ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа №909/610/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді О.В. Зварич

суддів Н.А. Галушко

Г.Т. Кордюк,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі» (надалі ТзОВ «Гріненерджі») б/н від 10.10.2018р. (вх. № 01-05/780/18 від 25.10.2018р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018р.

(суддя Ю.І. Грица; повний текст рішення складено 03.10.2018р.)

у справі № 909/610/18

за позовом: Фізичної особи - підприємця Перегінець Любові Степанівни (надалі ФОП Перегінець Л.С.)

до відповідача: ТзОВ «Гріненерджі»

про стягнення коштів,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Галайський О.В. - адвокат (ордер серія ЛВ № 132077 від 12.11.2018р.),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

10.07.2018р. ФОП Перегінець Л.С. звернулась до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ «Гріненерджі» про стягнення суми заборгованості в розмірі 197354,27 грн., з яких: заборгованість за проданий товар - 123666,00 грн., пеня - 45538,32 грн., відсотки річних - 4960,19 грн., інфляційні втрати - 23189,73 грн.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018р. у справі №909/610/18 (суддя Ю.І. Грица) позов (з врахуванням зменшених вимог) задоволено. Стягнуто з ТзОВ «Гріненерджі» на користь ФОП Перегінець Л.С. - 123666,00 грн. заборгованості за поставлений та неоплачений товар, 1854,99 грн. судового збору (а.с. 65-72).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 05.10.2016р. між ФОП Перегінець Л.С. (Продавець) та ТзОВ "Гріненерджі" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 2, відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити дрова паливні (тверда та м"яка порода у співвідношенні не менше 60/40%) (Товар). Суд вказав, що доказом виконання позивачем взятих на себе зобов"язань щодо поставки товарів, що становить предмет договору, є накладні, копії яких містяться в матеріалах справи. Крім того, 10.10.2017р. між ФОП Перегінець Л.С. (Продавець) та ТзОВ "Гріненерджі" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 01/2017. Однак, розрахунки за поставлені товари не проводилися, внаслідок чого у Покупця утворилася заборгованість перед

Продавцем в сумі 123666,00 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, який підписано та скріплено печатками сторін. Місцевий господарський суд зазначив, що з метою досудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачу претензію №4 від 23.04.2018р. з вимогою оплатити заборгованість в сумі 123666,00 грн., яка останнім залишена без розгляду. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений та неоплачений товар в сумі 123666,00 грн. є обгрунтованою та підтверджується матеріалами справи, отже підлягає задоволенню.

Разом з тим, місцевий господарський суд, розглянувши клопотання позивача б/н і б/д (вх. № 13368/18 від 04.09.2018р.) щодо залишення без розгляду позовних вимог ФОП Перегінець Л.С. до ТзОВ «Гріненерджі» в частині стягнення штрафних санкцій (а.с. 61), врахував закріплений ст. 129 Конституції України принцип диспозитивності учасників судового процесу, зокрема, диспозитивний характер прав позивача, які визначено ст. 46 ГПК України, щодо права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог задоволив дане клопотання та розглянув справу відповідно до змінених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Гріненерджі» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018р. у справі №909/610/18, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Скаржник вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Зазначає, що на підтвердження своїх вимог позивач долучив до матеріалів справи накладні, по яких неможливо будь-яким чином співставити дані з укладеними між сторонами договорами. Ці накладні не містять посилань на укладені між сторонами договори. Крім того, скаржник вказує, що накладні містять два підписи осіб, які здали та прийняли продукцію. Однак, чиї це підписи і кому належать, хто відпускав і кому товар не зрозуміло. Скаржник стверджує, що жодної уповноваженої особи на прийом продукції, відмінної від директора Товариства немає, жодної довіреності на прийняття продукції не видавалося. Скаржник вказує, що відповідно до п. 3.2 спірних договорів Продавець зобов`язується передати Покупцю товар після проведення оплати згідно виставлених рахунків. Разом з тим, жодних рахунків позивачем не надано, такі в матеріалах справи відсутні. Також скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що факт наявності заборгованості в сумі 123666,00 грн. підтверджується актом звірки взаєморозрахунків. На його думку, акти звірки не можуть використовуватись як письмова форма визнання боргу. Скаржник вказує на те, що даний акт не містить посилань на умови договору, складений за інший період, ніж визначений у позовній заяві та суми боргу не відповідають сумі, зазначеній у позовній заяві. Акт звірки взаєморозрахунків не вважається документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобов`язання за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам, що ставляться до первинних документів. Крім того, скаржник вважає, що позовну заяву подано з порушенням порядку об`єднання декількох вимог, передбаченого ст. 173 ГПК України. Зокрема зазначає, що кожна окрема заборгованість за невиконання кожного окремого договору є самостійним предметом позову та виникає з різних підстав (невиконання кожного окремого договору) і не можуть бути об`єднані в одну єдину вимогу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач не надав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі

Позивач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника. Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 15.02.2019р. обізнаний з датою, часом і місцем розгляду справи.

Суд не визнавав обов'язковою явку в судове засідання уповноважених представників сторін у справі. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

05.10.2016р. між ФОП Перегінець Л.С. (Продавець) та ТзОВ "Гріненерджі" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 2, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити дрова паливні (тверда та м"яка порода у співвідношенні не менше 60/40%) (надалі іменується товар) (а.с. 14).

Згідно із п. 2.1 договору вартість однієї (одиниці товару) складає: 370 грн./м. куб - дрова паливні хвойної та м`якої породи; 440 грн./м. куб - дрова паливні твердої породи.

При необхідності вартість може коригуватись: - при внесення за пропозицією Покупця змін в обсяги і зміст роботи; - при прийнятті нових законодавчих або нормативних актів, що впливають на вартість (п. 2.2 договору).

Пунктами 3.1, 3.2 договору сторони обумовили, що передача товару вказаного у п.1.1 даного договору, здійснюється за місцем знаходження Покупця. Продавець зобов`язується передати Покупцю товар після проведення оплати згідно виставлених рахунків.

Відповідно до п. 4.1 договору право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від Продавця до Покупця в момент отримання Продавцем передачі товару.

Сторони по договору за неналежне виконання своїх зобов`язань несуть відповідальність згідно законодавства України та умов цього договору. Під ухиленням від оплати слід вважати невиконання Покупцем повної або часткової оплати товару (п.п. 5.1, 5.3 договору).

В подальшому додатковою угодою № 1 від 30.01.2017р. до договору купівлі-продажу №2 внесено зміни до пункту 2.1 розділу 2 договору, а саме викладеного його в наступній редакції: - вартість (однієї одиниці товару) складає: 400 грн./м. куб - дрова паливні хвойної та м`якої породи; 470 грн./м. куб - дрова паливні твердої породи (п. 1). Згідно із п. 5 дана угода вступає в силу з дня підписання та діє до 15 квітня 2017 року. Вказана угода підписана сторонами та скріплена їхніми печатками (а.с. 15).

10.10.2017р. між ФОП Перегінець Л.С. (Продавець) та ТзОВ "Гріненерджі" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 01/2017 аналогічного змісту, відповідно до п.2.1 якого вартість (однієї одиниці товару) складає: 480 грн./м. куб - дрова паливні хвойної та м`якої породи; 570 грн./м. куб - дрова паливні твердої породи ( а.с. 16).

В матеріалах справи містяться копії накладних на поставку дров паливних за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року на загальну суму 81425,00 грн., які оспорюються відповідачем (а.с.25-34).

Як зазначає позивач у позовній заяві, розрахунки відповідачем за поставлені позивачем товари згідно вищезазначених договорів купівлі-продажу № 2 від 05.10.2016р. та № 01/2017 від 10.10.2017р. не проводилися, внаслідок чого у відповідача станом на 28.02.2018р. утворилась заборгованість перед позивачем згідно укладених договорів в сумі 123666,00 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, який підписано та скріплено печатками сторін (а.с. 24).

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачу претензію №4 від 23.04.2018р. з вимогою оплатити заборгованість в сумі 123666,00 грн. (а.с. 13). Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

Як встановлено судом, між ФОП Перегінець Л.С. (Продавець) та ТзОВ «Гріненерджі» (Покупець) 05.10.2016р. укладено договір купівлі-продажу № 2, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов"язується прийняти й оплатити вартість дров паливних.

В подальшому договір купівлі-продажу № 2 поновлено шляхом підписання 10.10.2017р. між ФОП Перегінець Л.С. (Продавець) та ТзОВ "Гріненерджі" (Покупець) нового договору купівлі-продажу № 01/2017 аналогічного змісту.

Наведені обставини спростовують доводи скаржника про те, що позовну заяву подано з порушенням порядку об`єднання декількох вимог, передбаченого ст. 173 ГПК України.

На виконання зобов`язань за даними договорами позивач здійснив поставку товару (дрова паливні тверда та м"яка порода) відповідачу згідно наявних в матеріалах справи копій накладних. Факт виконання поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем підтверджується підписом у відповідній графі про отримання: «Головний бухгалтер прийняв» (а.с. 25-34).

Разом з тим, розрахунки за поставлений позивачем товар належним чином відповідачем не проводились, внаслідок чого у Покупця утворилась заборгованість перед Продавцем в сумі 123666,00 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, який підписано та скріплено печатками сторін. (а.с. 24).

З наявних в матеріалах справи копій накладних вбачається, що загальна сума поставки товару становить 81425,00 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що між сторонами підписано акти звірки взаєморозрахунків за договорами № 2 від 05.10.2016р. та № 01/2017 від 10.10.2017р. (а.с. 17-24).

В матеріалах справи відсутні накладні, зазначені в акті звірки взаєморозрахунків станом за період грудень 2017 року за договором 01/2017 від 10.10.2017р. на загальну суму 28386,00 грн. (а.с. 22).

В акті звірки взаєморозрахунків станом за період грудень 2016 року за договором № 2 від 05.10.2016р. зазначено, що початкове сальдо станом на 06.12.2016р. становить 23855,00 грн. (а.с.17).

Таким чином, з наведеного вбачається 81425,00 грн. + 28385,00 грн. = 109811,00 грн. + 23855,00 грн. (початкове сальдо) = 133666,00 грн. - 10000,00 грн. оплачено відповідачем (а.с.18) = 123666,00 грн.

Отже матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 123666,00 грн. за поставлений та неоплачений товар.

З урахуванням вищеописаних норм права та матеріалів справи колегія суддів констатує наявність правових підстав щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений та неоплачений товар в сумі 123666,00 грн.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження скаржника про те, що по вищезазначених накладних ним не було отримано товару від позивача у зв`язку з відсутністю довіреності у представника, з огляду на таке.

Довіреність відповідно до статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинним, проте не єдиним документиом, який підтверджує факт господарської операції і передачі товару. Відсутність довіреності на отримання матеріальних цінностей за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Щодо тверджень скаржника про помилковість висновку суду першої інстанції, що факт наявності заборгованості в сумі 123666,00 грн. підтверджується актом звірки взаєморозрахунків, оскільки на думку скаржника акти звірки не можуть використовуватись, як письмова форма визнання боргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до вимог цивільного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб'єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання боржником такого боргу та відображення його у своєму бухгалтерському обліку.

Суд апеляційної інстанції встановив, що акти звірки взаєморозрахунків за договорами № 2 від 05.10.2016р. та № 01/2017 від 10.10.2017р. підписані та скріплені печатками сторін без жодних застережень та зауважень, крім того в акті за договором №01/2017 від 10.10.2017р. відображена сума основного боргу в розмірі 123666,00 грн. Отже, підписавши його без жодних застережень, відповідач визнав існуючу перед ФОП Перегінець Л.С. заборгованість в сумі 123666,00 грн.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що акти звірки взаємних розрахунків підписані відповідачем є доказами, що свідчать про фактичне визнання ним наявної перед позивачем заборгованості за поставлений товар.

Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018р. у справі №909/610/18.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Варто зазначити, що обов'язок суду обґрунтувати своє рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін проти України» від 10.02.2010, набуло статусу остаточного 10.05.2011).

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі» б/н від 10.10.2018р. (вх. № 01-05/780/18 від 25.10.2018р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2018р. у справі № 909/610/18 - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.А. Галушко

Г.Т. Кордюк