ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року м.Дніпро

Справа № 904/3141/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 (суддя Бондарєв Е.М., повне рішення складено 23.11.2018) у справі № 904/3141/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Ноздрюхіної Людмили Іванівни

до відповідача-1: Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Степанова Ігоря Володимировича

відповідача-3: Дніпровської міської ради

відповідача-4: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору і зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Фізична особа-підприємець Ноздрюхіна Людмила Іванівна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради, відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Степанова Ігоря Володимировича, відповідача-3: Дніпровської міської ради, відповідача-4: виконавчого комітету Дніпровської міської ради про:

- визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 "Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі" в частині затвердження в пункті 77 розділу II "Спеціально обладнанні майданчики", майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпро, майданчика для паркування, розташованого за адресою: м. Дніпро, проспект Миру, в районі будинку № 19, кількість місць паркування 35, площею для паркування 402, 5 квадратних метрів, режим роботи 20:00-8:00, щоденно;

- визнання недійсним договору №182 ОП від 25.11.2017, укладеного між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Степановим Ігорем Володимировичем з моменту його укладання;

- зобов'язання Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та Фізична особа-підприємця Степанова Ігоря Володимировича повернути Фізичній особі-підприємцю Ноздрюхіній Людмилі Іванівні будівлі та споруди, нерухоме майно, що належить Фізичній особі Ноздрюхіній Людмилі Іванівні на праві приватної власності, яке розташоване на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, та складається з: літера А-1 - будівлі автостоянки, шлакоблок, загальна площа 8,3 метра квадратних, літера Б-кіоск, металевий, літера В - туалет, металевий № 1-2 - огорожі, № 1-11 - мостіння.

Позов мотивований порушенням відповідачами права приватної власності позивача і здійснення ним господарської діяльності щодо надання послуг тимчасового зберігання автотранспорту на автостоянці, які виявились у наступних діях відповідачів.

Відповідач-1, отримавши на підставі рішення постійної комісії з питань транспорту, зв'язку та екології відповідача-3, затвердженого протоколом №40 від 23.02.2017, свідоцтво серії В № 00002 на обслуговування майданчику для паркування площею 402,5м2, здійснив рейдерське захоплення будівель та споруд, що належать позивачу на праві приватної власності і знаходяться на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_1, зачинив ворота і позбавив позивача права доступу до належної йому нерухомості.

Відповідач-3 протоколом №59 від 14.09.2017 узгодив укладання відповідачем-1 договору на обслуговування спеціально обладнаного майданчика для паркування, що знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідачем-2, який було укладено 25.11.2017.

Як вважає позивач, зазначені дії відповідачами вчинено з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 у справі № 904/8006/17, яким скасовано та визнано незаконним з моменту прийняття рішення №587 Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.11.2017 "Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі", в частині затвердження в пункті 80 розділу ІІ "Спеціально обладнані майданчики", майданчика для паркування, розташованого по АДРЕСА_1, із площею для паркування 402,5м2, оскільки за вказаною адресою і знаходиться нерухоме майно позивача, що порушує право позивача на користування належним йому майном.

Незважаючи на переважне право позивача з оформлення спірної земельної ділянки у користування, відповідач-4 20.02.2018 вносить спірну земельну ділянку до рішення №175 та змінює адресу її розташування з меж будинку під номером АДРЕСА_1, чим фактично ухиляється від виконання рішення Господарського суду у справі №904/8006/17.

Позивач вважає, що відповідач-1 незаконно отримує кошти за користування спірною земельною ділянкою, оскільки вказана площа є частиною площі земельної ділянки, на якій розташовано належне йому нерухоме майно, а відповідач-2 продовжує незаконну господарську діяльність зі збору коштів за надання послуг паркування автотранспорту на спірній земельній ділянці.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 позов задоволено частково.

Визнано незаконним з моменту прийняття та скасовано рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 "Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі" в частині затвердження в пункті 77 розділу II "Спеціально обладнанні майданчики", майданчики, які розташовані не у центральний частині міста", змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі, майданчика для паркування, розташованого за адресою: місто Дніпро, проспект Миру, в районі буд. № 19, кількість місць паркування 35, площею для паркування 402,5 м2, режим роботи 20:00-8:00, щоденно.

