспоживчою річчю, у звязку з чим не мають уречевленої форми, а тому не можуть бути фізично повернуті первісному позивачу.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог у звязку з їх недоведеністю.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року у справі № 916/1253/15-г скасувати в частині задоволення заявлених Акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» позовних вимог за первісним позовом та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити у повному обсязі, в іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року у справі №916/1253/15-г залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник вказує, що місцевий господарський суд в порушення вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваного рішення), взагалі не досліджував статути ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ, у звязку з чим, посилання суду першої інстанції на той факт, що спірні договори суперечать статутним цілям та завданням відповідачів є взагалі безпідставними та необґрунтованими, такими, що базуються на припущеннях, а не на досліджених в судовому засіданні доказах. Тобто, стверджуючи про той факт, що спірні договори фактично не відповідають меті господарської діяльності відповідачів, місцевий суд фактично підмінив поняття «статутні види господарської діяльності» із суто статистичним поняттям «класифікація видів економічної діяльності». Наслідком викладеного стало те, що місцевий господарський суд протиправно дійшов висновку про укладення спірних договорів із порушенням з боку відповідачів вимог господарської компетенції.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний договір фактично є договором факторингу, оскільки істотною та вирішальною ознакою факторингу як фінансової послуги є те, що вона надається та здійснюється в інтересах третіх осіб. Більш того, в розрізі того, що факторинг відноситься до господарської діяльності, іншою істотною ознакою цієї фінансової послуги є її системність. Проте, здійснюючи висновок про той факт, що спірний договір є договором факторингу, місцевий господарський суд в порушення норм матеріального права не зясував: в інтересах яких осіб здійснюється відступлення права вимоги, за рахунок чиїх коштів; не дослідив, чи здійснюється відповідачами систематична діяльність із придбання прав вимоги.

На думку скаржника, положення Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" застосовуються виключно до спеціальних субєктів - учасників ринку фінансових послуг та не може замінювати чи скасовувати можливість укладення певних цивільно-правових договорів, визначених Цивільним кодексом України, іншими субєктами цивільного обігу.

Також, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ зазначає, що судом першої інстанції у даній справі в порушення вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України було здійснено переоцінку доказів, встановлених в адміністративній справі № 815/4560/15.

Крім того, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги судову практику у справі № 916/2024/17, правовідносини в якій є аналогічними до заявлених у даній справі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.09.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 916/1253/15-г за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ».

У звязку з ліквідацією Одеського апеляційного господарського суду матеріали справи № 916/1253/15-г було передано до Південно-західного апеляційного господарського суду за ОСОБА_3 від 03.10.2018 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі № 916/1253/15-г колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф. прийнято до свого провадження та призначено розгляд апеляційної скарги.

02.11.2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб, в якому останній просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві зазначено, що ОСОБА_6 Верховного Суду в аналогічних правовідносинах у справі № 909/968/16 (пров. №12-97гс18) зробила висновок, що договір відступлення права грошової вимоги, укладений між банком і юридичною особою, що не є фінансовою установою, було віднесено до факторингу і визнано недійсним через порушення сторонами вимог субєктного складу, а саме відступлення права вимоги на особу, що не є фінансовою установою. Натомість, постанова Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №916/2004/17, на яку посилається скаржник, була винесена у справі, обставини якої не є тотожними обставинам даної справи.

13.11.2018 року через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року у справі №916/1253/15-г залишити без змін.

У відзиві банк з посиланням на судову практику, у тому числі на постанову ОСОБА_6 Верховного Суду у справі №909/968/16 (пров. №12-97гс18), вважає правомірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції.

Судовою колегією відзиви долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 року прийнято до провадження і призначено до розгляду справу № 916/1253/15-г колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Савицького Я.Ф., Разюк Г.П.

