ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1773/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 р.

по справі № 916/1773/18

за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Трансінвестсервіс с. Визирка

про стягнення 3 286 573,70 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_2

час та місце ухвалення рішення: 26.11.2018 р., м. Одеса, пр. т Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області

за участю:

прокурора: Бондаревський О.М.

представників сторін:

від ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Трансінвестсервіс с. Визирка: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 р. по справі № 916/1773/18.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 3 ст. 273 ГПК України.

В серпні 2018 р. заступник прокурор Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Трансінвестсервіс с. Визирка про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 3 286 573,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання передбаченого законом обовязку укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області і, не сплачуючи кошти за таким договором, завдає збитки органу місцевого самоврядування.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 р. у задоволенні позовних вимог заступнику прокурора Одеської області відмовлено у повному обсязі.

Наведене рішення мотивоване тим, що обєкт будівництва очисно сушильний вузол з привязкою до транспортно технологічних ліній за адресою: Одеська область, Лиманський район, територія Визирської сільської ради, 1-й км автодороги на морський торговий порт «Южний» є обєктом транспортної інфраструктури, у звязку з чим у відповідача не виникло зобовязань на укладення договіру про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, заступник прокурор Одеської області оскаржив його до Південно західного апеляційного господарського суду.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на порушення місцевим господарським судом матеріального та процесуального права.

Також прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано приписи ст. ст. 5, 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, п. 3.9 ДБН А.2.2-3:2014 Склад та зміст проектної документації на будівництво, Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстату України від 17.08.2000 р. № 507.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Трансінвестсервіс с. Визирка та Визирська сільська рада Лиманського району Одеської області в поданих відзивах проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечують та просять суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд апеляційної інстанції встанови наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2015 р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Трансінвестсервіс с. Визирка та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТІС ЗЕРНО» укладено інвестиційний договір про будівництво очисно сушильного вузла з привязкою до існуючих транспортно технологічних ліній за адресою: Одеська область, Лиманський район, територія Визирської сільської ради, 1-й км автодороги на морський торговий порт «Южний».

30.11.2015 р. Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області зареєстровано декларацію № ОД27 про початок будівельних робіт з будівництва очисно сушильного вузла з привязкою до існуючих транспортно технологічних ліній за адресою: Одеська область, Лиманський район, територія Визирської сільської ради, 1-й км автодороги на морський торговий порт «Южний».

28.12.2015 р. Департаментом державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області зареєстровано декларацію № ОД23 про готовність до експлуатації обєкту будівництва очисно сушильного вузла з привязкою до існуючих транспортно технологічних ліній за адресою: Одеська область, Лиманський район, територія Визирської сільської ради, 1-й км автодороги на морський торговий порт «Южний».

Відповідно до п. 20 декларації про готовність обєкта до експлуатації вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає 32 865 737 грн.

Рішенням Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області від 15.02.2017 р. № 711-VІІ Про затвердження Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Визирської сільської ради затверджено:

- Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Визирської сільської ради;

- Положення про Комісію з питань встановлення розміру пайової участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Визирської сільської ради;

- Типову форму договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Визирка.

Відповідно до абз. 9 п. 1.5., абз. 1, 2 п. 2.6., п. 3.1., 7.2., 7.3. «Положення про порядок залучення та встановлення розміру пайової участі (внеску) фізичних та юридичних осіб у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Визирської сільської ради» до пайової участі не залучаються забудовники у разі здійснення будівництва обєктів інженерної, транспортної інфраструктури, обєктів енергетики, звязку та дорожнього господарства (крім обєктів дорожнього сервісу).

Розмір пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Визирської сільської ради визначається у відповідності до п. п. 2.2., 2.3. цього Положення і становить у разі будівництва: нежитлових будівель та споруд (за винятком тих, що перелічені у п.1.5. цього Положення) до 10% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населених пунктів Визирської сільської ради здійснюється на підставі договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, що укладається між замовником будівництва та Визирською сільською радою.

У разі несплати або несвоєчасної сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів, передбаченої договором про пайову участь, замовник будівництва несе відповідальність згідно з умовами договору щодо перерахування в повному обсязі коштів визначених у Розрахунку до договору, сільрада здійснює необхідні заходи щодо примусового стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Пунктом 3 «Положення про комісію з питань встановлення розміру пайової участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Визирської сільської ради», що є додатком № 2 до Рішення від 15.02.2017 р. №711-VІІ, передбачено, що комісія розглядає наданий замовником пакет документів та встановлює величину його пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів.

Заступник прокурора Одеської області, посилаючись на приписи Державних будівельних норм А.2.2-3:2014 та Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, стверджує, що збудований відповідачем обєкт будівництва «очисно сушильний вузол» не відноситься до інженерної, транспортної інфраструктури, обєктів енергетики, звязку та дорожнього господарства, а тому ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Трансінвестсервіс с. Визирка повинно було сплатити Визирській сільській раді пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту в розмірі 10% загальної кошторисної вартості обєкта будівництва, що складає 3 286 573, 70 грн. упущеної вигоди.

Також заступник прокурора у поданому позові зазначає, що не укладення відповідачем договору пайової участі свідчить про його бездіяльність, внаслідок якої позивач позбавлений права отримати кошти на розвиток інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до преамбули Закону України "Про планування містобудівної діяльності" цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з п. п. 4, 13 ст. 1 Закону України "Про планування містобудівної діяльності" замовник це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Територія це частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про планування містобудівної діяльності" планування і забудова територій це діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема реконструкцію існуючої забудови та територій.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України "Про планування містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Частинами 2, 3, 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 4 ст. 40 Закону України Про планування містобудівної діяльності до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:

1) обєктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

5) обєктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

6) обєктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці обєктів соціальної інфраструктури;

7) обєктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

8) обєктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

9) обєктів інженерної, транспортної інфраструктури, обєктів енергетики, звязку та дорожнього господарства (крім обєктів дорожнього сервісу);

10) обєктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;

11) обєктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення;

12) обєктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель і споруд підприємств харчової промисловості;

13) обєктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про транспорт» єдину транспортну систему України становлять: транспорт загального користування (залізничний, морський, річковий, автомобільний і авіаційний, а також міський електротранспорт, у тому числі метрополітен); промисловий залізничний транспорт; відомчий транспорт; трубопровідний транспорт; шляхи сполучення загального користування.

Єдина транспортна система повинна відповідати вимогам суспільного виробництва та національної безпеки, мати розгалужену інфраструктуру для надання всього комплексу транспортних послуг, у тому числі для складування і технологічної підготовки вантажів до транспортування, забезпечувати зовнішньоекономічні зв'язки України.

За приписами ст. 24 цього Закону до складу морського транспорту входять підприємства морського транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів, багажу, пошти, судна, судноремонтні заводи, морські шляхи сполучення, а також підприємства зв'язку, промислові, торговельні, будівельні і постачальницькі підприємства, навчальні заклади, заклади охорони здоров'я, фізичної культури, науково-дослідні, проектно-конструкторські організації та інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують роботу морського транспорту.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про транспорт» до земель морського транспорту належать землі, надані в користування під: морські порти з набережними, майданчиками, причалами, вокзалами, будівлями, спорудами, устаткуванням, об'єктами загальнопортового і комплексного обслуговування флоту; гідротехнічні споруди і засоби навігаційної обстановки, судноремонтні заводи, майстерні, бази, склади, радіоцентри, службові та культурно-побутові приміщення та інші споруди, що обслуговують морський транспорт.

До земель морського транспорту не належать території, насипані або намиті в акваторії за кошти портів.

Спорудження на підходах до портів (каналів) мостових, кабельних і повітряних переходів, водозабірних та інших об'єктів, а також спорудження радіосистем у зоні радіонавігаційних об'єктів погоджується з адміністрацією портів.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту.