Визнано недійсним договір №182 ОП від 25.11.2017, укладений між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Степановим Ігорем Володимировичем з моменту його укладання.

Задовольняючи вимоги в цій частині позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення переважного права позивача на оформлення спірної земельної ділянки в користування, оскільки пункт 77 розділу ІІ "Спеціально обладнані майданчики" рішення №175 від 20.02.2018 обмежує речове право позивача на користування належними йому будівлями та спорудами, оскільки переданий на баланс відповідачу-1, а в подальшому в користування відповідачу-2 майданчик для паркування фактично розташований за адресою нерухомого майна позивача, тому вказаний пункт рішення порушує права позивача як власника майна, розташованого на цій земельній ділянці. Місцевий господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять технічної документації щодо узгодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції на вказаній земельній ділянці позначення та дорожньої розмітки, які б дозволили ідентифікувати відповідну площадку (402,5м2), а передача у платне користування майданчиків для паркування, які не існують в натурі, суперечить положенням статті 760 Цивільного кодексу України, Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правилам паркування транспортних засобів.

Визнаючи недійсним договір №182 ОП від 25.11.2017, місцевий господарський суд дійшов висновку, що навіть за відсутності належним чином оформленого права користування земельною ділянкою, яка знаходиться під належною позивачеві нерухомістю, передача її в користування іншій особі порушує право власності позивача.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов'язання відповідачів-1, 2 повернути позивачеві належні йому будівлі та споруди, відібрані у останнього шляхом рейдерського захвату, місцевий господарський суд вказав на неправильно обраний спосіб захисту, оскільки матеріально-правова вимога про повернення майна належить до зобов'язальних відносин, в яких сторона - боржник має господарсько-майнове зобов'язання за договором, а інша сторона - кредитор має право вимагати від іншої виконання свого обов'язку в натурі, в той час як матеріали справи не містять доказів наявності між сторонами спору господарських зобов'язань щодо користування автостоянкою.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірне рішення відповідача-4 ухвалене на виконання вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Податкового кодексу і необхідне для обліку платників податків у галузі паркування, тому не породжує будь-яких прав та/або обов'язків для позивача, у зв'язку з чим не може бути визнане незаконним та скасоване. Крім того, спірне рішення не зачіпає майнових прав позивача і тому, що внаслідок його ухвалення, зокрема, викладений в новій редакції пункт 77 розділу ІІ рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016 "Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі" і змінено адресу спеціально обладнаного майданчика, який розташований не у центральній частині міста з: "вул. Короткої, в районі буд. №5" на "пр. Миру, в районі буд.№19", в той час як нерухоме майно позивача знаходиться по АДРЕСА_1.

Скаржник зазначає, що позивач в установленому законом порядку не набув права користування спірною земельною ділянкою комунальної власності, а його недобросовісні дії із самовільного будівництва нерухомого майна, реєстрація права власності на підставі рішення суду, яке наразі оскаржується відповідачем-3, свідчать про безпідставне заволодіння землею комунальної власності.