21.01.2019 року до початку розгляду апеляційної скарги через канцелярію суду від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ надійшла заява про відвід судді Разюк Г.П. від розгляду справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 року провадження у справі № 916/1253/15-г зупинено до вирішення питання про відвід судді Разюк Г.П.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2019 року (суддя Богатир К.В.) у задоволенні заяви ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ про відвід судді Разюк Г.П. у справі № 916/1253/15-г відмовлено.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 року у справі № 916/1253/15-г поновлено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 28.02.2019 року.

28.02.2019 року судове засідання у справі № 916/1253/15-г не відбулось, у звязку з перебуванням головуючого судді Колоколова С.І. у відпустці.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 року у справі № 916/1253/15-г розгляд справи призначено на 11.03.2019 року об 11:30.

В судовому засіданні 11.03.2019 року присутні представники учасникі справи підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (Первісний кредитор) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор за плату передає/відступає, а Новий кредитор одержує/набуває права вимоги, належні Первісному кредитору за кредитними договорами, які укладені між Первісним кредитором та відповідними фізичними особами (надалі кожний окремо іменується «Боржник», а разом «Боржники»), перелік яких зазначено в Додатку №1 до цього договору, який є його невідємною частиною.

За цим договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобовязань за відповідним кредитним договором (надалі Основний договір), зокрема, щодо сплати заборгованості за кредитом, процентами, штрафами, пенями, витратами понесеними Первісним кредитором в звязку з невиконанням Боржником своїх зобовязань (п. 1.2. договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року).

У п. 1.5. договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року сторони встановили, що на дату укладання цього договору загальний розмір грошових вимог Первісного кредитора до Боржників, які підлягають відступленою за цим договором, складає 312237465,66 грн. та є таким що змінюється внаслідок щоденних нарахувань відсотків за окремими Основними договорами, можливих погашень Боржниками заборгованості тощо.

Згідно з п. п. 2.1, 2.2. договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, у звязку з відступленням права вимоги за цим договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору винагороду 28260000 грн., без ПДВ. Розподіл отриманої від Нового кредитора винагороди здійснюється Первісним кредитором самостійно. Отримані від Нового кредитора кошти є виключно власністю Первісного кредитора та за будь-яких підстав не підлягають до повернення Новому кредитору повністю або частково, будь-яка додаткова винагорода як від Нового кредитора на користь Первісного кредитора, так і від Первісного кредитора на користь Нового кредитора до сплати не підлягає.

Сторони встановлюють наступний порядок сплати ціни Договору: п. 2.2.1. сума 18260000 грн. підлягає до сплати у термін не пізніше 10.01.2015р., п. 2.2.2. сума 10000000 підлягає до сплати Новим кредитором протягом 10 робочих днів з моменту виконання Первісним кредитором вимог п. 3.1. Договору. Порядок сплати ціни Договору (здійснення окремих платежів) визначається Новим кредитором на свій розсуд, але в будь-якому разі із дотриманням встановленого даним пунктом графіку та порядку платежів.

У відповідності до п.5.1 договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (Банк), ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» було укладено договір про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, за умовами якого за цим договором здійснюється заміна сторони, а саме Нового кредитора у договорі про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, який укладений між Банком та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ».

У п. 2. договору про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року визначено, що з моменту підписання цього договору усі права та обовязки Нового кредитора за договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року переходять від ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ».

Пунктом 4. договору про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року передбачено, до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» переходять усі права та обовязки ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» на дату укладання цього договору.

Між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (Первісний кредитор) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» (Новий кредитор) було укладено договір від 06.01. 2015 року про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, за умовами якого сторони дійшли згоди внести зміни у перелік кредитних договорів права вимоги за якими переходять до Нового кредитора, який викладений у Додатку 1 до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року та викласти його у новій редакції, що додається до цього договору .

Так, Додатком 1 до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, в редакції договору від 06.01.2015 року визначено кількість кредитних договорів 21131 з загальною сумою вимог 307953215,96 грн.

Між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» було складено та підписано ОСОБА_3 приймання-передачі від 14.01.2015 року до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року.

