ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2019 р. Справа №914/123/16

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Орищин Г.В.

Суддів: Галушко Н.А. Желік М.Б.

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р,

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат (довіреність №1.8/809 від 13.12.2018 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №318 від 11.2006);

від відповідача: не зявились;

від Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області: не зявились;

розглянувши апеляційну скаргу Заступника начальника управління начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.12.2018 року (суддя Ділай У.І.)

за скаргою Державного підприємства Передпускова дирекція шахти №10 Нововолинська, с.Поромів, Іваничівський район, Волинська область на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 30.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №50947294

у справі №914/123/16

за позовом Державного підприємства Передпускова дирекція шахти №10 Нововолинська, с. Поромів, Іваничівський район, Волинська область

до Публічного акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд», м. Червоноград, Львівська область

про стягнення 2 349 977, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

14.01.2016 на розгляд Господарського суду Львівської області від Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Новолинська» поступила позовна заява до Публічного акціонерного товариства «Укрзахідвуглебуд» про стягнення заборгованості на суму 2 349 977,00 грн. (а.с.5-6).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.03.2016 у справі №914/123/16 позовні вимоги Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Новолинська» до ПАТ «Укрзахідвуглебуд» про стягнення 2 349 977,00 грн. задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укрзахідвуглебуд» на користь позивача 1050000,00 грн. основного боргу, 43 927,00 грн. 3% річних, 615 837,57 грн. інфляційних втрат, 139 347,97 грн. пені та 27 736,68 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.53-59). Рішення набрало законної сили.

11.12.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області від Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Новолинська» поступила скарга на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 30.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №50947294 недійсною (а.с.69-71).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.12.2018 у справі №914/123/16 скаргу ДП Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» задоволено. Визнано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 30.06.2017 у виконавчому провадженні №550947294 неправомірною та зобовязано усунути порушення.

Заступник начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не погодившись з винесеною ухвалою подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Державний виконавець зазначає, що із долучених позивачем до скарги звернень, зокрема від 17.10.2018 вбачається, що позивачу із листа ВДВС від 05.09.2018 (вих. №В-6/13314) стало відомо про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак вважає, що позивачем втрачено право на оскарження дій державного виконавця у звязку із закінченням встановленого законом строку. Відповідно до цього, вважає, що подана ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолиська», повинна була бути залишена місцевим господарським судом без розгляду.

Також, державний виконавець зазначає, що він не може вживати заходів примусового виконання рішення стосовно боржника ПАТ «Укрзахідвуглебуд», яке є державним підприємством, що в свою чергу унеможливлює подальше виконання рішення органом державної виконавчої служби, оскільки наявна встановлена законом (п.9 ст. 37 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств») заборона звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Відповідно до цього, державний виконавець, просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про залишення скарги ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолиська» без розгляду.

Стягувач ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» у відзиві за №1.8/193 від 04.03.2019 заперечує доводи апеляційної скарги вказуючи на те, що факт подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 21.12.2018 наслідком якої є лише відновлення виконавчого провадження на виконання законного судового рішення, свідчить про свідому та умисну поведінку посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, скеровану на сприяння боржнику в ухиленні від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду. При цьому, позивач вказує також на те, що оскільки відповідач є державним вугледобувним підприємством, то в головного державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а були наявні підстави для зупинення виконавчого провадження на підставі ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», який не може ставитись під сумнів і є обовязковим для застосування державним виконавцем при здійсненні ним виконавчих дій у цьому виконавчому провадженні. Відповідно до цього, позивач вказує, що при наявності прямої законодавчої норми про зупинення виконавчого провадження, державний виконавець не повинен повертати виконавчий документ стягувачу, а саме зупиняти виконавче провадження, незалежно від наявності такої підстави для зупинення у Законі України «Про виконавче провадження». Відповідно до цього, ухвалу місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 (в складі колегії: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.12.2018 у справі №914/123/16 (а.с.120-121).

Також, ухвалою суду від 11.02.2019 призначено розгляд справи №914/123/16 на 07.03.2019 (а.с.122).

В судове засідання 07.03.2019 зявився представник позивача. Відповідач та скаржник явку повноважних представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 11.02.2019 про що свідчать поштові повідомлення про вручення кореспонденції (а.с.124,125).

Враховуючи те, що станом на 11.02.2019 додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, судова колегія Західного апеляційного господарського суду ухвалила розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача (стягувача) у судовому засіданні 07.03.2019 заперечив доводи апеляційної скарги, з мотивів наведених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність ухвали місцевого господарського суду нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.03.2016 у справі №914/123/16 позовні вимоги Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Новолинська» до ПАТ «Укрзахідвуглебуд» про стягнення 2 349 977,00 грн. задоволено частково; стягнуто з ПАТ «Укрзахідвуглебуд» на користь позивача 1050000,00 грн. основного боргу, 43 927,00 грн. 3% річних, 615 837,57 грн. інфляційних втрат, 139 347,97 грн. пені та 27 736,68 грн. судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.53-59).

01.04.2016 Господарським судом Львівської області на виконання вищевказаного рішення у справі №914/123/16 видано наказ (а.с.62).

26.04.2016 постановою Відділу ДВС Червоноградського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №50947294 (а.с.77).

Постановою Відділу ДВС Червоноградського міського управління юстиції від 16.01.2017 вказане виконавче провадження передано для подальшого виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області.

30.06.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову (у виконавчому провадженні №50947294) про повернення стягувачу наказу Господарського суду Львівської області від 04.04.2016 на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.86).

Дана постанова мотивована положеннями ст. 13 Закону України «Про особливості приватизації майна вугледобувних підприємств», якою передбачено встановлення мораторію на застосування процедури примусової реалізації майна вугледобувних підприємств (на час приватизації), шляхом зупинення виконавчих проваджень.

При перегляді ухвали Господарського суду Львівської області від 21.12.2018, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до вимог ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й у відповідності до інших законів, які є обов'язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов'язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання, цей Закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що він буде застосовуватися.

При винесенні постанови від 30.06.2017 у виконавчому провадженні №550947294 державний виконавець керувався положеннями ст. 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств».

Статтею 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» встановлено, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

Положеннями п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право на повернення виконавчого документа стягувачу у випадку, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проаналізувавши положення ст. 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» судова колегія апеляційного суду, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що даною нормою встановлено не заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржників, а лише мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна вугледобувних підприємств шляхом зупинення виконавчих проваджень.

Відповідно до цього, місцевим господарським судом вірно зроблено висновок про відсутність правових підстав у державного виконавця для застосування норми п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, для повернення стягувачу (позивачу) наказу суду, а тому правомірно визнано постанову державного виконавця від 30.06.2017, винесену у виконавчому провадженні №550947294, неправомірною та зобовязано в звязку з цим усунути визначені порушення.

Стосовно строків подання скарги на рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, про що зазначає апелянт в апеляційній скарзі , судова колегія зазначає наступне:

Скаржником не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів того, що стягувач отримав оскаржувану постанову раніше ніж 26.11.2018 . В матеріалах справи наявна переписка з органом ДВС, яка подана заявником до господарського суду та докази отримання оскаржуваної постанови саме у вищезазначений час. Таким чином, рішення суду першої інстанції щодо прийняття до розгляду та розгляд по суті скарги підприємства на рішення органу ДВС є законним і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 271, 275, 276, 282, 284, 326, 339, 341 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21 грудня 2018 року у справі №914/123/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника начальника управління начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено 12.03.2019.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.