На думку скаржника, місцевий господарський суд при розгляді спору допустив порушення норм процесуального права, прийняв рішення на підставі недопустимих доказів, оскільки наявні в матеріалах справи письмові докази не надані в оригіналах, а їх копії належним чином не засвідчені. Порушення місцевим господарським судом норм процесуального права також виявилося у розгляді вимог, які не пов'язані між собою підставами виникнення, а обґрунтування відмови у задоволенні клопотання відповідача-4 про роз'єднання позовних вимог, викладені в ухвалі від 18.10.2018, є непереконливими. Місцевий господарський суд безпідставно відхилив клопотання позивача про залишення позовної заяви без руху і відкрив провадження у справі за позовною заявою, яка не відповідала умовам статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України через відсутність доказів направлення її іншим учасникам справи, а клопотання про виклик позивача до суду для дачі пояснень проігнорував, що також є підставою для скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, з урахуванням додаткових пояснень, що надійшли до суду апеляційної інстанції 21.01.2019, позивач зазначає, що спірне рішення відповідача-4 порушує його право власності на нерухоме майно, оскільки при передачі на баланс майданчика для паркування транспортних засобів відповідачу-1 не було з'ясовано обставин накладення меж земельної ділянки, яку віднесено до ділянок під паркування транспортних засобів, з межами земельної ділянки, на якій знаходиться нерухомість позивача, відповідні графічні та семантичні дані щодо плану розташування паркування на місцевості не складалися та не надавалися, окрім того, взагалі не було встановлено, кому вказана земельна ділянка належить на праві користування та кому належать розташовані на ній об'єкти нерухомого майна. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2013 № 12251413, станом на 05.03.2013, що належить позивачу, - це автостоянка, де мостіння виконує функцію приналежності головній речі, без якого автостоянка втрачає своє цільове призначення, тому позивач має переважне право на користування земельною ділянкою, на якій знаходиться його майно, а відсутність правовстановлюючих документів на користування нею, не є підставою для обмеження його права власності.

Позивач вважає, що відповідач-4 незаконно включив спірну земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомості позивача, до рішення №175 від 20.02.2018, змінивши адресу розташування земельної ділянки з будинку АДРЕСА_1, по проспекту Миру, з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8006/17. Позивач посилається на картографічні матеріали і лист департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради від 19.09.2018 за №16/16-131 (т.3, а.с.134-136), відповідно до яких вважає межі переданого на баланс відповідача-1 майданчика поблизу будинку №19, по проспекту Миру, тотожними межам майданчику поблизу будинку АДРЕСА_1, на якому знаходиться нерухомість позивача.

Посилаючись на положення Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правил паркування транспортних засобів і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за №1342 та від 10.10.2001 за №1306 відповідно, позивач стверджує, що створення, облаштування об'єкту благоустрою комунальної власності не може бути покладено або передано третім особам, оскільки за останніми можуть бути закріплені тільки функції з утримання (і в жодному разі не зі створення, облаштування) об'єкту благоустрою і тільки після створення такого об'єкту в натурі, тому визначення відповідачем-4 спірної земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача, як майданчика для паркування, є порушенням права останнього на оформлення земельної ділянки в користування.

За доводами позивача, незаконні дії відповідача-1 стали наслідком невиконання приписів рішення Дніпровської міської ради №38/17 від 21.12.2016, а саме: не було проведено інвентаризацію та не було встановлено наявності власника та/або законного користувача земельної ділянки, цільове призначення земельної ділянки, не встановлено власника нерухомості, що знаходиться на такій земельній ділянці.

Позивач зазначає, що набув право власності на нерухоме майно відповідно до договору, а не на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2006 по справі №2-2860/06.

Доводи скаржника щодо ненадання йому копії позовної заяви і доданих документів позивач вважає необґрунтованими, оскільки це спростовується доказами (чеками з поштового відділення, повідомленнями про вручення поштових відправлень), наявними в матеріалах справи.

Правом участі у судовому засіданні позивач не скористався.

21.01.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про залишення апеляційної скарги відповідача-4 без руху у зв'язку з несплатою апелянтом судового збору.

Також, 21.01.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання, у якому наведено прохання не приймати до розгляду та повернути апеляційну скаргу апелянту у зв'язку з тим, що апеляційну скаргу не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати.

