ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019 Справа № 917/67/19

м. Полтава

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант", б-р Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна", вул. Пушкіна, 47, м. Полтава, 36000

про стягнення 23047,00 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 (адвокат, ордер серії ПТ № 104114 від 23.01.2019).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - позивач/ ТДВ СК "Альфа-Гарант") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (далі - відповідач/ ПрАТ "СК "Саламандра-Україна") про стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 23047,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2, яка керувала транспортним засобом, застрахованим нею у відповідача, транспортному засобу застрахованому у позивача, було завдано механічних ушкоджень. Позивач, як страховик, виплатив страхове відшкодування страхувальнику, внаслідок чого зазнав матеріального збитку.

Ухвалою суду від 16.01.19 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою від 24.01.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.02.2019 з викликом сторін.

14.02.2019 суд постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 13.03.2019.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що ним сплачено відповідачу розмір страхового відшкодування в сумі 17896,87грн. з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, а також на те, що позивач не вірно визначив розмір грошових вимог до відповідача, зокрема, не врахував коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

В судове засіданні 13.03.2019 представник позивача не з'явився. Про час, дату та місце проведення судового засідання позивач повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.03.2019 позов заперечував.

.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2018 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3.

Транспортний засіб HYUNDAI IX 35, д.н.з. НОМЕР_3, був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-GRA14-285-003571 від 28.03.2018 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Відповідно до спільно складеного водіями повідомлення про ДТП (Європротоколу) вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталась у звязку з порушенням ОСОБА_2 Правил дорожнього руху (копія повідомлення про ДТП - в матеріалах справи).

Згідно наявного у справі розрахунку вартості матеріального збитку 16-D/41/3 складеного залученим позивачем аварійним комісаром ОСОБА_4 17.05.2018, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, з урахуванням фізичного зносу запчастин складає 24218,32 грн.

Відповідно до рахунку від 08.05.2018 № 648 виставленого ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_5, який виконував ремонт застрахованого автомобіля НОМЕР_2, вартість ремонту автомобіля склала 23047,00 грн.

Позивач зазначає, що оскільки, транспортний засіб HYUNDAI IX 35, д.н.з. НОМЕР_3 був застрахований по договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-GRA14-285-003571 від 28.03.2018 в ТДВ СК «Альфа-Гарант», останнім було визначено розмір збитку, на підставі документів рекомендованої СТО, відповідно до умов п. 17.5 вказаного договору страхування, та, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 23047,00 грн., на рахунок СТО (ФОП ОСОБА_5В.), як це передбачено п. 17.5 договору страхування № 06-GRA14-285-003571 від 28.03.2018.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована відповідно до Полісу № АК/7575048 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра - Україна», про що зазначено в європротоколі та підтверджується даними розміщеними в ЦБД МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/).

Позивач зазначає що ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України отримала право вимагати від ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі виплаченого страхового відшкодування - 23047,00 грн.

27.07.2018 відповідачем було отримано регресну вимогу за вих. № 03/2064, яка залишалася без відповіді до 06.09.2018, коли відповідачем було надіслано до позивача запит, в якому відповідач визнав, що дійсно цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1, забезпечена відповідачем за полісом АК/7575048 та просив додаткові копії документів вислати на електронну адресу, зазначену у вказаному запиті.

На вказаний запит позивачем було надіслано запитувані документи на зазначену відповідачем електрону адресу.

Як зазначає позивач, на момент подання позовної заяви до суду заборгованість відповідача перед ТДВ СК «Альфа-Гарант» на суму 23047,00 грн. була не погашена.

В зв'язку з цим позивач у позові просив суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 23047,00 грн.

Відповідач у відзиві позов заперечує.

Так, відповідач зазначає, що у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межax фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. До ТДВ «СК «Альфа-Гарант» переходять права первісного кредитора (потерпілого ОСОБА_3) саме на тих умовах, які існували за Полісом АК/75755048. Тобто, до спірних правовідносин в частині визначення обсягів відповідальності ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» підлягають застосуванню норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не норми ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, на які посилається позивач.

Також відповідач стверджує, що позивач невірно визначив розмір грошових вимог до відповідача, зокрема, позивач не врахував коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. Так, відповідач вказує, оскільки транспортний засіб HYUNDAI IX 35, д.н.з. НОМЕР_3 іноземного виробництва і строк його експлуатації перевищує 7 років, до складників транспортного засобу, що підлягають заміні застосовується коефіцієнт фізичного зносу.

З метою визначення коефіцієнта фізичного зносу відповідачем був залучений субєкт оціночної діяльності. Відповідно до Висновку «Розрахунок коефіцієнту фізичного зносу» від 03.01.2019, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 2653 від 13.11.2014, Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 2964 від 06.06.2015), коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу HYUNDAI IX 35, д.н.з. НОМЕР_3 складає 0,4972.

Відповідач зазначає, що згідно рахунку № 648 від 08.05.2018, виписаного ФОП ОСОБА_5 без урахування коефіцієнту фізичного зносу, загальна вартість складників, що підлягають заміні складає 8 347,00 грн.

Відповідно до п. 7.36 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася і зберігалася, особливості кон'юнктури ринку регіону.

Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за формулою: Ссз = Цс (1 - Ез), де:

Ссз - вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу;

Цс - ціна нової складової частини;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Відтак, відповідач визначає вартість складників, що підлягають заміні з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу:

Ссз = 8 347,00 грн. х (1 - 0,4972) = 4196,87 грн.

Відповідно до п. п. 8.1 - 8.5 Методики, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу визначається за формулою: Свр = Ср + См + Сс х (1-Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до рахунку № 648 від 08.05.2018 року, вбачається, що Ср та См сукупно складають 14700,00 грн. (Розділ 2, 3, 4, 7, 8 Рахунку).

В підсумку, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу за підрахунками відповідача складає:

Свр = 14 700,00 грн. + 8 347,00 грн. * (1 - 0,4972) = 18 896,87 грн.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідач зазначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза за Полісом АК/75755048 складає 1000,00 грн.

Таким чином, за твердження відповідача, розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи, що підлягає виплаті з боку відповідача на користь позивача складає 17896,87 грн.

04.01.2019 відповідачем був затверджений Страховий акт № 0018562.05.18/1.

16.01.2019 відповідач перерахував позивачу страхове відшкодування в розмірі 17896,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2185.

В іншій частині стягнення страхового відшкодування відповідач вважає позов необґрунтованим.

Крім цього, відповідач у відзиві зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що посвідчують статус ОСОБА_4 (аварійний комісар залучений позивачем для здійснення розрахунку вартості матеріального збитку), як оцінювача або судового експерта (ліцензія, сертифікат, тощо), як це передбачається Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а відтак, відповідач вважає, що в ОСОБА_4 відсутні повноваження та кваліфікація субєкта оціночної діяльності. Статус аварійного комісара на думку відповідача, не є тотожним статусу субєкта оціночної діяльності.

До відзиву на позов відповідачем додано:

- копію розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, здійсненого ФОП ОСОБА_6;

- копію страхового акту № 0018562.05.18/1;

- копію розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 0018562.05.18/1;

- копію платіжного доручення № 2185 від 16.01.2019 на суму 17896,87 грн.

Крім цього, до клопотання про залучення доказів від 01.02.2019 відповідачем було додано наступні докази:

- копію полісу № АК/7575048;

- копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 2653 виданого 13.11.2004 ОСОБА_6;

- копію посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача ОСОБА_6 від 05.09.2018;

- копію свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 2964 виданого ОСОБА_7 06.06.2005.

Позивач у відповіді на відзив просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення 17896,87 грн. в зв'язку зі сплатою вказаної суми відповідачем. Також у відповіді на відзив позивач наголошує на тому, що наданий відповідачем розрахунок коефіцієнту фізичного зносу не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Так, відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісний транспортних засобів, ціна нового КТЗ в Україні або в провідних країнах-експортерах визначається за інформацією з довідкової літератури. ФОП ОСОБА_6 при визначенні вартості нового автомобіля керується Бюлетнем автотоварознавця № 100 ДНДІСЕ, 2018. Проте, як зазначає позивач, випуск моделі автомобіля Hyundai іх35 2.4і AWD (з обємом двигуна 2.4) закінчився у 2017, і Бюлетень автотоварознавця № 100 ДНДІСЕ за 2018 рік не містить відомостей щодо вартості вказаної моделі автомобіля з обємом двигуна 2.4.

