Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/12/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-215 від 19.11.2018р (адвокат - свідоцтво серія КС №6780/10 від 27.06.2018р)

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Житомирського національного агроекологічного університету (м.Житомир)

про стягнення 5269,64грн.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Житомирського національного агроекологічного університету про стягнення 5269,64грн, з яких: 2634,74грн пені, 425,06грн 3% річних та 2209,84грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.01.2019р, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.02.2019р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.02.2019р розгляд справи по суті відкладено 19.03.2019р.

Представник позивача в судовому засіданні 19.03.2019р позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов не подав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №879 про вручення 25.02.2019р відповідачу рекомендованого листа (а.с.64).

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи те, що неявка в засідання суду представника відповідача та неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2013р між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Житомирським національним агроекологічним університетом (покупець/відповідач) укладено договір №490/14-ТЕ(Т)-10 купівлі-продажу природного газу (далі-договір) (а.с.18-23).

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно п.1.2 договору сторони погодили, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3 договору).

За умовами п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної плати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.11.1 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печаткам сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Судом встановлено, що додатковими угодами №1 від 07 березня 2014 року, №2 від 19 травня 2014 року та №3 від 30 січня 2015 року сторонами вносилися зміни до вищенаведеного договору щодо ціни, банківських реквізитів, предмету договору, кількості та якості газу тощо.

Вищенаведені додаткові угоди також підписані повноважними представниками сторін та скріплені відтисками печаток цих юридичних осіб.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №490/14-ТЕ(Т)-10 від 30.12.2013р щодо своєчасного проведення оплати за природний газ позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2634,74грн пені, 425,06грн 3% річних та 2209,84грн інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Нормоюст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 договору сторони, зокрема погодили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору сторони передбачили, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору, позивач у період з січня по червень 2014р, а також з жовтня по грудень 2014р передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 148763,10грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі природного газу (а.с. 27-35).

Як пояснив представник позивача під час судового засідання 19.03.2019р та, що також вбачається з наданих позивачем документів, відповідачем було проведено розрахунки за поставлений газ на загальну суму 148763,10грн, зокрема ним були здійснені проплати на рахунки позивача, а саме: 04.02.2014р 42250,50грн, 28.04.2014р 25374,92грн, 05.08.2014р 2630,19грн, 22.10.2014р 2174,59грн, 05.12.2014р 41544,84грн, 15.12.2014р 34788,06грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою позивача по договору №490/14-ТЕ(Т)-10 за період з 01.12.2013р по 31.01.2018р (а.с.37).

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання свого грошового зобов'язання з оплати природного газу, позивач заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 2634,74грн, нараховану наступним чином:

- у період з 15.03.2014р по 27.04.2014р (сума боргу за лютий 2014 - 25374,92грн) сума пені становить 451,88грн;

- у період з 15.04.2014р по 04.08.2014р (сума боргу за березень 2014р - 14367,17грн) сума пені становить 882,50грн; у період з 05.08.2014р по 13.10.2014р (сума боргу за березень 2014 - 11736,98грн) сума пені становить 562,73грн;

- у період з 15.05.2014р по 04.12.2014р (сума боргу за квітень 2014р - 2630,19грн) сума пені становить 344,81грн;

- у період з 17.06.2014р по 04.12.2014р (сума боргу за травень 2014р - 2174,59грн) сума пені становить 247,90грн;

- у період з 15.07.2014р по 04.12.2014р (сума боргу за червень 2014р - 922,98грн) сума пені становить 91,77грн; 8грн складає 91,77грн;

- у період з 15.11.2014р по 04.12.2014р (сума боргу за жовтень 2014р - 3464,15грн) сума пені становить 53,15грн.

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми пені, господарський суд встановив, що вказані нарахування проведено вірно, у відповідності до вимог чинного законодавства і умов договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2634,74грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз зазначених норм права та умов укладеного між сторонами договору, дає підстави для висновку, що порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару є підставою для нарахування визначених ст.625 ЦК України платежів, які є матеріальними втратами кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на компенсацію за користування утримуваними боржником грошовими коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017р у справі № 906/1072/15.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Господарський суд, перевіривши за допомогою програми "Ліга:Закон" здійснені позивачем нарахування 3% річних (розрахунок а.с.14-17) встановив, що правомірними за визначені позивачем періоди:

- з 15.03.2014р - 27.04.2014р (сума боргу 25374,92грн, кількість днів прострочення - 44) є нарахування 3% річних в сумі 91,77грн;

- з 15.04.2014р - 04.08.2014р (сума боргу 14367,17грн, кількість днів прострочення - 112) є нарахування 3% річних в сумі 132,26грн;

- з 05.08.2014р - 21.10.2014р (сума боргу 11736,98грн, кількість днів прострочення - 78) є нарахування 3% річних в сумі 75,25грн;

- з 22.10.2014р - 04.12.2014р (сума боргу 9562,39грн, кількість днів прострочення - 44) є нарахування 3% річних в сумі 34,58грн;

- з 15.05.2014р - 04.12.2014р (сума боргу 2630,19грн, кількість днів прострочення 204) є нарахування 3% річних в сумі 44,10грн;

- з 17.06.2014р - 04.12.2014р (сума боргу 2174,59грн, кількість днів прострочення 171) є нарахування 3% річних в сумі 30,56грн;

- з 15.07.2014р - 04.12.2014р (сума боргу 922,98грн, кількість днів прострочення 143) є нарахування 3% річних в сумі 10,85грн;

- з 15.11.2014р - 04.12.2014р (сума боргу 3464,15грн, кількість днів прострочення 20) є нарахування 3% річних в сумі 5,69грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 425,06грн (91,77грн + 132,26грн + 75,25грн+34,58грн+44,10грн+30,56грн+10,85грн+5,69грн).

Здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат, суд встановив, що правомірним є нарахування інфляційних втрат в сумі 2128,68грн, а саме:

- у період 01.05.2014р - 31.07.2014р на суму боргу 14367,17грн, сума інфляційних втрат становить 755,33грн;

- у період 01.08.2014р - 30.09.2014р на суму боргу 11736,98грн, сума інфляційних втрат становить 436,99грн;

- у період 01.10.2014р - 30.11.2014р на суму боргу 9562,39грн, сума інфляційних втрат становить 415,54грн;

- у період 01.06.2014р - 31.12.2014р на суму боргу 2630,19грн, сума інфляційних втрат становить 256,45грн;

- у період 01.07.2014р - 31.12.2014р на суму боргу 2174,59грн, сума інфляційних втрат становить 188,40грн;

- у період 01.08.2014р - 31.12.2014р на суму боргу 922,98грн, сума інфляційних втрат становить 75,97грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 2128,68грн (755,33грн+436,99грн+415,54грн+256,45грн+188,40грн+75,97грн). В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 81,16грн (2209,84грн - 2128,68грн = 81,16грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2634,74грн пені, 425,06грн 3% річних, 2128,68грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 81,16грн суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житомирського національного агроекологічного університету (10008, Житомирська область, м.Житомир, бульвар Старий, буд.7; ідентифікаційний код 00493681) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720):

- 2634,74грн пені,

- 425,06грн 3% річних,

- 2128,68грн інфляційних втрат,

- 1734,86грн судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.03.19

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу,

2, 3 - сторонам (рек. з повід.).