ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа№ 911/1069/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Кравцов А.В.,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу

Приватного підприємства «УКРЗІЗ»

на рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 (повний текст складено 01.08.2018)

у справі №911/1069/18 (суддя Конюх О.В.)

За позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом

до Приватного підприємства «УКРЗІЗ»

про зобов'язання поставити товар та стягнення 8 323,74 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «УКРЗІЗ» про зобов'язання поставити товар та стягнення 8 323,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором поставки в частині поставки товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №911/1069/18 позов задоволено повністю.

Зобов'язано Приватне підприємство УкрЗІЗ допоставити державному підприємству Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом товар, передбачений п.п.2-6 п.1.1 договору поставки продукції №279(3)17УК від 28.04.2017 на суму 38 016,00 грн., а саме:

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 48 зріст 176 4 штуки;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р.50 зріст 176 4 штуки;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 52 зріст 180 1 штука;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 54 зріст 176 100 штук;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 54 зріст 186 1 штука;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 54 зріст 186 1 штука;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 50 зріст 188 19 штук;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 48 зріст 182 10 штук;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 52 зріст 182 10 штук;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 56 зріст 180 5 штук;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 60 зріст 182 5 штук;

- штани утеплені на утепленій підкладці ТН р. 56 зріст 180 10 штук;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 48 зріст 170 1 штука;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 48 зріст 182 1 штука;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 50 зріст 170 3 штуки;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 50 зріст 176 5 штук;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 50 зріст 176 3 штука;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 52 зріст 176 1 штука;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 54 зріст 176 5 штук;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 54 зріст 176 2 штуки;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 54 зріст 176 2 штуки;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 56 зріст 170 3 штуки;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 60 зріст 188 1 штука;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 62 зріст 170 2 штуки;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 62 зріст 188 1 штука;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 56 зріст 186 2 штуки;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 50 зріст 188 5 штук;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 50 зріст 188 1 штука;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 54 зріст 188 3 штуки;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р.54 зріст 188 7 штук;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР - 70 штук;

- костюм брезентовий для зварювальника ТР р. 58 зріст 182 2 штуки;

- костюм кислото-захисний К80 р. 52-54 зріст 188 10 комплектів;

- костюм кислото-захисний К80 р. 56-58 зріст 176 3 комплекти;

- костюм кислото-захисний К80 р. 50-52 зріст 180 4 комплекти;

- костюм кислото-захисний К80 р.46-48 зріст 170 2 комплекти;

- костюм зварювальника зі спілку 127 комплектів;

Стягнуто з Приватного підприємства УкрЗІЗ на користь державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом 8 323,74 грн. пені, 3 524,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в частині поставки товару на суму 38 016,00 грн. зобов'язання відповідача перед позивачем залишаються невиконаними, що підтверджено матеріалами справи, відтак наявні підстави для зобов'язання відповідача допоставити позивачу товар. Також, враховуючи, те, що судом першої інстанції встановлено прострочення поставки товару, у позивача виникло право на нарахування та стягнення з відповідача передбаченої пунктом 7.2 Договору пені за прострочення поставки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне підприємство УкрЗІЗ подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 та закрити провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме без застосування закону, який підлягав застосуванню, з невідповідністю висновків, викладеним у рішенні обставинам справи та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема, на думку скаржника місцевим господарським судом не досліджено причини недопоставки товару позивачу, а отже неповно з'ясовані обставини справи, що спричинило прийняття рішення з порушенням норм матеріального права. На думку апелянта останній відмовився в односторонньому порядку від договору, а тому з огляду на те, що одностороння відмова від зобов'язання (договору) або зміна його умов не потребує згоди на це контрагента і наділена таким правом сторона може скористатися ним без звернення до суду. Відтак, суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, оскільки такі штрафні санкції нараховані поза межами дії договору, а отже є безпідставними.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства УКРЗІЗ на рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №911/1069/18, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №911/1069/18 та призначено розгляд апеляційної скарги на 21.02.2019 року.

14.01.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.1019 року розгляд справи відкладено на 04.03.2019 року.

В судовому засіданні 04.03.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.04.2017 року між ПП «УкрЗІЗ» (постачальник) та державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (покупець) укладено договір №279(3)УК. (а.с. 32-36).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію згідно з специфікацією №1, всього на суму 468 000,00 грн.

В матеріалах справи наявна специфікація №1. (а.с. 37-40).

Згідно з п. 1.3. договору строк поставки товару травень - червень 2017 року.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що вартість договору складає 390 000,00 грн., крім того ПДВ 78 000,00 грн., разом 468 000,00 грн.

