ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2019м. ДніпроСправа № 904/897/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ"

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД"

про визнання недійним договору купівлі-продажу

Суддя Манько Г.В.

За участю секретаря судового засідання Федьковської О.В.

Представники:

Від позивача Красницька-Келембет А.С. дов. № 183 від 16.10.2018

Від відповідача Чапала Ю.О. дов. № 67-245 від 26.12.2018

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» в якому просить суд: визнати недійсним правочин - Договір купівлі-продажу № ОБ - 01/31-05/18 від 31 травня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська обл., місто Кам'янське, вул. Соборна, будинок 18-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 05393043) та Приватним акціонерним товариством «Дніпровський коксохімічний завод» (місцезнаходження: 51901, Дніпропетровська обл., місто Кам'янське, вул. Колеусівська, будинок 1, ідентифікаційний код в юридичної особи 05393085).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 р. позовну заяву залишено без руху до усунення виявлених недоліків.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/897/19.

Розгляд справи здійснено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення прав та інтересів Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» внаслідок укладення Договору купівлі-продажу № ОБ - 01/31-05/18 від 31 травня 2018 року, що укладений між Сторонами, з підстав невідповідності правочину приписам ст.ст. 203,220,227 Цивільного кодексу України зокрема через відсутність повноважень у Генерального директора Позивача на підписання зазначеного договору, внаслідок відсутності відповідного рішення наглядової ради ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», наявність у майна, що було предметом договору ознак нерухомого майна та відсутність нотаріального посвідчення, що є обов'язковою умовою для вчинення правочинів відносно нерухомого майна.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на наявність протоколу Наглядової Ради Позивача, яким Генеральному директору ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» було надано дозвіл на укладання правочину, що оскаржується, та як наслідок на наявність у представника позивача повноважень на підписання договору купівлі-продажу, дотримання Сторонами при укладанні договору форми встановленої чинним законодавством України для даного виду договорів, відсутність доказів того, що майно, яке було предметом купівлі-продажу відноситься до нерухомого майна, а також прийняття Позивачем повної оплати за Договором купівлі-продажу та підписання між Сторонами акту прийому-передачі Майна, що свідчить про схвалення Позивачем вказаного правочину шляхом вчинення дій, що свідчать про прийняття його до виконання.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити позовну заяву, з мотивів викладених у позовній заяві. Заявив, що усі наявні докази надав до господарського суду.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд в задоволені позовну відмовити в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Заявив, що усі наявні докази надав до господарського суду.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно зі ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавств, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи:

31.05.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Дніпровський коксохімічний завод», в особі Генерального директора Дідуся Є.В, що діє на підставі Статуту (як покупцем) та Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат», в особі Генерального директора Подкоритова О.Л. (як продавцем) укладено Договір купівлі-продажу № ОБ - 01/31-05/18 за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити майно, визначене у Додатку 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною даного Договору (далі - Майно) (п. 1.1. Договору).

Відповідно до умов п. 1.2 Договору купівлі-продажу № ОБ - 01/31-05/18 відчужуване Майно належить Продавцю на праві приватної власності.

Умовами п. 2.1. Спірного договору визначено, що вартість, за якою відчужується Майно за цим Договором, складає 333 791 868,00 грн. (триста тридцять три мільйони сімсот дев'яносто одна тисяча вісімсот шістдесят вісім гривень 00 коп.), крім цього, податок на додану вартість (20%) - 66 758 373,60 грн. (шістдесят шість мільйонів сімсот п'ятдесят вісім тисяч триста сімдесят три гривні шістдесят копійок), всього з ПДВ -400 550 241,60 грн. (чотириста мільйонів п'ятсот п'ятдесят тисяч двісті сорок одна гривня шістдесят копійок). Зазначена вартість Майна визначена Сторонами відповідно до Звіту про оцінку обладнання від 30.05.2018 p., що виконаний ТОВ «Оціночний стандарт», за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-кого із Сторін, так і зі сторони третіх осіб, а також збігу будь-яких тяжких обставин. Сторони свідчать, що за їх домовленістю визначена у цьому Договорі ціна Майна є остаточною, фіксованою та не підлягає змінам. Зазначена Сторонами в цьому пункті Договору ціна Майна є договірною та звичайною, справедливою ціною за такою операцією і відповідає дійсній вартості Майна. Вартість відчуження кожної окремої одиниці Майна (без ПДВ) зазначена у Додатку 1 до цього Договору.

Умовами п. 2.2. Спірного договору в редакції додаткової угоди № 1 від 27.12.2018 р. передбачений обов'язок Покупця сплатити повну вартість Майна визначену в п. 2.1. цього Договору не пізніше 18 лютого 2019 року.

Рахунок Продавця не є обов'язковою умовою проведення оплати вартості Майна. Даний договір є достатньою підставою для проведення розрахунків між Сторонами (п. 2.3. Договору)

Відповідно до п. 3.1 Спірного договору моментом переходу права власності на Майно від Продавця до Покупця вважається дата повного виконання (припинення) зобов'язань Покупця перед Продавцем за цим Договором у частині здійснення оплати повної вартості Майна, в розмірі визначеному п. 2.1. цього Договору. Перехід права власності на Майно оформлюється Сторонами шляхом підписання Акту прийому -передачі Майна, який підписується уповноваженими представниками Сторін.

Факт підписання Спірного договору представниками Сторін, а саме підписання Спірного договору зі сторони покупця - генеральним директором ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» Дідусь Є.В., та підписання Спірного договору зі сторони продавця -генеральним директором ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» Подкоритовим О.Л. сторонами не заперечується.

З Додатку № 1 до Спірного договору вбачається, що згідно Договору ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» було передано у власність ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» силовий трансформатор JF01E45PTR01 (інвентарний номер 0412481), доменна піч 9 (інвентарний номер 0511268), домена піч № ЇМ (інвентарний номер 0511269), піч домена 12 (інвентарний номер 0511271) (надалі - Майно або Обладнання). Загальна вартість майна без ПДВ складає 333 791 868,00 грн., вартість майна в дол. США - 12 764 507,00.

На виконання умов договору відповідач - ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» платежами від 14.02.2019 року та від 15.02.2019 року сплатив Позивачу повну вартість придбаного за Договором майна - 400 550 241,60 грн. Зазначені грошові кошти прийняті Позивачем. Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме копіями платіжних доручень та Сторонами не заперечується.

15.02.2019 року між Позивачем та Відповідачем підписано акт прийому-передачі Майна до Договору купівлі-продажу № ОБ-01/31 -05/18 від 31 травня 2018 р. Відповідно до змісту вказаного Акту, підписанням Акту Сторони засвідчили, що на виконання умов Договору купівлі-продажу № ОБ-01/31-05/18 Продавець передав, а Покупець прийняв у власність Майно, яке знаходиться за адресою: Україна, 51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б, згідно переліку, що відповідає переліку майна відображеному в Додатку № 1 до Спірного договору. Технічний стан майна - задовільний. Після огляду Майна Покупець свідчить, що Майно знаходиться в належному технічному стані, недоліків, які перешкоджають використанню Майна за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Будь-яких претензій щодо якісних характеристик Майна та/або зауважень до стану майна Покупець не має.

Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з п.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, зокрема, мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом, на виконання умов договору купівлі-продажу № ОБ-01/31-05/18 від 31 травня 2018 року Сторонами Покупця та Продавця відповідно підписано акт прийому-передачі майна від 15.02.2019 p., що свідчить про те, що продавець передав, а покупець, у свою чергу прийняв визначене договором майно, також сторонами проведено повний розрахунок за договором купівлі-продажу.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається 4.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Підставою недійсності правочину, у відповідності дост.215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. № 11 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсним.

Виходячи з принципу повного, всебічного, та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги позивача неправомірними та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсним, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, сторони укладаючи спірний договір купівлі-продажу за своєю волею та на власний розсуд врегулювали зміст цивільних прав та обов'язків, зазначивши їх в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами або довіреністю та скріплюється печаткою.

За приписами ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, що діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників товариства і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 92 Цивільного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України).

Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу Товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Таким чином, посилання позивача як на одну із підстав недійсності оспорюваного правочину на відсутність повноважень у Генерального директора Продавця (Позивача у справі) на підписання зазначеного договору, відхиляється з огляду на наступне.

Укладанню спірного договору передувало прийняття Наглядовою Радою публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» рішення про схвалення лімітів для здійснення Генеральним директором Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» угод, в період з дати затвердження даних лімітів Наглядовою радою ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» до 30 червня 2018 р. Зазначеним рішенням Наглядової Ради ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оформленим протоколом № 2/2018 від 13.03.2018 p., серед іншого схвалено ліміт для здійснення Генеральним директором ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» угоди або кількох пов'язаних угод з відчуження активів, сукупною вартістю (ринковою або балансовою) до 15млн. доларів, за винятком операцій, що здійснюються через посередника, включаючи, але не обмежуючись, агентські, комісійні угоди та інші операції, що здійснюються з метою відчуження активів іншим особам.

