ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа № 910/94/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

на рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2018 р. (повне рішення складено 20.06.2018 р.)

у справі № 910/94/18 (суддя - Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Крименерго"

про стягнення заборгованості у розмірі 10251,04 грн та розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - позивач) звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Крименерго" (далі - відповідач) про:

- стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 4888 від 29.10.2004 р. у розмірі 10251,04 грн;

- розірвання договору про постачання електричної енергії № 4888 від 29.10.2004 р.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" здійснило попередню оплату за послуги постачання електроенергії у розмірі 20229,67 грн, а фактично спожило такі послуги на суму 9978,63 грн, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 10251,04 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.02.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/94/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

До суду першої інстанції 26.03.2018 р. від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Крименерго" просило застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 10251,04 грн на підставі ст. 257 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.05.2018 р. (повне рішення складено 20.06.2018 р.) у справі № 910/94/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" задоволено частково, розірвано договір про постачання електричної енергії № 4888 від 29.10.2004 р., у задоволенні позовних про стягнення заборгованості у розмірі 10251,04 грн відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 10251,04 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та неповно досліджено обставини, які мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач, зокрема, зазначає, що судом належним чином не досліджено наданий Акт звірки взаєморозрахунків з постачальником за період з 01.01.2014 р. по 12.08.2015 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" у справі № 910/94/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікова І.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" у справі № 910/94/18 залишено без руху.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/2569/18 від 28.08.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/94/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/94/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікова І.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Чорна Л.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/94/18 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та заперечень на відзив.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/3062/18 від 25.09.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/94/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/94/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікова І.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 р. розгляд справи призначено на 23.10.2018 р.

Суд зазначає, що Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 р. визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03.10.2018 р., про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 р. опубліковано відповідне повідомлення. Отже в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 р. справу № 910/94/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/94/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 р. справу № 910/94/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 23.01.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/330/19 від 22.01.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/94/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/94/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 р. справу № 910/94/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначеному засіданні суду 23.01.2019 р. представником позивача надано пояснення по суті апеляційної скарги та оголошено перерву у розгляді справи до 19.02.2019 р.

У засідання суду, призначене на 19.02.2019 р., представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні 23.01.2019 р., перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 29.10.2004 р. між відповідачем (постачальник) та позивачем (споживач) укладено договір № 4888 про постачання електричної енергії, відповідно до розділу 1 якого постачальник поставляє електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі відповідно до умов цього договору та додатків до нього, які є його невід'ємними частинами.

Постачальник зобов'язаний поставляти споживачу електроенергію, як різновид товару, в об'ємах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 договору (додаток № 1 "Об'єми поставки електроенергії споживачу та субспоживачу") (п. 2.1.2 договору).

Також, відповідно до п. 5.1 договору для визначення договірних величин споживання електроенергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 15 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електроенергії (додаток № 1 "Об'єми поставки електроенергії споживачу та субспоживачу"). У випадку ненадання споживачем зазначених вище відомостей у визначений строк розмір очікуваного споживання електроенергії (потужності) на наступний рік встановлюються постачальником на рівні фактичних показників відповідних періодів поточного року.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що порядок визначення граничної величини споживання електроенергії обумовлюється в додатках № 4.1, № 4.2 "Порядок розрахунків" до вищезазначеного договору.

Відповідно до п. 7.8 договору на підставі показників засобів обліку електроенергії повинні бути оформлені наступні документи: Акт про об'єми переданої електроенергії по формі додатка № 2 до цього договору; Акт результатів вимірювань електричної потужності.

Перевірка стану розрахунків за електричну енергію проводиться за розрахунковий період щомісячно і оформлюється Актом звірки між споживачем та постачальником, який споживач зобов'язаний повернути підписаним до наступного розрахункового періоду (п. 7.2 договору).

Згідно з п. 7.10 укладеного договору розмір авансового платежу за обсяг електроенергії, необхідний для строку дії аварійної броні до повного відключення споживача, визначається відповідно до додатку № 11 "Обов'язковий порядок створення та використання накопичувального авансу" та відповідно до акта технологічної броні. Обсяги електроенергії, яка постачається відповідно до акту аварійної та технологічної броні, визначається відповідно до розміру здійсненого авансового платежу.

Всі додатки до цього договору, а саме № № 1, 2, 3.1, 4.1, 6, 7, 10, 12 (у тому числі обопільно погоджені сторонами графіки погашення заборгованості та акт аварійної та технологічної броні, за наявності), а також письмові повідомлення про встановлення договірних (граничних) величин електроенергії та потужності є невід'ємними частинами цього договору (п. 9.1 договору).