Окрім цього, сторони погодили в пункті 3.2. договору, що розрахунок за продукцію, поставлену відповідно до п.1.1 здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, з відстрочкою платежу 30 календарних днів з моменту поставки всієї продукції. Оплата покупцем платежу 30 календарних днів з моменту поставки всієї продукції. Оплата покупцем вартості товару у розміру суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 4.1. договору поставка продукції відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010, на умовах DDP - м. Енергодар. Вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство» вул. Промислова, 133 (склад №2), м. Енергодар, Запорізької області.

Згідно з п. 7.2. договору за порушення строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов'язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1% вартості товару, по якому допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення більш 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов'язань.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов'язкови .

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з моменту підписання (п.11.1 договору).

В матеріалах справи наявна копія видаткової накладної №УЗ-0000073 від 19.06.2017 року з якої вбачається, що відповідач поставив позивачу товар загалом на суму 429 984,00 грн. (а.с. 41-44).

Враховуючи недопоставку товару, позивач звернувся до відповідача з претензією №28-23/19446 від 20.09.2017 року в якій вимагав виконати умови договору, здійснивши допоставку товару, а також сплатити пеню та штраф. (а.с. 49-53).

Відповідач в свою чергу, листом №27/11-1 від 27.11.2017 року повідомив позивача про те, що ПП «УКРЗІЗ» не має можливості здійснити поставку продукції на 38 016, 00 грн., а також погоджується сплатити штрафні санкції. (а.с. 54).

В подальшому, відповідач направив позивачу лист №27/02-3 від 27.02.2018 року в якому на підстав ст. 188 Господарського кодексу України пропонував розірвати договір поставки продукції №279(3)УК/53-121-01-17-04921 від 15.05.2017 року. (а.с. 55).

Відповіді позивача на вказаний лист матеріали справи не містять.

Відтак, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач поставив позивачу товар загалом на суму 429 984,00 грн., тобто недопоставленим є товар на суму 38 016, 00 грн., що також не заперечується самим відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів відхиляє доводи апелянта виходячи з наступного.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже було встановлено вище, відповідно до видаткової накладної №УЗ-0000073 від 19.06.2017 року відповідач недопоставив позивачу товар за договором поставки продукції №279(3)17УК ВІД 28.04.2017 всього на суму (468 000, 00 грн. (вартість товару, який мав б бути поставлений) - 429 984,00 грн. (вартість фактично поставленого товару) =) 38 016,00 грн.

Відповідач в свою чергу не заперечує факт недопоставки товару.

Колегія суддів звертає увагу, що господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського процесуального кодексу України є предметом регулювання Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки відповідачем не виконані належним чином зобов'язання, то це є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 ГК України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Зокрема, у частині 1 статті 230 Господарського кодексу України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Також у пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.2. договору за порушення строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов'язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1% вартості товару, по якому допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення більш 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов'язань.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною 2 ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань, зокрема, передбаченої п.7.2 договору, який не суперечить висновкам законодавства.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що договором можуть бути встановлені інші засоби забезпечення виконання зобов`язань окрім передбачених ст. 546 ЦК України. (Такої ж позиції дійшов Верховний суд України в постанові від 08.02.2017 року №3-1217гс16).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Втім, як зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі, останній відмовився в односторонньому порядку від договору на підстав ст. 188 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 ст. 188 ГК України та частини 1 ст. 651 ЦК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пунктом 10.2 Договору передбачено, що договір може бути змінений, розірваний за підставами, передбаченими законом.

Відтак, договір не передбачає можливості односторонньої відмови від договору.

Згідно частин 2 та 3 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Згідно частини 4 ст.188 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як зазначає позивач, та вбачається з матеріалів справи відповіді на пропозицію відповідача щодо розірвання договору не було.

Матеріали справи також не місять доказів звернення відповідача до суду про розірвання спірного договору.

Враховуючи вищенаведене, договір поставки №279(3)17УК ВІД 28.04.2017 року є чинним, з чого вбачається не правильне та помилкове тлумачення апелянтом вимог ст. 188 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на день розгляду справи, в частині поставки товару на суму 38 016, 00 грн. зобов'язання відповідача перед позивачем залишаються невиконаними, а тому чинне законодавство України серед способів захисту цивільних прав передбачає примусове виконання обов'язку в натурі, відтак позовні вимоги про зобов'язання приватного підприємства «УкрЗІЗ» допоставити ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» товар, передбачений п.п. 2-6 п.1.1 договору поставки продукції №279(3)17УК від 28.04.2017 року на суму 38 016,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «УКРЗІЗ» на рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 року у справі №911/1069/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 року у справі № 911/1069/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 року у справі № 911/1069/18.

4. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1069/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.03.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Ю.Б.Михальська

М.Г. Чорногуз