11.02.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що відповідно до наданих відповідей відповідачів 1, 3, 4 на адресу позивача, стосовно запитів позивача про підстави проведення господарської діяльності за адресою: пр. Миру, 19, м. Дніпро, звернення від 04.07.2018 № Н-11/21, та запиту від 22.06.2018 Н-11/19, з того ж приводу але за адресою: АДРЕСА_1, вказана чітка послідовність незаконних дій та прийнятих незаконних актів відповідачем 3, 4, відповідно до яких було незаконно укладено договір між відповідачем 1, 2, який оскаржує позивач. Відповідно до відповіді № Н4-18 від 03.07.2018 (на № Н-11/18 від 22.06.2018) та відповіді № Н4-19 від 12.07.2018 (на № Н-11/21 від 04.07.2018) вбачається, що відповіді датуються одним часовим періодом, а саме липень 2018 року, відповідачі 1, 3, 4 обізнані, що йде мова про одну земельну ділянку, на якій розташовано будівлі та споруди автостоянки позивача, оскільки обидві відповіді однакові в описовій частині та всі посилання по тексту на однакові акти, прийняті відповідачем 3, 4 з порушенням чинного законодавства, та, як підсумок, укладений незаконно договір № 182 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчику для паркування" від 25.11.2017, укладений між відповідачами 1, 2; відповідачі 1, 3, 4, з огляду на наведене, у листах вважають, що мають законні підстави для ведення господарської діяльності на земельній ділянці де розташовано будівлі та споруди позивача, та не заперечують, що вони її провадять. Позивач звертає увагу суду, що під час слухання справи в місцевому господарському суді на запитання суду, з якою метою відповідачем-4 внесені зміни в рішення, що оскаржується, в частині адреси, відповідач-4 відповіді не надав.

13.02.2019 до апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому зазначено про те, що за зверненням представника позивача від 11.02.2019 ЖЕО № 3837 отримано відповідь від 12.02.2019 № 45.2/980 та додаток висновок від 12.02.2019, які позивач просить приєднати до матеріалів справи в якості доказів незаконної господарської діяльності відповідачів 1, 2 на спірній земельній ділянці.

Інші учасники справи своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу і участі в судовому засіданні не скористались, про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином за їх місцезнаходженням згідно матеріалів справи.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2018 відкрито провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 24.01.2019 о 15: 30.

У судовому засіданні 24.01.2019 постановлено ухвалу про перерву в судовому засіданні до 14.02.2019 о 11:00 год.

У судовому засіданні 14.02.2019 оголошено перерву у судове засідання до 21.02.2019.

Судове засідання 21.02.2019 не відбулось у зв'язку з відпусткою члена колегії суддів судді Пархоменко Н.В.

У зв'язку з виходом члена колегії суддів судді Пархоменко Н.В. з відпустки ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2019 розгляд апеляційної скарги Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 призначено у судове засідання на 12.03.2019 о 16:00 год.

У судовому засіданні 12.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування будівель та споруд від 11.12.2008 (т.1 а.с. 32-33) Ноздрюхіна Людмила Іванівна набула у власність будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відомості про право приватної власності Ноздрюхіної Людмили Іванівни на набутий за договором дарування об'єкт нерухомого майна зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (витяг №12251413 від 05.11.2013) (т.1, а.с.35-36). За даними цього витягу вказане нерухоме майно знаходиться у АДРЕСА_1. Складається нерухоме майно з: літ. А1 - будівля автостоянки, шл.бл., загальна площа 8,3 м2, літ. Б - кіоск (тимчасовий), метал., літ.В - туалет (тимчасовий), метал, №1-2 - огорожі, № І-ІІ - мостіння. Знаходиться вказане нерухоме майно на земельній ділянці площею 0,2198м2, кадастровий номер НОМЕР_3.

Відповідно до технічного паспорту щодо будівель та споруд по АДРЕСА_1, виготовленого станом на 23.08.2016, виконавець - ФОП Галушка А.М., кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 002702, інвентаризаційна справа №206, реєстровий номер 20543427, загальна площа основної забудови під будівлями та спорудами з урахуванням допоміжних складових складає 30,5 м2, під дорожнім (твердим) покриттям 2527 м2 (2524 - асфальт, 3,0 - бетон) (т.1, а.с.37-42).

Об'єкт нерухомого майна складається з: літера А-1 - будівля автостоянки, шлакоблок, загальна площа забудови 12,3 м2, літера Б-кіоск (тимчасовий), площа забудови 5,8 м2, метал, літера В - туалет (тимчасовий), площа забудови 1,4 м2, метал, літера Г-кіоск (тимчасовий), площа забудови 11,0 м2, метал - разом 30,5 м2; мостіння № І - асфальт площею 2524,0 м2, мостіння № II - бетон площею 3,0 м2, разом 2527 м2; № 1-2 огорожі (156,5 метрів - 169,7 метрів.); №3,4,6 - ворота (13,6 метрів, 6,6 метрів, 12,5 метрів); №5 - хвіртка.

Дніпропетровською міською радою 12.09.2012 прийнято рішення №110/27 "Про надання дозволу гр. Ноздрюхіній Л.І. на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по АДРЕСА_1". Вказаним рішенням встановлено, що площа та конфігурація земельної ділянки визначається під час складання проекту землеустрою щодо її відведення (т.1, а.с.68-69).

Управлінням Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області 12.09.2014 надано висновок № 04-03-/120914/2, відповідно до якого визнано за можливе погодити проект землеустрою щодо відведення Ноздрюхіній Людмилі Іванівні земельної ділянки площею 0,1605 га по фактичному розміщенню будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, за рахунок земель не наданих у власність або користування, для іншої комерційної діяльності (код УКЦВЗ 1.11.6., код КВЦПЗ 12.04 (для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) (т.1, а.с.72-73).

На підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 19.11.2012 Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал", 22.09.2014 проведено державну реєстрацію земельної ділянки комунальної власності площею 0,1605 га з кадастровим номером НОМЕР_2, місце розташування якої: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 21.02.2017 (а.с. 79-83).

Позивачем розроблено та погоджено схему Організації дорожнього руху при влаштуванні автостоянки тимчасового зберігання транспортних засобів (на 35 машиномісць, із них 4 місця для інвалідів) за адресою: АДРЕСА_1, та розрахунок території автостоянки тимчасового зберігання автотранспорту по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.85-94, 102, 106-116).

Доказів затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та передачі її в оренду позивачу по фактичному розміщенню будівель та споруд матеріали справи не містять.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.11.2016 за №587 затверджено перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі (т.3, а.с. 192-203).

До пункту 80 розділу II "Спеціально обладнані майданчики", майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі, зокрема, було віднесено земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею для паркування 402,5 м2.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 №40/8 "Про проведення конкурсу з визначення балансоутримувачів майданчиків для паркування транспортних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста" (знаходиться у вільному доступі на сайті Дніпровської міської ради) балансоутримувачем земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у місті Дніпрі, є Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпропетровської міської ради. Також, відповідно до рішень міської ради № 38/17 від 21.12.2016 (пункт 4), №36/23 від 19.07.2017 (пункт 1.2), Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради визначено балансоутримувачем стосовно майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності, що визначаються відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради (балансоутримувач) 25.11.2017 уклало з Фізичною особою-підприємцем Степановим Ігорем Володимировичем (оператор) договір № 182 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування". Відповідно до предмету цього договору балансоутримувач надає оператору у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, площею 402,5 м2, кількість машино-місць 35, кількість пільгових місць 4; передача майданчика оформлена актом приймання-передачі (т.2, а.с.18-21).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 у справі №904/8006/17 за позовом Фізичної особи-підприємця Ноздрюхіної Людмили Іванівни до відповідачів: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради та Комунального підприємства "Міськавтопарк" про визнання незаконним та скасування рішення, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 залишене без змін, визнано незаконним з моменту прийняття та скасовано рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.11.2016 за №587, яким затверджено перелік спеціальних земельних ділянок відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у місті Дніпрі, в частині затвердження в пункті 80 розділу II "Спеціально обладнані майданчики", майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, переліку спеціальних земельних ділянок відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у місті Дніпро, майданчика для паркування, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, площею для паркування 402,5 м2.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд у справі №904/8006/17 дійшов висновку, що рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 30.11.2016 за №587 фактично обмежило право власності позивача на нерухомість та речове право на користування земельною ділянкою під належними йому будівлями та спорудами.

Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 20.02.2018 прийнято рішення №175 "Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі", зі змінами, згідно з додатком (знаходиться у вільному доступі на сайті Дніпровської міської ради). В пункті 77 розділу II "Спеціально обладнанні майданчики, майданчики, які розташовані не у центральний частині міста" змінено адресу розташування майданчика для паркування з вул. Короткої, 5 на АДРЕСА_1, кількість місць паркування 35, площею для паркування 402,5 м2, режим роботи 20:00-8:00, щоденно.

У зв'язку з прийняттям Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради рішення від 20.02.2018 № 175, між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Степановим Ігорем Володимировичем 01.03.2018 укладено додаткову угоду (т.2, а.с.23), якою внесені зміни до п.1.1 договору №182 ОП від 25.11.2017 і викладено його в наступній редакції: "п.1.1. Балансоутримувач надає оператору у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Миру, в районі буд. 19, площа майданчика: 402,5 м2, кількість машино-місць 35, кількість пільгових місць 4, дні роботи щоденно, час роботи з 20:00 до 08:00. Розрахункова площа земельної ділянки для сплати збору за паркування 356,5 м2 (виключені квадратні метри, які обладнуються згідно з п.2.2.17 цього договору).

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 8 пункту а) частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних міських рад належить підготовка та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 внесені зміни до Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 30.11.2016 за №587.

Вказаним рішенням відповідач-4 змінив адресу майданчика, відведеного для організації паркування транспортних засобів, який розташований не у центральній частині міста, з вул.Короткої, 5 на пр.Миру, 19.

Технічна документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо) розробляється з метою здійснення комплексу заходів з благоустрою територій, окремих об'єктів благоустрою, їх частин і може бути включена до правил благоустрою території відповідного населеного пункту. Технічна документація з питань благоустрою населених пунктів погоджується в установленому порядку та затверджується її замовником (стаття 35 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Положеннями пунктів 7 та 8 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за №1342 передбачено, що майданчики для паркування є об'єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Відведені майданчики для паркування - це майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за №1306. Місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху (абз.3, 6 пункту 4 Правил паркування транспортних засобів).

Благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту (абз. 1, 2 статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Враховуючи положення пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить визначення на конкурсних засадах підприємств, установ, організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів об'єктів благоустрою державної та комунальної форм власності. Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи, організації.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об'єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об'єктів (частина 1 статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Таким чином, створення, облаштування об'єкту благоустрою комунальної власності не може бути покладено або передано третім особам, оскільки за останніми можуть бути закріплені тільки функції з утримання (і в жодному разі не зі створення, облаштування) об'єкту благоустрою і тільки після створення такого об'єкту в натурі.

Як зазначено вище, рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.02.2011 за №40/8 "Про проведення конкурсу з визначення балансоутримувачів майданчиків для паркування транспортних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста" балансоутримувачем земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у місті Дніпрі, є Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради.

Тобто Дніпровська міська рада в межах своїх повноважень створила підприємство для утримання земельних ділянок комунальної власності, відведених для забезпечення паркування транспортних засобів у місті Дніпрі, яким є Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради.

Позивачем не доведено його обрання на конкурсних засадах балансоутримувачем об'єкту благоустрою - майданчику для паркування, що знаходиться на земельній ділянці комунальної власності поблизу будинку АДРЕСА_1.

Матеріали справи не містять технічної документації (проект, схема, карта), позначень та дорожньої розмітки, які б дозволили ідентифікувати відповідну площадку, тобто доказів створення які б дозволили ідентифікувати об'єкт благоустрою - автостоянка, по пр.Миру, 19 та по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок місцевого господарського суду, що майданчик для паркування по пр.Миру, 19 фактично розташований за адресою належного позивачу нерухомого майна.

