ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.2019                      Справа № 905/2037/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Цакадзе М.А.

розглянувши матеріали справи

за позовом: Акціонерне товариство “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь

до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”, м. Авдіївка

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця”, м. Київ в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”, м. Дніпро

про стягнення 23895,80грн.

Представники сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився;

від третьої особи: не з’явився.

В судовому засіданні оголошувалась

перерва з 28.03.2019 по 11.03.2019

Суть спору: Позивач, Акціонерне товариство “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”, м. Авдіївка про стягнення вартості недостачі в сумі 23895,80грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перевезення залізницею була виявлена вагова нестача вантажу в кількості 5200кг у залізничному вагоні №60356615, про що складено комерційний акт №466001/79 від 13.04.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.11.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2037/18; справу №905/2037/18 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”.

10.01.2019 від відповідача надійшов відзив №11/10/09 від 08.01.2019 на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» в квітні 2018 року зі станції Авдіївка Донецької залізниці відправлено на станцію Нікополь Придніпровської залізниці для позивача коксік всякий у вагоні №60356615, який був прийнятий залізницею до перевезення по залізничній накладній № 49142417 (основна), №47768452 (досильна). Вказана продукція була направлена на адресу ПАТ “Нікопольський завод феросплавів” на підставі договору постачання № 012/18-03 від 15.12.2017, укладеного між ПрАТ «МК «Азовсталь» та АТ «Нікопольський завод феросплавів», відповідно до п.2.1. якого поставка товару здійснюється на умовах СРТ – залізнична станція Нікополь Придніпровської залізниці. Перехід права власності від постачальника до покупця на товар відбувається з дати здачі товару першому перевізникові для доставки покупцеві (вантажоодержувачу) залізничним транспортом, що підтверджується штампом станції відправлення на залізничній накладній. Тому перехід права власності на вугільну продукцію, відвантажену у вагоні № 60356615, який був прийнятий залізницею до перевезення по залізничній накладній №49142417, відбувся в момент передачі залізниці вказаного вантажу, і, відповідно, власником вантажу є саме позивач на підставі договору. Відповідач стверджує, що ним були внесені відповідні відомості у залізничну накладну, а в свою чергу, залізниця прийняла вантаж без зауважень та претензій до маси. У відповідності до комерційного акту було встановлено невідповідність маси вантажу вказаній у перевізному документі з масою вантажу зваженої фактично, при цьому різниця в масі вантажу в вагон вміститися не могла, отже не міг бути наданий до перевезення, отже і право власності на цей вантаж до позивача не переходило. Крім того, відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок нестачі є необґрунтованим.

20.12.2018 та 17.01.2019 позивача надав через канцелярію суду відповідь на відзив №2018.12.18/53-4016, посилаючись на те, що саме вантажовідправник несе відповідальність за правильність відомостей, які ним вносяться до залізничної накладної, і оскільки при контрольному огляді та зважуванні спірного вагону залізницею було встановлено відсутність порушення маркування вантажу у вагоні та відсутність течі вантажу, про що складено відповідні комерційні акти, тому відповідач як вантажовідправник невірно зазначив масу вантажу у залізничній накладній № 49142417. Різниця у масі, зазначеній у залізничній накладній та масі, зафіксованій у комерційному акті підлягає відшкодуванню саме відповідачем, оскільки вартість вантажу була повністю сплачена Публічним акціонерним товариством “Нікопольський завод феросплавів” відповідно до рахунку №91438105 від 07.04.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/2037/18 на 30 (тридцять) днів; відкладено підготовче засідання на 17.01.2019.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.01.2019 відкладено підготовче засідання на 07.02.2019.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.02.2019 закрито підготовче провадження у справі № 905/2037/18; призначено розгляд справи по суті на 28.02.2019.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 28.03.2019 по 11.03.2019.

В підготовчих засіданнях позивач наполягав на задоволені позовних вимог, позивач надавав клопотання про розгляд справи без його участі, суд задовольняє означене клопотання.

Відповідач в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” в судові засідання не з’явилась, пояснень по суті спору не надала, про дату, місце та час судових засідань була повідомлена належним чином шляхом направлення ухвал на її юридичну адресу.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.