Постановою Правління Національного Банку України від 19.08.2014 року № 505/БТ „Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК шляхом призначення куратора, постановою Правління Національного Банку України від 26.01.2015 року № 50 „Про внесення Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК до категорії неплатоспроможних запроваджено у відношенні до Публічного акціонерного товариства „ІМЕКСБАНК заходів впливу.

Відповідно до Постанови Правління Національного Банку України від 26.01.2015 року № 50 Про віднесення Публічного акціонерного товариства ІМЕКСБАНК до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 16 Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві ІМЕКСБАНК, згідно з яким починаючи з 27.01.2015 року в Публічному акціонерному товаристві ІМЕКСБАНК запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_7.

Наказом Уповноваженої особи ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2015 року № 65-в було вирішено здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), укладених АТ „ІМЕКСБАНК протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, які відповідають критеріям, передбаченим в пункті 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З ОСОБА_3 від 03 березня 2015 року №03/03 «Про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), укладених АТ «ІМЕКСБАНК» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, які відповідають критеріям, передбаченим в п. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що в результаті перевірки Комісією виявлено правочини, що не відповідають критеріям, наведеним в п. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року , укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», договір про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК», ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», а також договір про внесення змін до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ».

За наслідками проведеної перевірки зазначених правочинів Уповноваженою особою ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення від 03.03.2015 року №01-ТА «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності» у відповідності до п.3 та п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з постановою Правління Національного Банку України від 21.05.2015 року №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 27.05.2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноважену особу ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_7 строком на 1 рік з 27.05.2015 року до 26.05.2016 року включно. В подальшому процедура ліквідації була продовжена і Уповноваженою особою ОСОБА_4 призначено ОСОБА_8А, який виконує функції керівництва неплатоспроможного банку від імені ОСОБА_4 до моменту його ліквідації.

У якості підстав позову, первісним позивачем зазначалось суду, що здійснюючи такі розрахунки колишнім керівництвом Банку було прямо порушено приписи Постанови Національного Банку України від 19.08.2014 року №505/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" шляхом призначення куратора АТ "ІМЕКСБАНК", згідно якої було зобов`язано здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному Банку України.

Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" вважає, що договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, договір про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року та договір про внесення змін від 06.01.2015 року до договору про відступлення права вимоги від 21.12.2014 року мають бути визнані судом недійсними, посилаючись на те, що їх було укладено з порушенням відповідачами за первісним позовом їх власної господарської компетенції, а укладення такого договору суперечить актам цивільного законодавства, що і стало підставою для звернення до суду з первісним позовом. ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» вважає, що позовні вимоги банку порушить його майнові права, тому подало до суду зустрічний позов про визнання правочинів дійсними і визнання права власності.

Судова колегія зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив обставини справи.

З огляду на те, що апеляційний господарський суд обмежений у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України доводами апеляційної скарги, а відповідач оскаржує судове рішення тільки в частині первісних позовних вимог і не оскаржує рішення суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, Південно-західний апеляційний господарський суд перевіряє правомірність винесеного рішення судом першої інстанції тільки в частині первісних позовних вимог.

Статтею 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначено, що на виконання свого основного завдання ОСОБА_4 у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банк.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку.

Статтею 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що ОСОБА_4 безпосередньо або уповноважена особа ОСОБА_4 у разі делегування їй повноважень має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи тощо.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа ОСОБА_4 зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

За приписами ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації ОСОБА_4 зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Частини 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює умови чинності правочинів, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Згідно з ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За приписами ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Як розяснено в п. 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», нікчемний правочин, на відміну від оспорюванного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Розглядаючи заявлені банком позовні вимоги стосовно визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014 року та про внесення змін від 06.01.2015 року до договору про відступлення права вимоги від 21.12.2014 року, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договір про відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), який вчиняється у такій самій формі, що й основний правочин.