З цих же підстав апеляційний господарський суд відхиляє посилання позивача на картографічні матеріали і лист департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради від 19.09.2018 за №16/16-131 (т.3, а.с.134-136), відповідно до яких останній вважає межі переданого на баланс відповідача-1 майданчика поблизу будинку №19, по проспекту Миру, тотожними межам майданчику поблизу будинку АДРЕСА_1, на якому знаходиться нерухомість позивача, оскільки відсутні докази створення таких об'єктів в натурі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги про визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №175 від 20.02.2018, місцевий господарський суд послався на приписи статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України вказавши, що позивач ставши власником будівель та споруд стоянки, отримав переважне право на оформлення документів для набуття спірної земельної ділянки у користування, тому віднесення відповідачем-4 спірної земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно належне позивачу, до переліку місць для паркування, є порушенням та невизнанням його переважного права на оформлення спірної земельної ділянки в користування.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (стаття 120 Земельного кодексу України, в редакції на момент придбання спірної нерухомості - 11.12.2008).

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 377 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, вищенаведені норми прямо передбачали перехід за результатами відчуження до нового власника житлового будинку, будівлі або споруди права користування виключно тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Як встановлено місцевим господарським судом і підтверджено матеріалами справи, на підставі договору дарування від 11.12.2008 позивач набув право власності на будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим до позивача перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщене вищевказане нерухоме майно, та частиною ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Верховний Суд в своїй постанові від 09.02.2018 по справі №910/4528/15-г дійшов висновку, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

Згідно із технічною документацією, будівлі та споруди, належні позивачу, складаються з: літери А-1 - будівля автостоянки, площею 12,3 м2; літера В - туалет (тимчасовий), площею 1,4 м2; літера Г - кіоск (тимчасовий), площа 11,0 м2, мостіння загальною площею 2527,00 м2 (бетон - 3,0м2 та асфальт - 2524,0м2). Бетон площею 3,0м2, згідно із пунктом 2.2 висновку про технічний стан будівельних конструкцій будівель автостоянки, розташованої по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.43-53), виконує функцію фундаменту будівлі автостоянки - літ.А-1 і у сукупності із зазначеною у Державному реєстрі речових прав площею будівлі становить 12,3м2, а асфальт площею 2524,0м2, згідно вказаного висновку, є покриттям майданчику.

Як встановлено апеляційним господарським судом у справі №904/8006/17, об'єкт під літерою Б - кіоск (тимчасовий), площею 5,8 м2 знесений.

Згідно даних Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, станом на 21.02.2017, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 є об'єктом комунальної власності.

Місцевий господарський суд визнав за позивачем пріоритетне право оформлення у користування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, в той час як відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, належні позивачу будівлі та споруди знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_3, тобто на земельній ділянці з іншим індивідуально визначеним кадастровим номером.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (стаття 125 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на об'єкти нерухомого майна).

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 116 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Таким чином, передача земельної ділянки комунальної власності в оренду здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення відповідного договору оренди. Тобто прийняття уповноваженим органом місцевого самоврядування рішення про передачу в користування (оренду) земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є необхідною умовою для передачі такої земельної ділянки в оренду.

Матеріалами справи не підтверджено надання Дніпровською міською радою земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка належить до земельних ділянок комунальної власності, у власність чи в користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам.

Враховуючи викладене, земельна ділянка, на якій розміщений об'єкт нерухомого майна - будівля автостоянки площею 12,3м2 по АДРЕСА_1, і частина ділянки, необхідної для його обслуговування, розмір якої визначається шляхом проведення експертизи може надаватися в користування (оренду) власнику розташованого на ній нерухомого майна у порядку, визначеному, зокрема, статтями 116, 124 Земельного кодексу України, - на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення відповідного договору оренди.

Надання Дніпропетровською міською радою дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки не може свідчити про наявність волевиявлення органу місцевого самоврядування на передачу цієї земельної ділянки у користування (оренду), оскільки, надаючи дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, орган місцевого самоврядування дозволяє особі здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу в подальшому визначити предмет користування (оренди) і не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом договору оренди за умови досягнення сторонами згоди щодо умов такого договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16 (провадження № 11-475апп18).

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Внаслідок розгляду господарським судом справи №904/8006/17 скасовано рішення відповідача-4 №587 від 30.11.2016, яким до переліку земельних ділянок, відведених для організації діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів включено земельну ділянку площею 402,5 м2, розташовану по АДРЕСА_1 - фактичного місця розташування нерухомості позивача, чим господарський суд поновив його право на користування земельною ділянкою, на якій знаходяться належні йому будівлі та споруди.