07.04.2018 зі станції Авдіївка Донецької залізниці відправником, ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», на станцію призначення Нікополь Придніпровської залізниці, одержувач ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (найменування товариства було змінено на Акціонерне товариство “Нікопольський завод феросплавів”), відправлено за залізничною накладною № 49142417 вантаж - коксік всякий, насипом, вологий.

Згідно відміток у цій накладній, вантаж маркований продольною смугою вздовж вагону вапном. Загальна кількість вагонів – 11. Загальна маса вантажу визначена відправником 537650 кг, спосіб визначення маси – на електронних вагах заводський №ВВ100-Э-091 відправником. Завантажено вантаж у вагон вантажовідправником.

Відповідно до відомості вагонів до накладної № 49142417 від 07.04.2018, за вказаною накладною відправлено у тому числі й вагон № 60356615, тара вагона – 22000 кг, вантажопідйомність – 70 т, маса вантажу 51950 кг.

На шляху прямування на станції Синельникове-І 10.04.2018 органом транспорту проведено комісійне перевантажування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниці України та встановлена вагова нестача у вагоні №60356615 – 5200кг при справному перевезенні, про що складено комерційний акт № 466001/37 та направлено цей вагон по накладній досилання № 47768452 від 10.04.2018 на станцію призначення.

Згідно відміток у накладній досилання № 47768452 від 10.04.2018, вагон №60356615, вантаж – коксік всякий, вологий, насипом, маркований продольною смугою вздовж вагону вапном, отримувач – ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».

Після прибуття вагону на станцію Нікополь органом транспорту проведено комісійне перевантажування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниці України та встановлена вагова нестача у спірному вагоні – 5200 кг, складено комерційний акт №466001/79 від 13.04.2018. Згідно розділу «Д» цього комерційного акту, у доповнення до комерційного акту № 453603/37 станції Синельникове-1, при комісійному зважуванні вагона 60356615, що прибув по досилці 47768452 Синельникове-1 до основної відправки вказаної на звороті цього акту, на 100т тензометричних вагонних вагах одержувача, перевірених органами Держстандарту 28/07-17, виявлено менше проти документа на 5200 кг коксику усякого, який у вагоні вміститися не міг.

Різниця проти комерційного акту № 453603/37 станції Синельникове-1 склала більше на 150 кг. По документу коксик усякий, вологий, вантаж маркований повздовжньою смугою вздовж вагона вапном. У дійсності, навантаження згідно комерційному акту № 453603/37 станції Синельникове-1, вище бортів 10 см., шапкоподібне, вантаж маркований повздовжньою смугою вздовж вагона вапном, маркування не порушене, без виїмок та поглиблень. Вагон бездвірний, люка закриті, течі вантажу не було. Комісійне зважування, з зупинкою без роз’єднання проводили прийомоздавальник Дорошенко, представник одержувача Борщевська, заст.ДС Гулега, зважування проводилось двічі, нестача вантажу підтвердилась.

Матеріали справи свідчать, що ПрАТ «МК «Азовсталь» виставив позивачу рахунок-фактуру № 91438105 від 07.04.2018 до договору № 012/18-03 від 15.12.2017 на загальну суму 1229588,40 грн., який оплачений позивачем за платіжним дорученням №224158 від 30.05.2018. Згідно з цим рахунком вартість 1 тони коксіку усякого складає 5907,20 грн. без ПДВ.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем з урахуванням норми недостачі вантажу 2 % становить 23895,80грн., які пред’явлено до стягнення з вантажовідправника.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено           відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі – Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною другою статті 307 Господарського кодексу України.

Отже, залізнична накладна №49142417 свідчить про укладення між вантажовідправником і залізницею - перевізником договору перевезення вантажу на користь позивача.

Статтею 918 Цивільного кодексу України встановлено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (частина перша названої статті).

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

На підставі ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів.

Згідно зі статтею 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Виходячи із встановлених у комерційному акті обставин, які свідчать про те, що вантаж, який завантажений засобами відправника на станцію призначення прибув у технічно справному стані, за відсутністю ознак втрати вантажу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності за недостачу вантажу перевізника.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Пунктом 2 розділу 28 Правил складання актів (стаття 129 Статуту залізниць України) затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.02.2002 за № 567/6855, комерційні акти складаються для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Дослідивши наявні в матеріалах справи залізничні накладні та комерційний акт №466001/79 від 13.04.2018, суд дійшов висновку, що оскільки вагон № 60356615 не містив ознак непридатності для перевезення вантажу (коксик усякий) у комерційному відношенні, тобто вагон бездвірний, люка закриті, течі вантажу не має, маркування вантажу не порушено, виїмок та поглиблень не має, тому є підстави вважати, що відповідачем при завантаженні вагону та заповненні залізничної накладної було невірно вказано масу вантажу, переданого до перевезення, що також підтверджується записом у комерційному акті: «виявлено менше проти документа на 5200 кг коксику усякого, який у вагоні вміститися не міг».

Вантажоодержувач за залізничною накладною має певні права та обов’язки як перед перевізником – залізницею, так і відносно вантажовідправника, який за приписами ст. 24 Статуту залізниць України несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Посилання відповідача на те, що відповідач не міг завдати позивачу шкоди оскільки маса вантажу, що зазначена в розрахунку шкоди не могла вміститися у вагон не приймається судом до уваги з огляду на те, що підставою позовних вимог у даному позові є неналежне виконання договору перевезення, який укладений між відповідачем (відправник) та третьою особою на користь позивача, а не договір поставки, який укладений між позивачем (покупець) і ПрАТ «МК «Азовсталь» (постачальник).

В матеріалах справи міститься виставлений ПрАТ «МК «Азовсталь» позивачу рахунок №91438105 від 07.04.2018 на оплату продукції відповідно до накладної №49142417, зокрема, за вагоном №60356615 на загальну суму 1229588,40грн. з ПДВ. Крім того, в матеріалах справи позивач надав копію платіжного доручення №224158 від 30.05.2018 як докази оплати позивачем вантажу.

Суд приймає вищевказані документи як документи, що підтверджують кількість та вартість вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як встановлено судом, розрахунок вартості недостачі вантажу здійснений позивачем з урахуванням норми природної втрати 2 % маси нетто вантажу.

У графі 20 залізничної накладної №49142417 від 07.04.2018 найменування вантажу зазначено, що спірний вантаж – навал, коксик всякий, вологий.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2%.

За даними комерційного акту №466001/79 від 13.04.2018, недостача у вагоні №60356615 складає 5200кг.

За розрахунком суду нестача у вагоні №60356615 склала 24579,86грн. з ПДВ:

51950кг Х 2% = 1039 кг; 5200 кг - 1039 кг = 4161 кг; 4161кг х 7088,64 грн./1000 = 29495,83грн. з ПДВ, де:

51950кг - маса нетто у вагоні,

5200 кг - розмір недостачі за комерційним актом №466001/79 від 13.04.2018,

1039 кг - норма природної втрати,

7088,64 грн. - вартість 1 т спірного вантажу з ПДВ.

Приймаючи до уваги, що позивач не скористався своїм правом щодо збільшення розміру позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача в межах заявленого позову на суму 23895,80грн.

Відповідачем доводів позивача належними доказами не спростовано.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки з його вини виник спір.

Керуючись ст.ст. 86, 91, 123, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь до Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”, м. Авдіївка за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця”, м. Київ в особі регіональної філії “Придніпровська залізниця” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”, м. Дніпро про стягнення 23895,80грн., задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” (86065, Донецька область, м. Авдіївка, пр. Індустріальний, 1; ) на користь Акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310; ) вартості недостачі в сумі 23895,80грн., судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Стягувач - Акціонерне товариство “Нікопольський завод феросплавів” (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310; ).

Боржник - Приватне акціонерне товариство “Авдіївський коксохімічний завод” (86065, Донецька область, м. Авдіївка, пр. Індустріальний, 1; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство “Українська залізниця”, м. Київ (, адреса 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман (, 49000, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, б.108).

У судовому засіданні 11.03.2019 підписано повний текст рішення.

Суддя                      Г.Є. Курило