Положеннями ст. 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 3 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" містить визначення поняття факторингу як придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів.

Приписами ст. 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога).

За змістом ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Факторингові операції відповідно до ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" відносяться до фінансових послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовою послугою є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальності вартості фінансових активів.

У п. 7 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" зазначено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія цього Закону. Це - учасники ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. При цьому даний ОСОБА_9 поширює свою дію не на усіх юридичних осіб, а лише на тих, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг.

Частиною 2 ст. 34 даного Закону визначено, що здійснення вказаної фінансової діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

А ч. 4 ст. 5 цього Закону передбачено можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Договір факторингу за своєю правовою природою спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

У Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його ст.ст. 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу ст.ст. 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб'єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, ст. 350 Господарського кодексу України та ч. 5 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб'єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У ст. 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов'язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Аналогічна позиція викладена у постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі №909/968/16 (пров. №12-97гс18).

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов'язань, у яких заміна кредитора не допускається (ст. 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

Судова колегія зазначає, що між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги).

Важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і більше взаємовідносин не має, ані з боржником, ані з новим кредитором, тобто по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. Водночас, за договором факторингу фактор може отримувати грошові кошти як від клієнта (у вигляді плати за отримане фінансування), так і від боржника (внаслідок виконання боржником грошової вимоги, право якої відступлено), тобто вони розраховуються з фактором, як це передбачено статтею 1084 Цивільного кодексу України.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов'язанні (ч. 3 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з ч. 1 ст. 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У даній справі за умовами договору про відступлення права вимоги з урахуванням договору про заміну сторони в зобовязанні і договору про внесення змін, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» мало сплатити на користь банку винагороду в сумі 28260000,00 грн. у порядку, визначеному сторонами у п. 2.2 договору про відступлення права вимоги.

Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів сплати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» банку вказаної суми.

Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» неодноразово зазначало, що фактичне виконання договорів про відступлення права вимоги не відбулось, оскільки сплата встановленої договором суми за рахунок реальних надходжень в дійсності не проводилась, збільшення активів банку не відбулось; внутрішньобанківські проводки, оформлені та проведені Банком на підставі складених ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» та повязаними з ним фізичними особами клієнтами Банку ОСОБА_9 та ОСОБА_10, не призвели до фактичного переміщення грошових коштів, отримувачем коштів в сумі 28257925,62 грн. по платіжним дорученням на рахунок 0001, є ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ». Лише частина суми - 2075,34 грн., проведена банком 06.01.2015 року з рахунку №1003 «Кредиторська заборгованість за прийняті платежі» відповідним меморіальним ордером №54846, була проведена реальними коштами, але також на рахунок № 0001, власником якого є ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ». В матеріалах справи наявні платіжні доручення, проведені банком, платниками за якими виступають фізичні особи, а отримувачем коштів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ».

За поясненнями первісного позивача, зазначені вище безготівкові операції проводились в той час, коли банк вже мав значну кількість невиконаних грошових зобовязань перед іншими кредиторами та не міг своєчасно і в повному обсязі задовольнити їх грошові вимоги. У звязку із цим, укладаючи Договір про відступлення права вимоги, а згодом і Договір про заміну сторони в зобовязанні, сторони цих правочинів прагнули до настання інших наслідків, а ніж реальний продаж належного банку майна (прав вимоги) за ринковими цінами, що свідчить про явну нерівноцінність визначеної договором ціни та невідповідність її рівню звичайних цін. Допустивши укладення вищевказаних договорів на зазначених умовах Банк тим самим фактично надав нічим не обумовлену перевагу окремим кредиторам на задоволення своїх кредиторських вимог (повернення заборгованості у вигляді залишків коштів на їх рахунках), які, враховуючи фінансовий стан Банку не могли б бути задоволені через реальне виконання (тобто шляхом виплати залишків в готівковій формі чи здійснення зовнішніх безготівкових перерахувань).

У позові зазначалось, що комісія дійшла висновку про те, що дійсною метою укладення та виконання вищевказаних договорів був не реальний продаж активів банку за ринковими цінами, а досягнення прихованої мети у вигляді задоволення вимог окремих кредиторів банку через обмін їх вимог (що не могли бути задоволені через недостатність коштів/ліквідності банку) на ліквідні активи банку. При цьому висновок про заниження ціни продажу належних банку активів та невідповідність ціни продажу звичайним цінам, в т.ч. її заниження на 20% і більше відсотків від звичайних цін, зроблений на підставі аналізу відповідного кредитного портфелю Банку. Наслідком належного виконання договорів ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» мало б стати збільшення активів банку в результаті надходження 28260000,96 грн. на рахунок АТ „ІМЕКСБАНК, і, відповідно, зміна структури банківського балансу в дохідній його частині.

Однак, фактичне виконання договорів від 21.11.2014 року, 26.12.2014 року та 06.01.2015 року не відбулось, оплата 28260000,96 грн. на рахунок АТ „ІМЕКСБАНК не була здійснена. Внутрішньобанківські проводки на підставі складених ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» платіжних доручень не передбачала фактичного перерахування 28260000,96 грн. на рахунок АТ „ІМЕКСБАНК.

Банк у суді першої інстанції вказував, що, незважаючи на те, що сума 2075,34грн. оплачувалась директором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» ОСОБА_11 реальними коштами, сума за договорами від 21.11.2014 року, 26.12.2014 року та 06.01.2015 року також в банк не поступила, оскільки платіж по меморіальному ордеру від 06.01.2015 року № 54846 з рахунку № 1003 був здійснений також не на рахунок АТ „ІМЕКСБАНК, а також на рахунок № 0001, власником якого є ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ».

Відповідно до положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Також факт надання переваги відповідачу підтверджується саме наявністю на дату укладення договорів відступлення права вимоги невиконаних банком платіжних доручень інших клієнтів та рішень судів, які набрали законної сили.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з доводами банку, що позивач, уклавши договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, змінений договорами від 26.12.2014 року, 06.01.2015 року, якими передбачався обовязок ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ» здійснити перерахування грошових коштів 28 260 000,000 грн. на користь АТ «ІМЕКСБАНК» за набуті права вимоги, фактично здійснив відступлення такого права безоплатно, оскільки на момент розгляду та вирішення даної справи в суді кошти за відступлені права вимоги банком отримано не було, а уклавши такий правочин з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», який водночас є його кредитором, враховуючи віднесення Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних, цим самим надав відповідачу переваги щодо задоволення частини своїх майнових вимог перед іншими кредиторами, не встановлені законодавством чи внутрішніми документами останнього, яке, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для визнання правочину нікчемним.

При цьому, відступлення грошової вимоги до боржника в обмін на грошові кошти є нічим іншим як фінансуванням під відступлення права грошової вимоги, відповідно такі правовідносини регулюються главою 73 Цивільному кодексу України

Наведене свідчить про те, що оспорюванний договір за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги) є договором факторингу. Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов'язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюванного у даній справі договору не змінює його правової природи.

Для з'ясування питання наявності або відсутності у суб'єкта господарювання права, необхідного для укладення відповідного правочину, слід враховувати, що правосуб'єктність будь-якої юридичної особи є спеціальною, оскільки визначається встановленими цілями її діяльності відповідно до закону та/або установчих документів даної юридичної особи.

Дослідивши наявні матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідачі за первісним позовом не являються фінансовими установами.

Слід зазначити, що з укладенням договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця-банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на іншу юридичну особу, - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ», а в подальшому ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», які не відносяться до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.

Згідно зі ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія.

Згідно з п.7.9 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 року № 346 (в редакції від 26.01.2015 року, чинній на момент укладення оспорюванного договору) банк з моменту отримання рішення Національного банку про обмеження окремих видів здійснюваних банком операцій та протягом визначеного цим рішенням строку (або до визначеного терміну) укладає договори га здійснює операції, у тому числі згідно з договорами, що укладені ним з клієнтами до моменту отримання рішення, виключно з урахуванням установлених обмежень.

У відповідності до положень п. 1 постанови Правління НБУ від 27.11.2014 року №749/БТ «Про надання стабілізаційного кредиту для підтримки ліквідності» банк зобовязаний: не надавати власникам/учасникам банку (у тому числі повязаним особам банку) активів у будь-якій формі (манно, кошти, будь-які операції з векселями, право уступки вимоги боргу, факторинг, гарантії, поруки за кредиторів банку, тощо);

У положеннях п. 2 постанови Правління НБУ від 15.01.2015 року №16/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до категорії проблемних» зазначено: не надавати акціонерам Банку та повязаним з ними особам активів у будь-якій формі (майно, кошти, будь-які операції з векселями, право уступки вимоги боргу, факторинг, гарантії, поруки за кредиторів банку);

Так, договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року був укладений з порушенням вимог Постанови НБУ про заборону Банку передавати третім особам майно та активи.

Судова колегія не приймає до уваги доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не зясував: в інтересах яких осіб здійснюється відступлення права вимоги, за рахунок чиїх коштів; не дослідив, чи здійснюється відповідачами систематична діяльність із придбання прав вимоги, оскільки законом прямо не передбачено необхідності зясовувати дані обставини і не зясування судом таких обставин не спростовує того, що спірний договір є фактично договором факторингу.

За таких обставин та з огляду на те, що за змістом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюванний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб'єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного висновок суду першої інстанції щодо правової оцінки договору про відступлення права вимоги як договору факторингу, і про недійсність спірних договорів є правильним.

Щодо застосування наслідків недійсності правочинів, судова колегія зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За правилами вказаної статті реституція, як спосіб захисту цивільного права, застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином.

У ч. 3 ст. 216 Цивільного кодексу України зазначено, що правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про те, що в цій частині позовних вимог має бути відмовлено, враховуючи те, що банк не конкретизував спосіб, в який має бути проведена реституція, а, також з огляду на те, що майнові права, за положеннями ст. 190 Цивільного кодексу України, хоч і є майном, однак є неспоживчою річчю, у звязку з чим не мають уречевленої форми, а тому не можуть бути фізично повернуті первісному позивачу.

За таких обставин, Господарський суд Одеської області дійшов вірних висновків, частково задовольнивши первісні позовні вимоги.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, судова колегія розглянула і відхилила доводи апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд в порушення вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваного рішення), взагалі не досліджував статути ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ФРЕГАТ, враховуючи те, що, по-перше, на момент прийняття рішення у даній справі діяла нова редакція Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, тому скаржник невірно навів процесуальне порушення, а, по-друге, доводи в цій частині спростовуються матеріалами справи, оскільки зі статутів відповідачів не вбачається того, що вони мають право надавати фінансові послуги.

Слід погодитись із твердженням ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, де зазначено, що постанова Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №916/2004/17, на яку посилається скаржник, була винесена у справі, обставини якої не є тотожними обставинам даної справи.

Що стосується посилання скаржника на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2024/17, то слід зазначити, що дана постанова була скасована Верховним Судом, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги Південно-західним апеляційним господарським судом.

Також розглянуті і відхилені доводи апеляційної скарги на порушення місцевим господарським судом ч. 4 ст. 75 ГПК України, оскільки апеляційним господарським судом не встановлено факту переоцінки доказів місцевим господарським судом.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов'язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов'язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Переглядаючи, в межах свої повноважень, судові рішення у даній справі, апеляційним господарським судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року у справі № 916/1253/15-г відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ без задоволення.

Відповідно до п. в ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, 275,276, 282

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ДАСТІ залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року у справі №916/1253/15-г залишити без змін.

Постанова в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено 19.03.2019

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя Г.П. Разюк