РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019Справа № 910/369/19
за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

до Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича

про стягнення 11430,31 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи:

Державна інноваційна фінансово-кредитна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича про стягнення 11430,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було виконано зобов'язань за умовами договору №1408-10 на проведення незалежної оцінки вартості майна від 15.08.2018, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача суму попередньо сплачених коштів у розмірі 11250,00 грн., пеню у розмірі 166,44 грн., 3% річних у розмірі 13,87 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/369/19 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п'яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2018 між Державною інноваційною фінансово-кредитною установою (замовник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Марковим Дмитром Михайловичем (виконавець, відповідач) укладено договір № 1408-10 на проведення незалежної оцінки вартості майна (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по проведенню незалежної оцінки: (нежитлового приміщення, загальною площею 536,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Червона, буд. 20-а) та подальшого рецензування Звіту про оцінку майна.

Мета оцінки: визначення ринкової вартості майна для його реалізації шляхом продажу на аукціоні (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 1.3. Договору термін виконання робіт: 15 робочих днів з моменту укладення цього договору та надання замовником всієї необхідної документації для проведення робіт з незалежної оцінки.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що вартість виконаної роботи визначена в сумі 22500,00 грн.

Замовник здійснює оплату робіт виконавцю у розмірі 100% від суми цього договору безготівковим шляхом на рахунок виконавця, зазначений у п. 7.5. договору, із них 50% до початку робіт та 50% по закінченню робіт з оцінки майна та рецензування даного звіту (п. 2.2. Договору).

Виконавець зобов'язаний здійснити оцінку станом на 31.07.2018 (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору, по завершенню робіт виконавець передає замовнику звіт, виконаний в одному примірнику, вихідна інформація для виконання звіту у виконавця не залишається, вона передається додатках; електронна версія звіту у виконавця не зберігається. Одночасно з наданням звіту виконавець надає акт виконаних робіт. Замовник зобов'язаний у 10-денний термін надати виконавцю підписаний акт виконаних робіт або мотивовану відмову в його підписанні з зазначенням конкретних недоліків виконаної роботи. У випадку, якщо замовник в 10-денний термін не підписує отриманий від виконавця акт виконаних робіт чи не надає виконавцю мотивовану відмову, робота вважається прийнятою та підлягає оплаті.

У випадку несвоєчасного повернення замовнику передоплати згідно з умовами Договору, виконавцем сплачується пеня в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 5.7. Договору).

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що замовник може у будь-який момент в односторонньому порядку розірвати договір, письмово повідомивши виконавця не пізніш ніж за 5 календарних днів до дати розірвання, за наступними причинами: неякісного виконання робіт; невиконання робіт у строк, передбачений п. 1.3. Договору.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в статті 8 цього Закону. Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. Сторони договору на проведення оцінки майна (замовник, платник) мають право вільного вибору суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання за умови виконання вимог, встановлених статтями 8 та 9 цього Закону. Істотними умовами договору на проведення оцінки майна є: зазначення майна, що підлягає оцінці; мета, з якою проводиться оцінка; вид вартості майна, що підлягає визначенню; дата оцінки; строк виконання робіт з оцінки майна; розмір і порядок оплати робіт; права та обов'язки сторін договору; умови забезпечення конфіденційності результатів оцінки, інформації, використаної під час її виконання; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; порядок вирішення спорів, які можуть виникнути під час проведення оцінки та прийняття замовником її результатів. Законодавством або за згодою сторін договору в ньому можуть бути передбачені інші істотні умови. Розмір і порядок оплати робіт з оцінки майна визначаються за домовленістю сторін або у випадках відбору суб'єкта оціночної діяльності на конкурсних засадах - за результатами конкурсу. Не допускається встановлення у договорі розміру оплати робіт як частки вартості майна, що підлягає оцінці. Права, обов'язки та відповідальність оцінювача (суб'єкта оціночної діяльності), який проводить експертизу на підставі ухвали (постанови) суду про її призначення, визначаються законодавством України про судову експертизу та цим Законом.

Статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, враховуючи норми Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 11250,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2616 від 20.08.2018 (призначення платежу: передоплата згідно з договором на проведення оцінки №1408-10 від 15.08.2018), копія якого долучена до позовної заяви.

Судом встановлено, що позивачем було складено лист про розірвання договору та повернення передоплати від 03.12.2018 №07-927/18, у якому позивач заявив про розірвання Договору в односторонньому порядку у зв'язку з невиконанням зобов'язання за Договором з 10.12.2018 та вимагав повернення попередньої оплати за Договором.

Судом встановлено, що відповідно до накладної №037 від 03.12.2018, лист про розірвання договору та повернення передоплати від 03.12.2018 №07-927/18 було направлено адресату: ФОП Марков; Кошиця 7, 105, Київ, 02068.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору було перераховано на рахунок відповідача аванс у розмірі 11250,00 грн., однак відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав та попередню оплату позивачу не повернув, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача суму попередньо сплачених коштів у розмірі 11250,00 грн., пеню у розмірі 166,44 грн., 3% річних у розмірі 13,87 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно з п. 1.3. Договору термін виконання робіт: 15 робочих днів з моменту укладення цього договору та надання замовником всієї необхідної документації для проведення робіт з незалежної оцінки.

Так, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які заперечення щодо надання замовником всієї необхідної документації для проведення робіт з незалежної оцінки, строк виконання робіт з оцінки майна за Договором є таким, що настав 06.09.2018.