Договір вступає в силу з дня підписання та діє до 31.12.2004 р., а в частині розрахунків до повного завершення. Цей договір вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про розірвання цього договору або про його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший строк за ініціативою будь-якої зі сторін у порядку, визначеному законодавством України (п. 9.5 договору).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" було здійснено попередню оплату за послуги постачання електроенергії у розмірі 6649,07 грн відповідно до платіжного доручення № 1407610 від 28.03.2014 р. за період з 27.03.2014 р. по 26.04.2014 р., а також 13580,60 грн відповідно до платіжного доручення № 1232158 від 24.02.2014 р. за період з 27.02.2014 р. року по 26.03.2014 р.

Разом з цим позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зазначає, що фактично Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" використано природного газу на суму 9978,63 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, позивач відповідно до умов договору № 4888 від 29.10.2004 р. перерахував відповідачу попередню оплату за послуги постачання електроенергії у сумі 20229,67 грн, а саме: 6649,07 грн відповідно до платіжного доручення № 1407610 від 28.03.2014 р. за період з 27.03.2014 р. по 26.04.2014 р., а також 13580,60 грн відповідно до платіжного доручення № 11232158 від 24.02.2014 р. за період з 27.02.2014 р. року по 26.03.2014 р.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що позивачем не надано жодного належного та допустимого у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження розміру фактично спожитого природного газу, за який було сплачено попередню оплату у відповідні періоди.

При цьому, судом обґрунтовано не прийнято як належний доказ наявності у відповідача заборгованості в сумі 10251,04 грн, долучену до позовної заяви копію Акту звірки взаєморозрахунків з постачальником за період з 01.01.2014 р. по 12.08.2015 р., оскільки вказаний акт не підписаний відповідачем, а відомості, зазначені у ньому, не підтверджуються жодними первинними та бухгалтерськими документами.

При цьому, відповідно до п. 7.2 договору перевірка стану розрахунків за електричну енергію проводиться за розрахунковий період щомісячно і оформлюється Актом звірки між споживачем та постачальником, який споживач зобов'язаний повернути підписаним до наступного розрахункового періоду.

Однак, надана позивачем копія акту не відповідає вимогам, визначеним договором, оскільки не містить підпису постачальника. У зв'язку із викладеним вище, суд позбавлений можливості встановити обсяги спожитого природного газу позивачем згідно з умовами договору № 4888 від 29.10.2004 р., а отже і факт наявності невикористаного природного газу на суму 10251,04 грн, заявлену до стягнення Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк".

За вказаних обставин колегія суддів вважає правомірним висновок Господарського суду м. Києва стосовно необгрунтованості позовних вимог в частині стягнення 10251,04 грн попередньої оплати за договором № 4888 від 29.10.2004 р.

При цьому, як уже було зазначено, заперечуючи проти позову, Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Крименерго" у відзиві на позовну заяву просило суд першої інстанції застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 10251,04 грн на підставі ст. 257 Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Також відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки Господарський суд м. Києва, розглянувши позов по суті, прийшов до правомірного висновку про відсутність порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, в частині стягнення 10251,04 грн попередньої оплати, відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності до вказаних вимог.

Стосовно вимог Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в частині розірвання договору про постачання електричної енергії № 4888 від 29.10.2004 р., апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підстави для розірвання договору встановлені ст. ст. 651, 652 ЦК України, згідно з якими договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною, а також у разі істотної зміни обставин.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Також відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до вже згаданого п. 9.5 договору останній вступає в силу з дня підписання та діє до 31.12.2004 р., а в частині розрахунків до повного завершення. Цей договір вважається щорічно подовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про розірвання цього договору або про його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший строк за ініціативою будь-якої зі сторін в порядку, визначеному законодавством України.

У рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 р., зокрема, зазначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами; встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

З урахуванням частини другої статті 124 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 р. приписи статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Таким чином місцевим господарським судом правомірно зазначено, що недотримання вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності не позбавляє права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання договору.

Отже рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору про постачання електричної енергії № 4888 від 29.10.2004 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Крименерго", є обґрунтованим та таким, що базується на приписах закону.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку стосовно часткового задоволення позовних вимог у даній справі, а саме розірвання договору про постачання електричної енергії № 4888 від 29.10.2004 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Крименерго".

При цьому, доводи апеляційної скарги позивача стосовно неналежного дослідження Акту звірки взаєморозрахунків з постачальником за період з 01.01.2014 р. по 12.08.2015 р. є необґрунтованими та повністю спростовуються вищенаведеними твердженнями суду.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2018 р. у справі № 910/94/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст складено 20.03.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай