ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/7083/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

здійснивши перегляд у порядку письмового провадження постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 (судді: Смірнова Л. Г., Дідиченко М. А., Пономаренко Є. Ю.) та ухвали Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 (суддя Мудрий С. М.)

за касаційною скаргою Державної іпотечної установи

за заявою Державної іпотечної установи

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова В. В.

до Державної іпотечної установи,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

1. Фабула справи

1.1. У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи про визнання недійсними договору застави майнових прав від 04.02.2015 № Д-3/2015, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" і Державною іпотечною установою; договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.02.2015 № Д-3.1/2015, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" і Державною іпотечною установою, на підставі статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статей 3, 47, 49, 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

1.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 (суддя Лиськов М.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 (судді: Буравльов С. І., Андрієнко В. В., Шапран В. В.), позов задоволено повністю. Визнано недійсними договір застави майнових прав від 04.02.2015 № Д-3/2015 і договір відступлення права вимоги від 04.02.2015 № Д-3.1/2015, укладені між ПАТ "Дельта Банк" і Державною іпотечною установою.

Господарські суди попередніх інстанцій виходили із того, що спірні договори є нікчемними з підстав, передбачених пунктами 1, 5, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та, відповідно, є недійсними з моменту їх вчинення в силу вимог закону, оскільки: по-перше, за спірними договорами ПАТ "Дельта Банк" узяло на себе зобов'язання у виді застави щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій, відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки уклало із відповідачем спірні договори у період, коли діяли запроваджені постановою Національного банку України (далі - НБУ) № 692/БТ обмеження на здійснення кредитних операцій, надання майнових порук та інших зобов'язань та передачу третім особам майна та активів банку без погодження з куратором НБУ (пункт 5 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); по-друге, за спірними договорами ПАТ "Дельта Банк" відмовилося від власних майнових вимог, безоплатно взяло на себе додаткові зобов'язання із передачі майнових прав за кредитними договорами відповідачеві у період, коли ймовірним було настання ризиків, пов'язаних із невиконанням перед відповідачем зобов'язань за договором банківського рахунка внаслідок його неплатоспроможності (пункт 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); по-третє, за спірними договорами Державній іпотечній установі було надано перевагу перед іншими кредиторами банку, оскільки лише відповідачеві було запропоновано укладення договорів застави та відступлення прав вимоги як способу забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунка, за відсутності публічної пропозиції укласти такі договори забезпечення іншим клієнтам банку, що в свою чергу ставить інших кредиторів ПАТ "Дельта Банк" у невигідне становище (пункт 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

1.3. Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 (судді: Плюшко І. А., Владимиренко С. В., Малетич М. М.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 залишено без змін із тих самих підстав, а касаційну скаргу Державної іпотечної установи - без задоволення.

1.4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 і постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018, відмовлено у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 за нововиявленими обставинами.

1.5. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2018, у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у справі № 910/7083/16 відмовлено. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у цій справі залишено без змін.

2. Підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та короткий зміст судових рішень

2.1. У жовтні 2018 року Державна іпотечна установа вкотре звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд рішення місцевого господарського суду у цій справі за нововиявленими обставинами, в якій просила змінити рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 шляхом зазначення у його мотивувальній частині такого: "недотримання ПАТ "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою вимог постанов правління НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 та № 560/БТ від 11.09.2014 не впливає на недійсність договору застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015 та договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) № Д-3.1/2015 від 04.02.2015".

Як на нововиявлені обставини заявник послався на лист від 30.08.2018 № 20-0010/47170, в якому зазначено, що "до повноважень Національного банку не належить встановлення правових підстав недійсності правочинів" і зазначив, що інформація про порядок застосування постанов Правління Національного банку України № 692/БТ, № 560/БТ не була відома заявникові під час розгляду цієї справи, що є істотним та суттєво впливає на правові висновки суду першої інстанції у цій справі.

2.2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 (суддя Мудрий С. М.) у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 за нововиявленими обставинами відмовлено. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у справі № 910/7083/16 залишено без змін.

Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд установив, що наведені відповідачем у заяві як нововиявлені обставини не є такими у розумінні положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України, стосуються переоцінки доказів, вже оцінених судом у процесі розгляду справи.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 (судді: Смірнова Л. Г., Дідиченко М. А., Пономаренко Є. Ю.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 залишено без змін, а апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - без задоволення.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Державна іпотечна установа подала касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2018, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, а рішення місцевого господарського суду від 01.08.2016 змінити шляхом зазначення у його мотивувальній частині такого: "недотримання ПАТ "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою вимог постанов правління НБУ № 692/БТ від 30.10.2014 та № 560/БТ від 11.09.2014 не впливає на недійсність договору застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015 та договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) № Д-3.1/2015 від 04.02.2015".