Як встановлено судом, відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору, по завершенню робіт виконавець передає замовнику звіт, виконаний в одному примірнику, вихідна інформація для виконання звіту у виконавця не залишається, вона передається додатках; електронна версія звіту у виконавця не зберігається. Одночасно з наданням звіту виконавець надає акт виконаних робіт. Замовник зобов'язаний у 10-денний термін надати виконавцю підписаний акт виконаних робіт або мотивовану відмову в його підписанні з зазначенням конкретних недоліків виконаної роботи. У випадку, якщо замовник в 10-денний термін не підписує отриманий від виконавця акт виконаних робіт чи не надає виконавцю мотивовану відмову, робота вважається прийнятою та підлягає оплаті.

Як зазначав позивач, відповідачем не виконано роботи, які складають предмет Договору. При цьому, до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів на підтвердження факту виконання відповідачем робіт за Договором, як-от звіту, акту виконаних робіт, що передбачено п.п. 4.1., 4.2. Договору.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 11250,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2616 від 20.08.2018 (призначення платежу: передоплата згідно з договором на проведення оцінки №1408-10 від 15.08.2018), копія якого долучена до позовної заяви.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Як встановлено судом, пунктом 6.2. Договору передбачено, що замовник може у будь-який момент в односторонньому порядку розірвати договір, письмово повідомивши виконавця не пізніш ніж за 5 календарних днів до дати розірвання, за наступними причинами: неякісного виконання робіт; невиконання робіт у строк, передбачений п. 1.3. Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Як встановлено судом, позивачем було складено лист про розірвання договору та повернення передоплати від 03.12.2018 №07-927/18, у якому позивач заявив про розірвання Договору в односторонньому порядку у зв'язку з невиконанням зобов'язання за Договором з 10.12.2018 та вимагав повернення попередньої оплати за Договором.

Дослідивши вказаний лист, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про розірвання Договору та повернення попередньої оплати свідчать про намір замовника на відмову від подальшого виконання робіт та отримання результатів їх виконання за Договором відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України. При цьому, у зазначеному листі відсутнє посилання на норму ст. 849 Цивільного кодексу України, зокрема, ч. 2 вказаної статті, однак, суд здійснює правову кваліфікацію правовідносин через призму оцінки та встановлення дійсного волевиявлення сторони.

В силу ст. 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим, а зобов'язання сторін за розірваним договором в силу ст. 653 Цивільного кодексу України припиняються.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідно до накладної №037 від 03.12.2018, лист про розірвання договору та повернення передоплати від 03.12.2018 №07-927/18 було направлено адресату: ФОП Марков; Кошиця 7, 105, Київ, 02068.

Однак, як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Маркова Дмитра Миколайовича є наступна: АДРЕСА_1.

Таким чином, позивачем здійснено направлення листа про розірвання договору та повернення передоплати від 03.12.2018 №07-927/18 на неправильну адресу місцезнаходження відповідача.

Наведені обставини є суттєвими, оскільки відмова від договору є юридично значимою дією та особа, якої стосується така дія, повинна бути належним чином обізнаною про її вчинення.

Так, власне, в описі вкладення у цінний лист позивачем вказано правильну адресу одержувача, однак, такий опис вкладення є вміщеним у поштовий конверт, тоді-як саме у накладній №037 відображаються точні відомості про конкретні реквізити одержувача та за реквізитами саме такої накладної здійснюються поштові відправлення, з огляду на що наявні підстави вважати, що поштове відправлення №037 надійшло на неправильну адресу відповідача, з огляду на що останній об'єктивно був позбавлений можливості отримати таке поштове відправлення.

Наведені висновки суду підтверджуються зокрема і відомостями на офіційному веб-сайті ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження поштових відправлень, відповідно до яких поштове відправлення №037 не було вручене під час доставки, причини: інші причини. Будь-яких доказів на підтвердження того, що поштове відправлення надійшло саме на адресу відповідача АДРЕСА_1, суду не надано.

При цьому, судом встановлено, що пунктом 8.1 Договору визначений строк дії цього Договору, а саме: із моменту його підписання сторонами до31.12.2018, але в будь якому випадку до виконання сторонами обов'язків у повному обсязі.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є, зокрема виконання, проведене належним чином.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17.

Таким чином, закінчення строку дії договору, зобов'язання по якому були виконані лише однією зі сторін шляхом, наприклад, здійснення попередньої оплати, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін за таким договором та не звільняє іншу сторону, що порушила умови договору, від виконання своїх зобов'язань.

За наведених обставин, оскільки позивач не повідомив відповідача про односторонню відмову від Договору, відсутні підстави вважати такий Договір розірваним, а зобов'язання, яке складає його предмет, припиненим, з огляду на що за умови неприпинення зобов'язання за Договором, у відповідача наявний обов'язок щодо виконання робіт по проведенню незалежної оцінки, що, відповідно, виключає можливість стягнення попередньої оплати за Договором, а тому позов Державної інноваційної фінансово-кредитної установи в частині стягнення суми попередньої оплати у розмірі 11250,00 грн. не підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 166,44 грн. пені та 13,87 грн. 3% річних за ст. 625 ЦК України у зв'язку з неповерненням відповідачем попередньої оплати.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, у випадку несвоєчасного повернення замовнику передоплати згідно з умовами Договору, виконавцем сплачується пеня в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 5.7. Договору).

Так, оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення суми попередньої оплати, вимоги про стягнення пені та 3% річних у зв'язку з неповерненням суми попередньої оплати є похідними вимогами, а тому також не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що у разі, якщо відповідачем не буде повернуто попередню оплату в добровільному порядку, позивач не позбавлений права звернутись до господарського суду з позовом про стягнення попередньої оплати за Договором, попередньо повідомивши відповідача про відмову від Договору через несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева