ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.03.2019 Справа № 905/2313/18

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Мартинчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінуніверсал» (03040, місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок №21-Б, н/п 34; код ЄДРПОУ - 40909251)

до державного підприємства «Торецьквугілля» (85201, місто Торецьк, вулиця Дружби, будинок №19; код ЄДРПОУ - 33839013)

про стягнення 1 538 919,03 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не зявились

від відповідача: не зявились

С У Т Ь С П О Р У

До господарського суду Донецької області 11.12.2018 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінуніверсал» до державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення 1 538 919,03 гривень, з яких: 143 100,07 гривень 3% річних, 576 802,51 гривень інфляційних втрат та 819 016,45 гривень проценти за користування кредитом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором №112/02-2006 від 20.01.2006, підтверджених рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1546/15 від 12.10.2015, яким стягнуто прострочену заборгованість за кредитом та заборгованість по сплаті процентів, внаслідок чого, позивач, як Новий кредитор на підставі договору відступлення прав вимоги №5 від 12.02.2018, нараховує 3% річних, інфляційні втрати, а також просить стягнути відсотки за користування кредитом за період, що становить різницю між заявленим до стягнення у справі №905/1546/15 та нарахованими до моменту відступлення права вимоги.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. ст. 512, 514, 598, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 03.01.2019 відкрито провадження у справі №905/2313/18 за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.02.2019.

Ухвалою господарського суду Донецької області відкладено розгляд справи на 27.02.2019.

14.02.2019 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію протоколу електронних торгів від 02.02.2018 та копію платіжного доручення № 141 від 07.02.2018.

15.02.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким ДП «Торецьквугілля" проти задоволення позову не заперечував та заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.02.2019.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Господарський суд в повній мірі не приймає визнання позову відповідачем, оскільки заявлені вимоги та здійснений позиваем розрахунок не в повному обсязі відповідають умовам договору та чинному законодавству.

Враховуючи вищевикладене, судом розглядається справа по суті та ухвалюється судове рішення в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

20 січня 2006 між товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальний комерційний банк «Камбіо» (Банк) та державним підприємством «Дзержинськвугілля» (Позичальник) укладено кредитний договір № 112/02-2006 (далі Договір).

Згідно п. п. 1.1. Договору (в редакції додаткової угоди до кредитного договору від 01.07.2011р.) банк відкриває Позичальнику відзивну кредитну лінію і надає йому кредитні кошти на поповнення обігових коштів зі сплатою 25 % (двадцять пять) процентів річних (надалі проценти).

Згідно п. п. 1.2. Договору (в редакції додаткової угоди до кредитного договору від 31.12.2010р.) Ліміт кредиту не може перевищувати 1292800,00 (один мільйон двісті девяносто дві тисячі вісімсот) гривень (надалі кредит).

Згідно п. 1.3. Договору (в редакції додаткової угоди до кредитного договору від 30.12.2013р.) строк повернення кредиту 31.12.2014.

Згідно з п. 2.3 Договору, проценти за користування кредитом нараховуються банком на фактично отриману позичальником суму кредиту та фактичний термін користування ним з дня видачі кредиту по день повернення кредиту. Кількість днів для розрахунку процентів визначається за методом 365/факт (365 днів у році та фактична кількість днів у місяці). Нарахування процентів здійснюється щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця та в день повернення Кредиту. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору ( в редакції додаткової угоди до договору від 30.12.2011р.) позичальник сплачує нараховані проценти в валюті щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту на рахунок № 0291.980 в відділенні «Донецька дирекція ПАТ «Банк Камбіо»; МФО 380399. Якщо день повернення кредиту припадає на вихідний чи святковий день, то така сплата або таке повернення проводиться наступного робочого дня.

Згідно з п. 7.7.Договору договір вступає в силу з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Кредитний договір № 112/02-2006 від 20.01.2006 підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень.

Рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/1546/15 від 19.10.2015 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до державного підприємства «Дзержинськвугілля» про стягнення 2011866,23 грн. задоволено частково. З державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» стягнуто 1 292 800,00 гривень заборгованості за кредитом, та 295 750,20 гривень заборгованості по сплаті процентів.

Відповідно до п.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, рішення господарського суду від 19.10.2015 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

12 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінуніверсал» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №05, відповідно до п.2.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника та застоводавця, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обовязки боржників або, які зобовязані виконати обовязки боржників, за кредитними договорами та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основаними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобовязань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобовязань, відшкодування за договором страхування, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить права на нарахування процентів за користування боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надані банку відповідно до умов Основних договорів.

Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 1050100,00 грн., надалі за текстом - ціна договору. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п.6.5 цього договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (п. 4.1 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (п. 6.5 договору).

На виконання умов договору, сторони 12.02.2018 підписали реєстр договорів права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, згідно з яким ПАТ «Банк Камбіо» передало ТОВ «Фінансова компанія «Фінуніверсал» заборгованість за кредитним договором №112/02-2006 від 20.01.2006 на загальну суму 2 407 618,65 грн.