Вартість майна, що була предметом спірного договору відповідно до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу № ОБ-01/31-05/18 від 31.05.2018 р. не перевищує еквівалент ліміту, в доларах США, встановленого для вчинення правочинів щодо відчуження активів майна підприємства протоколом № 2/2018 Наглядової ради ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 13.03.2018 p.. Визначена Сторонами вартість майна за Договором підтверджена звітом про оцінку обладнання від 30.05.2018 p., що виконаний ТОВ «Оціночний стандарт». Доказів на спростування визначеної зазначеним звітом про оцінку майна вартості майна, що було предметом оспорюваного договору позивачем суду не надано.

Судом перевірено повноваження представників в момент підписання спірного договору купівлі-продажу. Також, судом встановлено, що обмеження та заборони у представників на вчинення дій щодо представництва юридичної особи були відсутні.

На підставі викладеного судом встановлено наявність повноважень у Генерального директора ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на підписання Договору купівлі-продажу № ОБ-01/31-05/18 від 31.05.2018 p., внаслідок чого доводи позивача про відсутність у Генерального директора Продавця (Позивача у справі) повноважень на підписання зазначеного договору, судом відхиляються як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи.

Сторони укладаючи спірний договір купівлі-продажу діяли добросовісно, розумно та справедливо, як то передбачено ст. 92 Цивільного кодексу України, взявши до уваги обізнаність усіх сторін з умовами договорів.

Сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов договору купівлі-продажу. На виконання договору сторони вчинили ряд юридично значимих дій, зокрема стороною покупця - ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» перераховано грошові кошти в оплату повної вартості придбаного майна, визначеної договором купівлі-продажу, стороною покупця - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» прийнято грошові кошти за спірним договором та підписано акт приймання-передачі майна. Факт вчинення Сторонами вищевказаних юридично значимих дій підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та не заперечувався Сторонами в ході розгляду справи.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 р. наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

За таких обставин посилання позивача на недійсність договору купівлі-продажу з мотивів відсутності повноважень представника позивача, як продавця, є безпідставними, та такими, що не мають під собою доказового підґрунтя.

Посилання позивача як на одну із підстав недійсності оспорюваного правочину, на наявність у майна, що було предметом договору ознак нерухомого майна та відсутність нотаріального посвідчення, що є обов'язковою умовою для вчинення правочинів відносно нерухомого майна судом відхиляється з огляду на наступне.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Всупереч вказаних вимог, позивачем не доведено та до матеріалів справи не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів віднесення майна, що є предметом спірного договору до нерухомого майна.

Суд враховує, що за даними бухгалтерського обліку ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», майно, що є предметом Спірного договору є рухомим майном, а саме обладнанням, відноситься до оборотних засобів, обліковується на підприємстві у групі 104 «Робочі машини та обладнання». Крім того, зі Звіту про оцінку обладнання від 30.05.2018 p., що виконаний ТОВ «Оціночний стандарт» також вбачається, що майно, яке є предметом Спірного договору відноситься до категорії рухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін, (ч. 1). На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (ч. 4).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст. 657 Цивільного кодексу України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що діюче законодавство України не зобов'язує здійснювати нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, укладеного між юридичними особами, предметом якого є рухоме майно, і, зокрема, обладнання.

Оскільки, як встановлено судом, предметом спірного договору є обладнання, то укладений між Сторонами Договір не потребував нотаріального посвідчення, відтак є укладеним у належній формі.

Таким чином правомірність віднесення майна, що є предметом спору до рухомого майна підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Доказів на спростування вказаних фактичних обставин позивачем суду надано не було. До матеріалів справи позивачем не надано будь-яких інших документів, що підтверджували статус нерухомого майна у майна, що є предметом спірного договору.

Враховуючи відсутність належних, достатніх та допустимих доказів віднесення майна, що є предметом спірного договору до нерухомого майна не заслуговують на увагу і доводи позивача відносно обов'язкового нотаріального посвідчення спірного договору та посилання на недійсність договору з підстав недотримання сторонами нотаріальної форми договору.

За таких обставин, враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу № ОБ - 01/31-05/18 від 31 травня 2018 року, що укладений між Публічним акціонерним товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська обл., місто Кам'янське, вул. Соборна, будинок 18-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 05393043) та Приватним акціонерним товариством «Дніпровський коксохімічний завод» (місцезнаходження: 51901, Дніпропетровська обл., місто Кам'янське, вул. Колеусівська, будинок 1, ідентифікаційний код в юридичної особи 05393085), підлягають залишенню без задоволення.

Згідно вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.03.2019

Суддя Г.В.Манько