З урахуванням викладених обставин справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не порушує пріоритетного права позивача на отримання в оренду земельної ділянки у встановленому законом порядку в межах площі, зайнятої належною йому нерухомістю та з урахуванням території, необхідної для її обслуговування, оскільки будівлі та споруди позивача знаходяться по АДРЕСА_1, тобто адреса місцезнаходження нерухомості позивача є відмінною від адреси відведеного для організації паркування транспортних засобів майданчика спірним (у цій справі) рішенням виконкому міської ради.

Апеляційний господарський суд не бере до уваги посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи оригіналів або належним чином завірених копій доказів по справі, наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Наведене та інші норми процесуального права не зобов'язують господарський суд неодмінно витребувати оригінали документів, поданих як докази у справі, а скаржником не доведено, що наявні в матеріалах копії не відповідають оригіналам, а сторони не заперечували проти достовірності поданих доказів.

Крім того, документи, які стосуються предмету доказування у справі, в частині позову про скасування рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 розміщені у вільному доступі, як то офіційний сайт Дніпровської міської ради, Державного земельного кадастру та Державний реєстр речових прав.

Доводи скаржника, що суд першої інстанції об'єднав різні позовні вимоги, не пов'язані між собою підставами виникнення також відхиляються апеляційним господарським судом.

Відповідно до статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

Таким чином, зазначеними нормами процесуального права передбачено право позивача пред'явити позов до кількох відповідачів, об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Таким чином, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги або є однорідними.

Об'єднання позовних вимог надає можливість досягти ефективного використання процесуальних засобів для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин.

Звертаючись до суду з позовом, Фізична особа-підприємець Нозднюхіна Людмила Іванівна зазначила, що відповідачі своїми діями обмежили її право, як власника нерухомості, на користування зазначеним майном та, відповідно, земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, тобто позовні вимоги у цій справі пов'язані між собою підставою виникнення, тому позивачем при поданні позову про скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору про організацію майданчика для паркування і зобов'язання вчинити дії не порушено правила об'єднання позовних вимог, встановлені частиною 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України.

Викладені у позовній заяві обставини та додані до позову докази свідчать про те, що дані вимоги пов'язані між собою підставами виникнення, сумісний розгляд цих вимог не перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, не утруднить вирішення спору та не потребує дослідження різних по своїй суті доказів та встановлення обставин, які не пов'язані між собою.

Не підлягає задоволенню клопотання позивача про залишення апеляційної скарги без руху у зв'язку з несплатою апелянтом судового збору. Відповідно до платіжного доручення № 1835 від 05.12.2018 судовий збір за подання апеляційної скарги Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради сплачено Дніпровською міською радою та зараховано до державного бюджету.

Також, не підлягає задоволенню клопотання позивача про повернення апеляційної скарги апелянту в зв'язку з тим, що апеляційну скаргу не підписано або підписаною особою, яка не має права її підписувати.

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради підписано Міським головою Б.А. Філатовим.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, що не надає підстав стверджувати, що апеляційна скарга підписана не належною особою.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені положення законодавства, колегія суддів відхиляє доводи позивача, наведені ним в обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги як такі, що не спростовують зазначених вище висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів залишає без розгляду клопотання позивача, подане до суду 13.02.2019, як таке, що подане з недотриманням встановленого судом строку для подання клопотань при тому, що про розгляд справи у суді апеляційної інстанції позивач був обізнаний та подавав до суду клопотання 21.01.2019. Питання про продовження строку для подання клопотання позивач не ініціював.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, наявні підстави передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Фізичну особу підприємця Ноздрюхіну Людмилу Іванівну.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 у справі №904/3141/18 в частині задоволення вимог про визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 "Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі" скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні вимог про визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 за №175 "Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі" відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ноздрюхіної Людмили Іванівни (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1) на користь виконавчого комітету Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75 ) витрати на сплату судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2643,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.03.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко