ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2019 р. Справа№ 910/13833/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Чорної Л.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

перевіривши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

на рішення господарського суду міста Києва

від 06.12.2018 (повний текст рішення складено 22.12.2018)

у справі №910/13833/18 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

про стягнення 35332,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес страхування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" про стягнення 35332,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №208.16.2320194 від 10.08.2016, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої трапилась ДТП, була застрахована відповідачем, позивач звернувся до останнього з вимогою відшкодувати сплачену позивачем страхову виплату. Враховуючи, що відповідачем не відшкодована заявлена сума, позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку грошові кошти в розмірі 35332,08 грн., з яких 31427,51 грн. - страхове відшкодування, 2835,17 грн. - інфляційні втрати, 1069,40 грн. - 3% річних.

У відзиві на позовну заяву, поданому суду першої інстанції, відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що забезпечений транспортний засіб, яким керував страхувальник, з вини якого сталася ДТП, зареєстрований на території Польщі. Страхувальник, з вини якого сталася ДТП, не провів державну реєстрацію забезпеченого транспортного засобу відповідно до вимог ст. 380 Митного кодексу України, а тому не є особою, відповідальність якої застрахована, оскільки на час ДТП ОСОБА_2 володів забезпеченим транспортним засобом неправомірно.

У відповіді на відзив, поданій в суді першої інстанції, позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві, та зазначає, що станом на час розгляду справи поліс АК/5749296 є чинним, не розірваний сторонами, а тому є обов'язковим для виконанням. Крім того, позивач зазначив, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі передбачені Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 неправомірно використовував забезпечений транспортний засіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2018 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" страхове відшкодування у розмірі 31427,51 (тридцять одну тисячу чотириста двадцять сім грн. 51 коп.), інфляційні втрати у розмірі 2835,17 (дві тисячі вісімсот тридцять п'ять грн. 17 коп.), 3% річних у розмірі 1069,40 (одну тисячу шістдесят дев'ять грн. 40 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/13833/18, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Чорної Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" на рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/13833/18. Постановлено, що апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

10.08.2016 між ТДВ "Експрес Страхування", як страховиком, та ОСОБА_4, як страхувальником, був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №208.16.3230194 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1.

28.03.2017 у м. Києві на проспекті Героїв Сталінграда, 8, сталася ДТП за участю автомобіля марки Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 04.05.2017 у справі №756/5076/17, ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

28.03.2017 страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про випадок та з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату на рахунок СТО - товариство з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр Голосіївський".

Протоколом огляду транспортного засобу від 11.04.2017 встановлено кількість і характер пошкоджень автомобіля марки Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно зі Звітом №1718 про оцінку КТЗ Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1, від 14.04.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 33221,04 грн.

Відповідно до рахунку на оплату № СЧ-0034398 від 03.04.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1, становила 32 252,51 грн.

Сума страхового відшкодування визначалася з вирахуванням безумовної франшизи, встановленої п. 8 частини "А" договору добровільного страхування, на рівні 0,25 відсотків від страхової суми встановленої на дату події ДТП у розмірі 825,00 грн.

На підставі рахунку на оплату № СЧ-0034398 від 03.04.2017, наданого СТО - товариством з обмеженою відповідальністю "Автомобільний центр Голосіївський", позивачем був складений страховий акт № 3.17.424-1 від 16.04.2017, відповідно до якого прийнято рішення про виплату страхувальнику 31427,51 грн. страхового відшкодування (32252,51 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 825,00 грн. (безумовна франшиза).

Позивачем сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 31427,51 грн. на користь СТО, що підтверджується платіжним дорученням № ЦО00860 від 06.04.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов'язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ "Європейський страховий альянс" згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5749296 з лімітом відповідальності по майну 100000,00 грн. та франшизою 0 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, на підставі вищезазначених норм чинного законодавства та у зв'язку з укладенням полісу №АК/5749296 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок експлуатації автомобіля марки Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з заявою вих. №1920/17-424 від 05.05.2017 про виплату страхового відшкодування в сумі 31427,51 грн., що підтверджується копією заяви та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №940, яке отримане відповідачем 22.05.2017.

Листом вих. №2063/13 від 18.08.2017 відповідачем відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що відповідач не може вважати, що ОСОБА_2 на момент ДТП правомірно володів забезпеченим транспортним засобом Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2.

Проте, колегія суддів вважає дані доводи безпідставними з огляду на наступне.

Як встановлено вище, транспортний засіб Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, яким спричинено шкоду застрахованому у позивача транспортному засобу, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, була застрахована у відповідача на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/5749296). За вказаним полісом страхувальником є ОСОБА_2

Відповідно до п. 1.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідач посилається на те, що транспортний засіб Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, ввезений на митну територію України у митному режимі "Тимчасове ввезення" з метою особистого користування, а отже, відповідно до п. 4 ст. 380 Митного кодексу України, водій ОСОБА_2 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем вказаного транспортного засобу, у зв'язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з полісом № АК/5749296.

Відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, можуть використовуватися громадянами, які ввезли їх в Україну, а також громадянами-резидентами та громадянами-нерезидентами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення, за умови використання транспортного засобу від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є страхувальником, то відповідно до положень п. 1.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" є особою, відповідальність якої застрахована відповідачем.

Відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 на час скоєння ДТП та нанесення шкоди автомобілю марки Renault Fluence, державний номерний знак НОМЕР_1, перебував за кермом автомобіля марки Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, без законних на те підстав.

Неправомірності перебування за кермом автомобіля марки Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_2 не вбачається також з наявних в матеріалах справи довідки про ДТП № 309544 від 28.03.2017 Управління патрульної поліції у м. Києві, постанови Оболонського районного суду м. Києва від 04.05.2017, прийнятої у справі про адміністративне правопорушення № 756/5076/17.

Крім того, як вірно зазначив місцевий господарський суд, до предмету доказування у даній справі не входить встановлення наявності порушень ОСОБА_2 приписів Митного кодексу України та не впливає на обов'язок відповідача здійснити виплату страхового відшкодування.

Укладаючи договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс №АК/5749296, з умовами щодо відповідного страхового платежу, що повинен здійснити страхувальник, який є особою, відмінною від тієї, яка тимчасово ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, страховик повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов'язковості виконання зобов'язання сторонами.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Відповідачем не надано доказів визнання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АК/5749296) недійсним.

Вищевикладене спростовує доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 станом на час скоєння ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля марки Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2, у зв'язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Колегія суддів вважає, що строк виконання відповідачем грошового обов'язку перед позивачем на момент розгляду та вирішення даного спору по суті настав, проте відповідач доказів виконання вказаного зобов'язання суду не надав.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про відшкодування відповідачем страхової виплати в розмірі 31427,51 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 2835,17 грн. інфляційних втрат за період з 23.08.2017 по 10.10.2018, 1069,40 грн. 3% річних за період з 23.08.2017 по 10.10.2018.

З огляду на приписи п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та зважаючи на те, що заяву на виплату страхового відшкодування відповідач отримав 22.05.2017, останнім днем строку виплати відповідачем страхового відшкодування було 20.08.2017, а з 21.08.2017 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з виплати страхового відшкодування.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15.

Враховуючи те, що відповідачем не виконано свої зобов'язання щодо оплати страхової виплати, позивачем правомірно заявлено до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат.

Розрахунок сум інфляційних втрат і 3% річних судом перевірено, визнано правильним, а тому позовні вимоги про стягнення 2835,17 грн. - інфляційних втрат, 1069,40 грн. - 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від від 06.12.2018 у справі №910/13833/18 - без змін.

Матеріали справи №910/13833/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 25.03.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Л.В. Чорна