З огляду на це позивач вважає, що коефіцієнт фізичного зносу визначений ФОП ОСОБА_6 не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства України, а ціна нового автомобіля на дату складання розрахунку № 16-D/41/3 становить 599410,00 грн., як це зазначено аварійним комісаром ОСОБА_4.

Також позивач заперечує твердження відповідача стосовно того, що аварійний комісар ОСОБА_4 не є суб'єктом оціночної діяльності.

Зокрема, позивач зазначає, що чинні положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надають страховикам та потерпілим право для визначення розміру збитків залучати аварійних комісарів. Таке право кореспондується з положеннями ст. 25 Закону України «Про страхування». У вказаних правовідносинах позивач не здійснював оцінку майна, оцінку збитку (шкоди), а визначав розмір страхового відшкодування на підставі даних, що підтверджують реальний розмір збитку, завданого потерпілій особи.

Також позивач звертає увагу суду на те, що згідно розрахунку № 16-D/41/3 складеного аварійним комісаром ОСОБА_4, вбачається, що загальна вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 30076,87 грн., а вартість відновлювального ремонту вже з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин складає 24218,32 грн. Позивач же заплатив навіть меншу суму страхового відшкодування 23047,00 грн., згідно рахунку від 08.05.2018 № 648 складеного ФОП ОСОБА_5, на підставі п. 17.5 договору страхування 06-GRA14-285-003571 від 28.03.2018.

При цьому, позивач наголошує на тому, що вся сума різниці між виплаченою ним сумою страхового відшкодування та відшкодуванням такої суми/частини суми відповідачем, буде покладено згідно ст. 1194 ЦК України на заподіювача шкоди, особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у відповідача.

Відповідач у запереченнях від 19.02.2019 погодився з тим, що в Бюлетні автотоварознавця за квітень 2018 року дійсно відсутні відомості про аналогічний пошкодженому транспортний засіб (у відповідній комплектації та з ідентичним об'ємом двигуна). Проте, на думку відповідача відсутність у вказаному Бюлетні відомостей про досліджуваний транспортний засіб жодним чином не підтверджує, що у 2018 році аналогічний транспортний засіб був знятий з виробництва. Крім того, аналогічний транспортний засіб Hyundai іх35 з двигуном 2.0 у 2018 році випускався і відомості про нього в Бюлетні містяться.

Також відповідач зазначає, що у висновку від 03.01.2019 оцінювач керувався порівняльним підходом, зокрема, ним був визначений коефіцієнт різниці вартості між транспортним засобом Hyundai іх35 з двигуном 2.0 та аналогічним транспортним засобом з двигуном 2.4, шляхом співставлення вартості моделей автомобіля виробництва 2010 року (рік виробництва пошкодженого автомобіля).

Також при визначенні вартості нового автомобіля оцінювачем було використано понижуючий коефіцієнт зміни валютного курсу, оскільки у Бюлетні автотоварознавця № 100 ДНДІСЕ, 2018р. ціни на автомобілі визначено згідно курсу долара на 01.04.2018, що складав 26,54 грн., тоді як на момент аварії 06.05.2018 курс долара був нижчим - 26,30552.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" (далі - ЗУ "Про страхування") встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується зі ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 ЗУ "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

З матеріалів справи та положень ст. ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Так, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України №6-112цс13 від 25.12.2013.

За ст. 27 ЗУ "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1 статті 25 ЗУ "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Абзацом 2 частини 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ремонтної калькуляції № СТ/18/0099 від 17.05.2018 та розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу від 17.05.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai іх35 з врахуванням фізичного зносу склала 24218,32 грн.

Проте, згідно рахунку виставленого ФОП ОСОБА_5 фактична вартість відновлювального ремонту склала 23047,00 грн.

Позивачем було складено страховий акт № СТ/18/0099 від 25.05.2018, згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 23047,00 грн. Вказану суму страхового відшкодування на виконання умов договору добровільного страхування транспортних засобів № 06-GRA14-285-003571 від 28.03.2018 позивач сплатив ФОП ОСОБА_5 платіжним дорученням № ID-106314 від 25.05.2018.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/7575048 транспортний засіб VOLKSVAGEN GOLF, д.н.з. НОМЕР_4, водій якого (ОСОБА_2) була винною у скоєнні ДТП, було застраховано страхувальником ОСОБА_2 у відповідача (страховика).

Позивач вважає, що відповідач, як страховик транспортного засобу, яким керувала особа винна у скоєнні ДТП, повинен у повному обсязі відшкодувати йому сплачену суму страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами ч. 3 ст. 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями ст. 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 № 910/3650/16 та № 910/32969/15).

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Судом встановлено, що надавач послуг з ремонту пошкодженого автомобіля визначив суму ремонту автомобіля без урахування ПДВ.

За наведених обставин у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн. за полісом) і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та без врахування, у даному випадку, податку на додану вартість.

При цьому, суд зазначає, що ремонтна калькуляція та розрахунок вартості матеріального збитку, здійснені аварійним комісаром ОСОБА_4 є лише попередніми оціночними документами, в яких зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що може бути витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Судом встановлено, що позивачем виплачена на користь СТО (ФОП ОСОБА_5В.) за ремонт застрахованого автомобіля на підставі виставленого останнім рахунку сума у розмірі 23047,00 грн. Вказана сума не враховує коефіцієнта фізичного зносу деталей, який за підрахунками позивача складає 0,412, а за підрахунками відповідача - 0,4972. Твердження позивача щодо того, що у рахунку СТО вартість ремонту вказана з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей, не підтверджується жодними документами та не відображається в самому рахунку.

При визначенні коефіцієнта фізичного зносу деталей суд керується наступним.

Так, відповідно до п. п. 7.38, 7.39 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Коефіцієнт фізичного зносу Ез розраховується за формулою: Ез = 1- С/Цн, де:

- С - дійсна ринкова вартість КТЗ;

- Цн - ціна нового КТЗ в Україні.

Позивачем та відповідачем при обрахуванні коефіцієнта фізичного зносу взято дані щодо вартості автомобіля з Бюлетня автотоварознавця № 100 за квітень 2018 (далі - Бюлетень). Так, залучений позивачем аварійний комісар ОСОБА_4 при здійсненні розрахунку керувався даними Бюлетня станом на 14.05.2018, тоді як залучений відповідачем оцінювач ОСОБА_6 керувався даними Бюлетня станом на 18.02.2019. Відповідні виписки з Бюлетня знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до наданих позивачем виписок з Бюлетня станом на 14.05.2018, вартість автомобіля Hyundai іх35 2.4і AWD (LM) 2010 року випуску становить 373850 грн., вартість такого ж автомобіля 2017 року випуску становить 557490 грн. При цьому, вказані суми розраховані по курсу долара США станом на 14.05.2018 (день здійснення оцінки).

В свою чергу відповідачем надано виписки з Бюлетня станом на 18.02.2019, згідно яких вартість автомобіля Hyundai іх35 2.4і AWD (LM) 2010 року випуску становить 375390 грн., вартість автомобіля Hyundai іх35 2.0і AWD (LM) Express 6AT 2010 року випуску становить 342770 грн., вартість автомобіля Hyundai іх35 Express, внедорожник, дв. 2.0, DОНС, 154 л.с., 6АТ, AWD, 2АВ, АВS, 140, AM, AW, HS, 097, computer, 416, 2014 року випуску становить 739710 грн.

Оцінивши в сукупності надані сторонами докази суд дійшов висновку, що при визначенні коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Hyundai іх35 2.4і AWD (LM) 2010 року випуску необхідно використовувати первинні дані надані позивачем, зокрема, тому що дані щодо вартості автомобіля аварійним комісаром позивача були взяті станом на 14.05.2018, тобто майже відразу після ДТП, тоді як дані оцінювача відповідача взяті станом на 18.02.2019 (більше ніж через 10 місяців після настання ДТП). Крім цього, суд зазначає, що надані відповідачем дані не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оцінювачем відповідача зроблено розрахунок вартості нового автомобіля виходячи з даних про автомобіль подібної моделі з іншим об'ємом двигуна та іншою комплектацією, при чому взято вартість автомобіля 2014 року виробництва.

Згідно п. 7.2. Методики вартість КТЗ, яка наведена в іноземній валюті, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки.

Враховуючи викладене, у суду відсутні сумніви щодо правильності здійсненого аварійним комісаром позивача розрахунку коефіцієнта фізичного зносу. Зокрема, судом прийнято до уваги те, що позивачем, проводився огляд транспортного засобу, про що свідчить відповідний протокол підписаний представником позивача та власником автомобіля ОСОБА_3

Частиною 3 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем належними доказами не спростовано визначений позивачем коефіцієнт фізичного зносу автомобіля.

Отже, судом при вирішенні позову враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля обрахований аварійним комісаром позивача, який складає 0,412.

Відповідно до п. 7.36 Методики ринкова вартість окремої складової частини враховує її комплектність і фактичний технічний стан, умови, у яких вона експлуатувалася (зберігалася), особливості кон'юнктури ринку регіону. Ринкова вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначається за формулою Ссз = Цс х (1 - Ез ), де;

- Сз - вартість складової частини КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, грн;

- Цс - ціна нової складової частини, грн;

- Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_5 вартість запчастин, які були замінені при відновлювальному ремонті складає 8347,00 грн.

Таким чином ринкова вартість замінених складових частин автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 8347,00 грн. х (1- 0,412) = 4908,04 грн.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінених складових частин автомобіля становить 4908,04 грн. (вартість замінених складових частин автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) + 14700,00 грн. (вартість робіт та витратних матеріалів згідно рахунку) = 19608,04 грн.

Таким чином, за вирахуванням 1000,00 грн. франшизи відповідач повинен відшкодувати позивачу 18608,04 грн.

Відповідачем після порушення провадження у справі платіжним дорученням № 2185 від 16.01.2019 було сплачено позивачу 17896,87 грн. страхового відшкодування згідно регресної вимоги від 23.07.2018.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вказане, провадження у справі в частині стягнення 17896,87 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Таким чином, відповідачем залишається несплаченим страхове відшкодування у розмірі 711,17 грн.

Судом встановлено, що вимоги щодо стягнення з відповідача 711,17 грн. страхового відшкодування є обґрунтованими та підтверджуються належними доказами, а отже позов підлягає задоволенню частково, в частині стягнення 711,17 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає в зв'язку з його необґрунтованістю.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 1194 ЦК України різниця між виплаченою ним сумою страхового відшкодування та відшкодуванням частини суми відповідачем, покладається на заподіювача шкоди, особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у відповідача. Позивач не позбавлений права звернутися з позовом про стягнення вказаної різниці безпосередньо з особи винної у ДТП.

При вирішенні спору судом врахована судова практика Верховного Суду, в тому числі, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі № 910/9396/17 від 13.03.2018.

При здійсненні розподілу судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі в частині стягнення 17896,87 грн. страхового відшкодування закрито у зв'язку з відсутністю предмету спору, то судовий збір, сплачений за подання позову в частині вимоги про стягнення вказаної суми, який склав 1491,73 грн., підлягає поверненню з Державного бюджету позивачу, який сплатив вказаний судовий збір.

В іншій частині судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 231 (п. 2 ч. 1), 232-233, 237-238, 240 ГПК України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 17896 грн. 87 коп.

2. Повернути Товариству з додатковою відповідальністю Страховій компанії "Альфа-Гарант" (б-р Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133; ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1491 грн. 73 коп., який сплачено платіжним дорученням № ID-113971 від 10.01.2019 (оригінал платіжного доручення № ID-113971 від 10.01.2019 знаходиться в матеріалах справи № 917/67/19).

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (вул. Пушкіна, 47, м. Полтава, 36000; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант" (б-р Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133; ) 711 грн. 17 коп. сплаченого страхового відшкодування, 59 грн. 28 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.03.2019.

Суддя О.С. Семчук