ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" березня 2019 р. Cправа № 902/693/18

Господарський суд Вінницької області у складі: судді Колбасова Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Козятинхліб" (вул. Незалежності, будинок 72, м. Козятин, Вінницька область, 22100)

до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" (проїзд Військовий, будинок 8, м. Київ, 01103) від імені якого в даних правовідносинах діяла Вінницька філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" (вул. Генерала Арабея, будинок 17, м.Вінниця, 21100)

про стягнення 9720,00 грн., -

Представники сторін

позивача: Петречків Назарій-Дмитро Ярославович, діє на підставі довіреності від 10.01.2019 р.;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

30.10.2018 р. до суду надійшла позовна заява № 870/1 від 16.10.2018 року Приватного акціонерного товариства "Козятинхліб" до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", від імені якого в даних правовідносинах діяла Вінницька філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", про стягнення 9720,00 грн. безпідставно набутих коштів за зберігання транспортного засобу.

Як вбачається із позовної заяви, позивач в якості підстави позовних вимог, посилається на те, що належний позивачу на праві власності автомобіль "ГАЗ 3302" було визнано речовим доказом в кримінальній справі та передано на зберігання на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів Вінницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси". За вироком Вінницького міського суду від 30.03.2018 р. зобов'язано повернути автомобіль власнику Приватному акціонерному товариству "Козятинхліб".

Приватне акціонерне товариства "Козятинхліб" звернулося до відповідача з вимогою про повернення автомобіля. Останній, посилаючись на те, що поніс витрати, пов'язані із зберіганням автомобіля, виставив до оплати рахунок на суму 9720,00 грн., які позивач сплатив. Після сплати коштів автомобіль було повернуто Приватному акціонерному товариству "Козятинхліб", однак останній стверджує, що кошти за його зберігання відповідач отримав від позивача безпідставно, так як такі витрати покриваються за рахунок державного бюджету.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача коштів у розмірі 9720,00 грн. та їх повернення, як набутих без достатньої правової підстави.

Ухвалою суду від 05.11.2018 р. позовну заяву було залишено без руху через неподання належних доказів направлення її копії відповідачу.

19.11.2018 р. до суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Козятинхліб" за вих. № 65 від 16.11.2018 р. про усунення недоліків позовної заяви. До заяви додано докази направлення копії відповідачу.

Враховуючи, що недоліки позовної заяви позивачем були усунені, суд ухвалою від 22.11.2018 р. відкрив провадження у справі № 902/693/18, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі було призначено на 10.12.2018 р.

07.12.2018 р. від представника відповідача до суду надійшов відзив № 670 від 06.12.2018 р. на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що правовою підставою для зберігання транспортного засобу "ГАЗ 3302", д.н.з. НОМЕР_1, є постанова КМУ від 17.12.2008 р. №1102 "Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках", договір з Департаментом патрульної поліції про зберігання та доставлення транспортних засобів на спеціальні майданчики та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а не акт приймання-передачі речового доказу від слідчих органів, як це передбачено Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України від 27.08.2010 року №51/401/649/471/23/125. Стосовно визнання транспортного засобу речовим доказом, слідчий не повідомив.

Щодо твердження Приватного акціонерного товариства "Козятинхліб" про те, що воно не повинно було сплачувати за зберігання транспортного засобу, як речового доказу, так як такі витрати покриваються за рахунок державного бюджету, відповідач заперечував, посилаючись на те, що відповідно до п. 12 постанови КМУ від 17.12.2008 р. № 1102 "Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках" повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця.

Розмір плати за транспортування і зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках) розраховується у відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі країни, Міністерства фінансів України від 10.10.2013 р. за № 967/1218/869.

Відповідач не може здійснювати зберігання речових доказів у вигляді транспортних засобів на своїх спеціальних майданчиках для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, оскільки відповідно до п. 20 постанови КМУ від 19.11.2012 р. № 1104 "Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України", зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

ДП МВС України "Інформ-Ресурси" є самостійним суб'єктом господарювання, що засновано на державній власності, перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України, уповноважено на тимчасове зберігання транспортних засобів на відповідних спеціальних майданчиках відповідно до постанови КМУ від 17.12.2008 р. №1102 "Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках".