Згідно акту прийому - передачі прав вимог (до Договору про відступлення прав вимоги від 12.02.2018), у звязку з надходженням 09.02.2018 на рахунок банку коштів в сумі 1050100,00грн. згідно п. 4.1 договору №05 про відступлення прав (купівлі-продажу) вимоги від 12.02.2018, на виконання умов договору №05 про відступлення прав (купівлі-продажу) вимоги від 12.02.2018 ПАТ «Банк Камбіо» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінуніверсал» (Новий кредитор) прийняло право вимоги до ДП Дзержинськвугілля (нова назва ДП Торецьквугілля), зокрема за кредитним договором №112/02-2006 від 20.01.2006.

Таким чином, з дати відступлення права вимоги, позивач правомірно став Новим кредитором за зобовязаннями, які виникли на підставі кредитного договору №112/02-2006 від 20.01.2006 та набув статусу кредитора у зобовязанні.

У звязку з несвоєчасним виконанням Відповідачем зобовязань за кредитним договором Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 1 538 919,03 гривень, з яких: 143 100,07 гривень 3% річних, 576 802,51 гривень інфляційних втрат та 819 016,45 гривень проценти за користування кредитом на суму боргу 1 588 550,20 гривень, яка стягнута рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.2015 по справі №905/1546/15.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Донецької області №905/1546/15 від 19.10.2015 граничним строком повернення кредиту, встановленим пунктом 1.3. договору, є 31.12.2014.

Відповідно до п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, де зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобовязання за договором №112/02-2006 від 20.01.2006 виконав в повному обсязі лише 14.06.2018, що підтверджується платіжним дорученням №934 від 14.06.2018 на суму 1 588 550,20 гривень.

Таким чином, у Позивача наявні правові підстави для нарахування інфляційних витрат, а також 3% річних від суми заборгованості до 13.06.2018.

Звертаючись до суду за стягненням боргу, позивач, враховуючи загальний строк позовної давності, просив стягнути з відповідача:

3% річних за період з 14.06.2015 по 14.06.2018 в розмірі 143 100, 70 гривень.

інфляційні втрати за період з червня 2015 по червень 2018 в розмірі 576 802,51 гривень.

За здійсненим господарським судом перерахунком 3% річних та інфляційних втрат за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», враховуючи погашення боргу Відповідачем 14.06.2018, господарський суд здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних за наступні періоди:

- 3% річних за період з 14.06.2015 по 13.06.2018 на суму боргу 1 588 550,20 гривень, що складає 142 969,52 гривень;

- інфляційні нарахування за період з 01.07.2015 по 31.05.2018 на суму боргу 1 588 550,20 гривень, що складає 568 188, 48 гривень.

Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат, господарський суд виходив з наступного.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином розмір 3%, що підлягає стягненню, становить 142 969,52 гривень та розмір інфляційних втрат - 568 188, 48 гривень.

Щодо заявлених позивачем до стягнення процентів за користування кредитом за кредитним договором № 112/02-2006 від 20.01.2006 за період з 19.10.2015 по 12.02.2018 у розмірі 819 016,45 гривень, суд зазначає наступне.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.1048 Цивільного кодексу України).

Як узгоджено сторонами у п.1.3. договору строк повернення кредиту - 31.12.2014.

Отже строк кредитування закінчився 31.12.2014.

Як зазначає, ОСОБА_1 Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане ОСОБА_1 Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ОСОБА_1 Верховного суду №310/11534/13-ц.

Відтак, право позивача на здійснення нарахування відсотків за користування кредитом припинилось зі спливом строку кредитування.

Отже, право Банку на нарахування процентів за користування кредитом припинилось 31.12.2014, відсотки нараховані з 01.01.2015 є безпідставними.

Відтак, ПАТ «Банк Камбіо» безпідставно здійснив нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування та відступив право вимоги цих кошті, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача повному обсязі, отже позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінуніверсал» до державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення 1 538 919,03 гривень підлягають частковому задоволенню на суму 711 158 гривень.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі частини 1,3 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У звязку з тим, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті та виходячи з часткового задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню 50% судового збору, а саме у розмірі 5 333,97 гривень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Отже, після отримання відповідного клопотання судом буде розглянута вимога про повернення 50% судового збору у розмірі 5 333,96 гривень.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 165, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінуніверсал» до про стягнення 1 538 919,03 гривень задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Торецьквугілля» (85201, місто Торецьк, вулиця Дружби, будинок №19; код ЄДРПОУ - 33839013) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінуніверсал» (03040, місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок №21-Б, н/п 34; код ЄДРПОУ - 40909251) 142 969,52 гривень 3% річних, 568 188, 48 грн. інфляційних втрат, а також 5 333,97 гривень судового збору.

В частині стягнення 130, 55 гривень 3% річних, 8614,03 гривень інфляційних втрат та 819 016,45 гривень процентів за користування кредитом - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 06.03.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.03.2019.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінуніверсал» (03040, місто Київ, вулиця Михайлівська, будинок №21-Б, н/п 34; код ЄДРПОУ - 40909251)

Відповідач: державне підприємство «Торецьквугілля» (85201, місто Торецьк, вулиця Дружби, будинок №19; код ЄДРПОУ - 33839013)

Суддя С.М. Фурсова