ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2019 р. Справа№ 910/14213/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Хрипуна О.О.

Агрикової О.В.

в порядку письмового провадження, відповідно до п. 13 ст. 8 ГПК України

розглянувши матеріали апеляційної скарги розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року (повний текст складено 07.12.2018 р.)

у справі № 910/14213/18 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи",

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго",

про стягнення 28 282,76 грн., -

в с т а н о в и в :

Державне підприємство "Українські Спеціальні Системи" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 28 282,76 грн. (а.с. 6-11).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі № 910/14213/18 позов задоволено повністю (а.с.125-131).

ПАТ "Київенерго" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі № 910/14213/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2019 року, апеляційна скарга ПАТ "Київенерго" у судовій справі №910/14213/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

21 січня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі відкрито апеляційне провадження у справі №910/14213/18, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі №910/14213/18 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням викликом сторін - матеріали справи не містять.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.10 ст.270 ГПК України).

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

12 травня 2005 року між АЕК "Київенерго" (правонаступником прав і обов'язків якої є ПАТ "Київенерго" (далі - відповідач), як енергопостачальною організацією та Державним підприємством "Українські Спеціальні Системи" (далі - позивач), як абонентом укладено договір № 1110509/УСС-V/2005-09/06 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (а.с. 12-19).

Відповідно до п. 2 Порядку розрахунків за теплову енергію, що є додатком №4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії за розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на поточний місяць.

Відповідно до п. 7.1. договору спори сторін, пов'язані з укладенням, зміною, виконанням та розірванням цього договору, регулюються правилами, обміном листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод, а також іншими необхідними заходами. Пропозиції по зміненню договірних величин теплопостачання надаються сторонами не пізніше, ніж за 30 днів до початку кварталу.

Сторони зобов'язуються розглянути претензію іншої сторони, та прийняти необхідні заходи щодо її урегулювання на взаємній основі (п.7.2. договору).

За умовами п. 7.3. договору сторони передбачили, що після закінчення 30 днів, з моменту отримання претензії відповідачем та не досягнення згоди, сторони мають право звернутися для вирішення спору до Господарського суду міста Києва.

Згідно з п. 8.1. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2005.

24 квітня 2018 року рішенням Київської міської ради № 571/4581 Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 № 128/1105, від 21.12.2000 № 129/1106, від 21.12.2000 N 131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 № 31/88, від 28.09.2006 № 102/159, від 26.04.2007 № 474/1135, від 23.10.2013 № 274/9762, від 28.07.2016 № 854/854, від 20.06.2017 № 439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 №1868) внесено зміни до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та ПАТ "Київенерго".

Додатковою угодою до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 р. встановлено новий строк дії Угоди, зокрема, відповідно до п. 5.1. дана Угода набуває чинності з моменту її підписання повноважними представниками обох сторін і скріплення печатками сторін і діє: в частині користування майном ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (Завод "Енергія"), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", до 31 липня 2018 року включно. В частині користування іншим майном, крім майна, зазначеного у підпункті 5.1.1 пункту 5.1 цієї Угоди, до 30 квітня 2018 року включно.

Позивача зазначає, що 25.07.2018 звернувся до відповідача з листом №08-878, у якому просив повернути надлишково перераховані кошти за договором №1110509 у розмірі 28282,76 грн. у зв'язку з припиненням постачання теплової енергії з 30.04.2018 з огляду на припинення 30.04.2018 дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001 (а.с. 21).

Також позивач вказує, що з метою досудового врегулювання спору від 24.09.2018 р. повторно звернувся до відповідача з листом вих. №08-1403, у якому повідомив, що у зв'язку припиненням 30.04.2018 дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та відповідачем відповідно до рішення Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581, ПАТ "Київенерго" припинено здійснення постачання теплової енергії відповідно до договору від 19.01.2011 №1110509 укладеного з позивачем, а тому існують підстави для повернення Державному підприємству "Українські Спеціальні Системи" авансових платежів, сплачених відповідачу за теплову енергію у розмірі 28 282,76 грн. (а.с. 22).

Позовні вимоги мотивовано тим, що наслідок внесення змін до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 р. та визначення припинення її дії до 31.08.2018 р. та внаслідок цього припинення постачання теплової енергії за укладеним з позивачем договором №1110509, останній вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для утримання грошових коштів, які були перераховані позивачем як передплата за послуги з постачання теплової енергії. Також з посиланням на ст. 205 ГК України, позивач у позові вказує, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання, в разі виникнення обставин, за які жодна із сторін не відповідає.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що суд не звернув уваги на відсутність листів, заяв позивача про припинення дії договору, як того вимагає п. 8.2 Договору, тому в силу положень п. 8.4 Договору, його дію пролонговано на 2019 рік, з огляду на що відповідач вказує на відсутність у нього обов'язку повернення коштів. Відповідач вважає, що судом першої інстанції взято до уваги листи позивача від 25.07.2018 №08-878 від 24.09.2018 №08-1403, які за доводами відповідача є неналежними доказами з огляду на відсутність відомостей про їх направлення. Також відповідач вказує на порушення судом ч. 8 ст. 252 ГПК України, яке відбулось внаслідок задоволення 26.11.2018 клопотання позивача про долучення доказів, оскільки на думку відповідача в порядку спрощеного позовного провадження такі докази мали бути подані до 21.11.2018 р.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання визначені у главі 50 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України.

За змістом ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється в т.ч.: через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 ГК України, господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом. У разі неможливості виконання зобов'язання повністю або частково зобов'язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов'язану сторону від відповідальності за невиконання зобов'язання відповідно до вимог закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Київською міською радою прийнято рішення від 24.04.2018 р. № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ "Київенерго" Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 з 30 квітня 2018 року.

На підставі зазначеного вище, з 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Вказані обставини є загальновідомими (в т.ч. і з огляду на здійснення публікацій відповідних рішень та розпоряджень на офіційному сайті Київської міської ради) та відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребують доказування.

Викладене свідчить про те, що відповідач позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов'язки згідно договору № 1110509/УСС-V/2005-09/06.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача із листом вих. №08-1403 від 24.09.2018 у якому виклав намір припинити господарські зобов'язання з огляду на неможливість їх виконання та прохання повернути передплачені кошти.

На підтвердження факту направлення вказаного листа на адресу відповідача, позивач надав суду копію списку №143 згрупованих рекомендованих відправлень від 24.09.2018 та витяг з офіційного сайту ПАТ "Укрпошти" щодо відстеження поштової кореспонденції. З наданих доказів вбачається, що поштове відправлення №060, яке скеровувалось на адресу ПАТ "Київенерго", отримано останнім 25.09.2018 (а.с. 47, 48).

Судом першої інстанції визнано, що вказані обставини свідчить про повідомлення відповідача щодо припинення господарських взаємовідносин згідно договору на постачання теплової енергії у гарячій воді та про необхідність повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 28 282,76 грн., які в свою чергу були сплачені позивачем в якості передплати за даним договором.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що вказані лист та список згрупованих поштових відправлень не є належними доказами, що підтверджують направлення йому вказаного листа та відповідно підстави припинення договору і наявності обов'язку з повернення передплачених коштів.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім цього, у п. 1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", зазначено, що статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Станом на момент розгляду спору, а ні відповіді на лист вих. №08-1403 від 24.09.2018, а ні належних доказів не отримання такого листа, а ні доказів повернення грошових коштів у розмірі 28 282,76 грн. від ПАТ "Київенерго" не подано.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 договору).

Відповідно до п. 9.5 Договору, умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складенням письмового документа.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази продовження дії укладеного сторонами договору на 2018 та 2019 рік відповідно.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі №1-2/2002, право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Частиною 1 статті 6 ГПК України передбачено, що підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств та організацій, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії.

Крім того, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

Вказане свідчить про безпідставність, викладених в апеляційній скарзі доводів відповідача.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність вимоги позивача про повернення суми передплати не свідчить про правомірність користування відповідачем коштами державного підприємства за відсутності виконання зобов'язання з постачання теплової енергії у гарячій воді згідно договору № 1110509/УСС-V/2005-09/06.

Згідно акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018, який був підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, переплата (сальдо, сума попередньої оплати) Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи" станом на 01.08.2018 за договором №1110509/УСС-V/2005-09/06 від 12.05.2005, складеного після документальної перевірки складає 28 282,76 грн. (а.с. 23).

Факт існування вищевказаної переплати за договором відповідачем не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи відсутність доказів пролонгації договору та наявність доказів неможливості виконання відповідачем зобов'язань за договором, а також те, що відповідачем шляхом підписання акту звірки підтверджено знаходження у нього суми переплати у розмірі 28282,76 грн., яка належать Державному підприємству "Українські Спеціальні Системи" та в процесі розгляду справи не надано доказів повернення зазначеної суми позивачу, а також з огляду на неможливість її використана у зв'язку із припиненням надання ПАТ "Київенерго" послуг теплопостачання, що і є предметом договору №1110509/УСС-V/2005-09/06, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги про порушення судом ч. 8 ст. 252 ГПК України, яке відбулось внаслідок задоволення 26.11.2018 клопотання позивача про долучення доказів, оскільки додані до клопотання документи або дублюють подані до позову, або не враховувались, як підстави задоволення позовних вимог.

При цьому, здійснюючи апеляційний перегляд, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Отже рішення Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі №910/14213/18 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі №910/14213/18 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі №910/14213/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі №910/14213/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, покласти на Публічне акціонерне товариство "Київенерго".

4. Справу №910/14213/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Хрипун

О.В. Агрикова