За приписами ч. 1 ст. 69 Земельного кодексу України до земель морського транспорту належать землі під:

а) морськими портами з набережними, майданчиками, причалами, вокзалами, будівлями, спорудами, устаткуванням, об'єктами загальнопортового і комплексного обслуговування флоту;

б) гідротехнічними спорудами і засобами навігаційної обстановки, судноремонтними заводами, майстернями, базами, складами, радіоцентрами, службовими та культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, що обслуговують морський транспорт.

Згідно з даними публічної кадастрової карти України та витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки від 20.11.2017 р. земельна ділянка під очисно-сушильним вузлом з привязкою до існуючих транспортно-технологічних ліній має цільове призначення: J 12.02. для розміщення та експлуатації будівель та споруд морського транспорту (кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0502).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про морські порти України» морський термінал - розташований у межах морського порту єдиний майновий комплекс, що включає технологічно повязані обєкти портової інфраструктури, у тому числі причали, підйомно-транспортне та інше устаткування, які забезпечують навантаження-розвантаження та зберігання вантажів, безпечну стоянку та обслуговування суден і пасажирів.

Згідно з п. п. 8, 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону обєкти портової інфраструктури - рухомі та нерухомі обєкти, що забезпечують функціонування морського порту, у тому числі акваторія, гідротехнічні споруди, доки, буксири, криголами та інші судна портового флоту, засоби навігаційного обладнання та інші обєкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, перевантажувальне обладнання, залізничні та автомобільні підїзні шляхи, лінії звязку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інші засоби, обладнання, інженерні комунікації, розташовані в межах території та акваторії морського порту і призначені для забезпечення безпеки мореплавства, надання послуг, забезпечення державного нагляду (контролю) в морському порту; обєкти портової інфраструктури загального користування - акваторія, залізничні та автомобільні підїзні шляхи (до першого розгалуження за межами території порту), лінії звязку, засоби тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інженерні комунікації, інші обєкти, що забезпечують діяльність двох і більше субєктів господарювання у морському порту.

Морський порт це визначена межами територія та акваторія, обладнана для обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та експедиційних робіт, а також інших повязаних з цим видів господарської діяльності відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону.

Нормативним документом, що регламентує та визначає послуги в морських портах, є Правила надання послуг у морських портах України, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 р. № 438.

Відповідно до п. 8.1. зазначених Правил портові оператори (оператори термінала) здійснюють технологічні процеси ВО (вантажних операцій), що є сукупністю технологічних операцій, пов'язаних з передачею вантажів з одного виду транспорту на інший через склад, або минаючи його, на підставі, зокрема, робочих технологічних карт, які повинні регламентувати технологічні процеси ВО.

При цьому робоча технологічна карта - технологічна документація, що розробляється в порту на підставі карт типових технологічних процесів для кожного вантажу (групи однорідних у технологічному відношенні вантажів) і в сукупності охоплює всю номенклатуру вантажів, які перевантажуються в порту за затвердженими технологічними схемами відповідно до п.2.1. Правил.

Як свідчать матеріали справи, будівництво очисно-сушильного вузлу з привязкою до існуючих транспортно-технологічних ліній здійснено на території морського терміналу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТІС-ЗЕРНО» в порту «Южний» з метою реалізації діяльності по здійсненню технологічних операцій, повязаних з прийманням, очищенням, сушінням та передачею зернових вантажів з автомобільного транспорту на морський через склад, на підставі Робочої технологічної карти № ТЗ-09.16, затвердженої директором ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТІС-ЗЕРНО».

Зазначеною Робочою технологічною картою передбачено весь технологічний процес, починаючи з прийняття автомобілів з зерном, процедура його вивантаження, транспортування зерна на очисно-сушильний комплекс, далі на склади та/або на судно, в тому числі процес технологічної підготовки вантажів до транспортування (сушка та очистка зерна), як це передбачено ст. 21 Закону України «Про транспорт».

Відтак, мета використання такого очисно сушильного вузлу зумовлена виключно цілями технологічної підготовки вантажів до транспортування (сушка та очистка зерна), що є свідченням того, що такий обєкт належить до транспортної інфраструктури.

Також, відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експерта ОСОБА_4 від 26.10.2018 р. № 377 обєкт нерухомого майна очисно-сушильний вузол з привязкою до існуючих транспортно-технологічних ліній є невідємною складовою частиною єдиного/цілісного майнового комплексу з перевалки зернових вантажів морського терміналу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТІС-ЗЕРНО», розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівським район, Визирська сільська рада, вулиця 1-й кілометр автодороги порту «Южний», будинок 1 «А», оскільки нерозривно повязаний з ЦМК технологічним виробничим процесом, який включає перевантаження зернових та вантажів насипом з вагонів-зерновозів і автотранспорту на криті склади Д-2, Д-3, Д-7, Д-8, 14-С1, 14-С2, Д-5 з наступним відвантаженням на морські судна на причалі № 16 ТОВ «ТІС-ЗЕРНО», у тому числі очистку, сушку, тимчасове зберігання зерна, тобто є необхідним єдиному/цілісному майновому комплексу з перевалки зернових вантажів морського терміналу ТОВ «ТІС-ЗЕРНО» у провадженні господарської діяльності.

Обєкт нерухомого майна очисно-сушильний вузол з привязкою до існуючих транспортно-технологічних ліній є невідємною складовою частиною єдиного/цілісного майнового комплексу з перевалки зернових вантажів морського терміналу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТІС-ЗЕРНО», розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівським район, Визирська сільська рада, вулиця 1-й кілометр автодороги порту «Южний», будинок 1 «А», оскільки нерозривно повязаний з ЦМК технологічним виробничим процесом, який включає перевантаження зернових та вантажів насипом з вагонів-зерновозів і автотранспорту на криті склади Д-2, Д-3, Д-7, Д-8, 14-С1, 14-С2, Д-5 з наступним відвантаженням на морські судна на причалі №16 ТОВ «ТІС-ЗЕРНО», у тому числі очистку, сушку, тимчасове зберігання зерна, тобто являється необхідним єдиному/цілісному майновому комплексу з перевалки зернових вантажів морського терміналу ТОВ «ТІС-ЗЕРНО», а згідно Закону України «Про морські порти України» морський термінал це розташований у межах морського порту єдиний майновий комплекс, що включає технологічно повязані обєкти портової інфраструктури, отже, згідно ст. 21 та ст. 25 Закону України «Про транспорт», вищезазначений очисно-сушильний вузол з привязкою до існуючих транспортно-технологічних ліній є обєктом транспортної інфраструктури.

Таким чином, обєкт будівництва є обєктом транспортної інфраструктури, оскільки є складовою частиною у технологічному процесі перевалки вантажів, у звязку з чим відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у відповідача не виникло зобовязань щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Визирка і укладення відповідного договору.

Посилання заступника прокурора Одеської області, як підставу віднесення обєкту будівництва до тієї чи іншої категорії обєктів відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки очисно-сушильний вузол згідно з положеннями чинного законодавства, так і згідно його характеристик та застосування в процесі перевалки вантажу, відноситься до обєктів транспортної інфраструктури, а тому його визначеність не може обмежуватись лише кодами класифікації обєктів будівництва.

З огляду на встановлені обставини справи, а також враховуючи відсутність правових підстав для сплати відповідачем пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо недоведеності позивачем наявності правових підстав для нарахування збитків.

Отже, рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 р. по справі № 916/1773/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 267-282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2018 р. по справі № 916/1773/18 залишити без змін, апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2019 р.

Головуючий суддя : Л.В. Лавриненко

Судді: О.Ю. Аленін

ОСОБА_5