Відповідач посилається на те, що зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках є платним, відповідно до ст. 954 ЦК України, ст. 265-2 КУпАП, постанови КМУ від 17.12.2008 р. №1102 "Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках". ДП МВС України "Інформ-Ресурси" виконало взяті на себе зобов'язання зі зберігання транспортних засобів, та на заяву (вимогу) заявника видало його транспортний засіб.

Також відповідач посилається на те, що у спірних правовідносинах належним відповідачем є Держава Україна в особі компетентного органу державної влади.

Відповідач вважає, що позивачем пред'явлено позов не до Держави України в особі відповідних органів, а до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-ресурси", яке не є належним відповідачем в даній справі, а тому, на переконання відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою від 10.12.2018 р. у справі було відкладено підготовче засідання до 22 січня 2019 р.

Разом з тим, підготовче засідання, призначене на 22.01.2019 р., не відбулося в зв'язку із перебуванням судді Колбасова Ф.Ф. на лікарняному.

Ухвалою від 30.01.2019 р. було продовжено строк підготовчого провадження у справі № 902/693/18 на 30 днів та призначено підготовче засідання на 19 лютого 2019 р.

За результатами судового засідання (19.02.2019 р.) суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.03.2019 р. про що постановлено ухвалу.

В судове засідання, призначене на 12.03.2019 р., з'явився представник позивача, який заявлений позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач своїм правом участі в судовому засіданні не скористався, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином ухвалою від 19.02.2019 р., яка йому вручена 25.02.2019 р. представнику Терещенко, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору.

Також судом враховано, що відповідачу відомо про розгляд судом даного спору.

Зважаючи на положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом, встановлено наступне.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2018 р. у кримінальний справі № 12/23653/17 по обвинуваченню громадянина ОСОБА_1 (працюючого на посаді водія Приватного акціонерного товариства "Козятинхліб") у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено, що 01.09.2017 р. близько 09.00 год., громадянин ОСОБА_1, керуючи автомобілем "ГАЗ 3302", державний номерний знак НОМЕР_2, не звернувшись за допомогою до інших осіб під час руху заднім ходом, рухаючись по тротуару вздовж проїзної частини вул. Келецької у напрямку проспекту Космонавтів у м. Вінниці, в районі будинку № 71, своїми діями створив небезпеку іншому учаснику дорожнього руху - пішоходу ОСОБА_2, яка розташовувалась на тротуарі спиною до транспортного засобу і перебувала в нерухомому стані та з необережності допустив наїзд на останню.

Згідно вказаного вироку, автомобіль "ГАЗ 3302", державний номерний знак НОМЕР_2 (яким було скоєно наїзд) залишений на майданчику тимчасово затриманих автомобілів Вінницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", повернуто власнику - Приватному акціонерному товариству "Козятинхліб".

Позивач, як власник вищевказаного автомобіля, звернувся з листом №408 від 14.05.2018 р. до Вінницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" про його повернення на вимогу працівника Приватного акціонерного товариства "Козятинхліб", який прибуде до майданчика тимчасово затриманих автомобілів з метою отримання автомобіля та буде мати повноваження на отримання автомобіля згідно довіреності.

У відповідь на лист Приватного акціонерного товариства "Козятинхліб" від 14.05.2018 р. № 408 про повернення автомобіля ГАЗ 3302, державний номерний знак АА 845 НН, зі спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, Вінницька філія ДП МВС України "Інформ-Ресурси" своїм листом № 237/1-05 від 24.05.2018 р. повідомила, що діяльність Філії по транспортуванню, зберіганню та поверненню тимчасово затриманого транспортного засобу зі спеціального майданчика у кримінальних справах регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 2104 "Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України". Відповідно до ст. 123 КПК України витрати, пов'язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 р. "Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України" затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження. Зберігання речових доказів, в т.р. автомобілів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Вінницька філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси", як відокремлений структурний підрозділ (філія), не є територіальним органом Національної поліції та їй не підпорядковується, не являється бюджетною організацією та не отримує жодних відшкодувань з державного чи місцевих бюджетів.

Посилаючись на те, що підприємством були понесені витрати, пов'язані з транспортуванням та зберіганням вказаного автомобіля "ГАЗ 3302", державний номерний знак НОМЕР_2, загальною тривалістю 370 діб, відповідач виставив позивачу до оплати рахунок № 163 від 06.09.2018 р. на суму 9720,00 грн.

Платіжним дорученням № 3177 від 06.09.2018 р. позивач сплатив 9720,00 грн. згідно рахунку №163 від 06.09.2018 р., після чого автомобіль було повернуто власнику - Приватному акціонерному товариству "Козятинхліб".

Згідно поданого позову у даний справі, вказані кошти позивач вимагає повернути, як безпідставно набуті.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Тотожні висновки викладені у постанові Верховного Суду України №6-2978цс15 від 23.03.2016 р.

Таким чином, правомірність вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів нерозривно пов'язана із відсутністю правових підстав набуття відповідачем спірної суми коштів.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, спірна сума коштів була набута Вінницькою філією Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" в якості оплати за витрат, пов'язаних зі зберіганням такого транспортного засобу - автомобіля "ГАЗ 3302", державний номерний знак НОМЕР_2.

Приписами частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 3 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Процедура тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення, визначена Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 17.12.2008 р. (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 12 Порядку повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення.

Пунктом 13 цього Порядку передбачено, що за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється зокрема за письмовим зверненням водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, необхідною умовою для повернення особі - заявнику транспортного засобу є оплата цією особою витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене вбачається, що у даному випадку між позивачем та відповідачем було наявне правовідношення, згідно якого у позивача був наявний обов'язок вчинити на користь Вінницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" певну дію - сплатити кошти в рахунок оплати витрат, пов'язаних із зберіганням вантажного автомобіля "ГАЗ 3302", державний номерний знак НОМЕР_2, а Вінницька філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" мала право вимагати від позивача виконання такого обов'язку.

Відтак, у Вінницької філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-Ресурси" були правові підстави набуття спірної суми коштів. В той же час, зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, сутність зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України №6-1216цс17 від 04.10.2017 р.

Таким чином, зважаючи на те, що судом встановлено наявність правових підстав у відповідача на набуття спірної суми коштів, а також відсутність порушеного відповідачем права позивача з огляду на приписи 512, 514 Цивільного кодексу України, у суду відсутні правові підстави для стягнення сплачених позивачем коштів у розмірі 9720,00 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутих.

Разом з тим, позивач не довів суду належними доказами свої твердження про те, що належний йому на праві власності автомобіль передавався як доказ у кримінальній справі для збереження за рахунок держави, на підставі ст. 123 КПК України.

Суд при цьому зауважує, що саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху з вини водія ОСОБА_1, який являється працівником позивача, сталась дорожньо-транспортна пригода, з подальшим притягненням останнього до кримінальної відповідальності та визнання винним у скоєнні злочину за вироком суду.

Беручи до уваги викладене вище, оцінюючи встановлені обставини справи та приписи законодавства в сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги із доводами, які обґрунтовують їх, не можуть слугувати підставою для його задоволення в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову з мотивів наведених вище.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України).

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18 березня 2019 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - ПАТ "Козятинхліб" (вул. Незалежності, будинок 72, м. Козятин, Вінницька область, 22100);

3 - ДП МВС України "Інформ-Ресурси" (проїзд Військовий, будинок 8, м. Київ, 01103);

4 - Вінницька філія ДП МВС України "lнформ-Ресурси"" (вул. Генерала Арабея, будинок 17, м. Вінниця, 21100);