Підставами для скасування судових рішень відповідач вважає неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, посилаючись на те, що наведені у заяві обставини є нововиявленими, вони існували, не були відомі заявникові на момент розгляду справи та є істотними для розгляду справи.

3.2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві на касаційну скаргу просив залишити без змін оскаржені судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення, стверджуючи про відсутність у цьому випадку нововиявлених обставин у розумінні положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України та наголошуючи на тому, що наведені Державною іпотечною установою у заяві як нововиявлені обставини не спростовують фактів, покладених в основу судового рішення від 01.08.2016, їх урахування судом не мало би наслідком прийняття іншого судового рішення; зазначені обставини не є такими, що не могли би бути відомі заявникові на час розгляду справи; крім того, рішення, про перегляд якого заявником подано заяву, ухвалено 01.08.2016, натомість лист Національного банку України датовано 30.08.2018, тобто його було складено вже після ухвалення зазначеного рішення.

3.3. ПАТ "Дельта Банк" подало відзив на касаційну скаргу і заяву про визнання поважними причин пропуску строку для подання відзиву на касаційну скаргу та поновлення такого строку. У відзиві на касаційну скаргу просило відмовити у її задоволенні, а оскаржені судові рішення залишити без змін як законні та обґрунтовані.

4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

4.1. Переглянувши оскаржені у справі постанову та ухвалу, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і заперечення на неї, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. За змістом частини 1 статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 320 цього Кодексу є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - окрема процесуальна форма судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. До нововиявлених обставин у розумінні наведених положень належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи; те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність таких обставин для розгляду справи.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення суду. Поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту) чітко розрізняються між собою. Не можуть вважатися такими обставинами подані учасником справи листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Тобто, нові докази, які не існували на час судового розгляду справи, у розумінні положень процесуального законодавства не можуть вважатися нововиявленими обставинами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пункти 27-28 рішення від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії" № 69529/01 і пункт 46 рішення від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" № 2).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії").

4.3. Господарські суди попередніх інстанцій, урахувавши наведені положення процесуального законодавства, надавши оцінку аргументам учасників справи, встановили, що обставини, на які послався заявник - Державна іпотечна установа як на нововиявлені (зокрема стосовно порядку застосування постанов правління НБУ), не є такими у розумінні положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, сам по собі факт відсутності у НБУ повноважень на встановлення правових підстав визнання недійсності правочинів, про що зазначено у листі від 30.08.2018 № 20-0010/47170, не спростовує фактів, які було покладено в основу судового рішення (укладення спірних договорів із порушенням вимог законодавства), про перегляд якого за нововиявленими обставинами звернулася Державна іпотечна установа; не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається; врахування таких обставин судом не мало би наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було ним ухвалено.

Крім того, лист НБУ від 30.08.2018 № 20-0010/47170 складено вже після ухвалення у цій справі рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016, яке відповідач просить переглянути за нововиявленими обставинами.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що у листі від 30.08.2018 № 20-0010/47170 НБУ не визначив правовий порядок застосування положень постанови правління НБУ № 692/БТ, а застереження НБУ у цьому листі, щодо його компетенції не належить встановлення правових підстав визнання недійсності правочинів, не впливає на статус відповідної постанови та не є нововиявленою обставиною у розумінні положень частин 1, 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України.

Ураховуючи викладене, перевіривши обґрунтованість наведених заявником доводів щодо наявності/відсутності нововиявлених обставин у цьому випадку, господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що наведені Державною іпотечною установою мотиви перегляду рішення у справі не можна вважати такими, що свідчать про наявність нововиявлених обставин.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

За змістом частини 1 статті 309 цього кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.2. Викладені у касаційній скарзі аргументи відповідача щодо наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не можуть бути підставою для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки вони не спростовують установленого судами та ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм процесуального права.

5.3. Ураховуючи викладене, беручи до уваги обставини, встановлені судами, а також те, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми процесуального права, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржених судових рішень у справі та задоволення касаційної скарги.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки підстав для скасування постанови та ухвали, а також задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 у справі № 910/7083/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак