ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Черкаси справа № 925/1342/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Чевгуза О.В., із секретарем судового засідання Сахно І.В., за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 адвокат,

від відповідача ОСОБА_2 - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу:

за позовом Публічного акціонерного товариства АЗОТ

до Публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго

про стягнення 93475000,97 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство АЗОТ звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго, в якому просить суд стягнути з ПАТ Черкасиобленерго (код 22800735) на користь ПАТ АЗОТ (код 00203826) суму неповернутої фінансової допомоги у розмірі 57490807,93 грн, 10031046,43 грн пені, 4660292,94 грн 3% річних, суму інфляційного збільшення у розмірі 21292853,67 грн, що виникли внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за Договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №67-304 від 26.02.2016 та Додаткової угоди №1 від 04.03.2016.

Позивач у позовній заяві також просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача 616700,00 грн. витрат на сплату судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказав на не виконання відповідачем грошового зобовязання за укладеним між сторонами договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 26.02.2016 №67-304 щодо повернення в установлений цим договором строк отриманої від позивача фінансової допомоги.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11 год. 00 хв. 24 січня 2019 року

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24 січня 2019 року клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання задоволено, підготовче засідання відкладено на 09 год. 30 хв. 07 лютого 2019 року.

07 лютого 2019 року у звязку з хворобою судді Чевгуза О.В. розгляд даної справи не відбувся, тому її розгляд було перенесено на 20.02.2019.

Ухвалою від 20.02.2019 Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у засіданні суду на 12 год. 00 хв. 12.03.2019.

10.01.2019 до суду від відповідача надійшов відзив від 10.01.2019 № 157/0903 на позовну заяву, у якому у задоволені позовних вимог просить відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що 04.04.2016 його зобовязання за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 26.02.2016 № 67-304 щодо повернення позивачу 57490807,93 грн. фінансової допомоги припинилося зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою позивача про таке зарахування від 04.04.2016 №202-09/39. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 залишено без змін рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017 у справі 925/1/17, яким визнано недійсною угоду у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.04.2016 №202-09/93.

За таких обставин Відповідач вважає, що після винесення Постанови Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у останього знову зявилось зобовязання за Договором №67-304 від 26.02.2016, але строк його виконання при цьому сторонами не був встановлений, тому відповідач має його виконати за правилами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України у семиденний строк від дня предявлення кредитором відповідної вимоги. А оскільки позивач такої вимоги відповідачу не предявляв, то й строк його виконання останнім ще не настав, що є підставою для відмови позивачу у позові.

Крім того, відповідач у відзиві на позов зазначив, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" і введений мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів. Наразі провадження у справі №01/1494 і дія мораторію на задоволення майнових вимог кредиторів тривають, тому в силу ч. 4 ст. 12 ОСОБА_3 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013, яка застосовується під час розгляду справи №01/1494, не підлягають нарахуванню публічному акціонерному товариству "Черкасиобленерго" неустойка (штраф, пеня), не застосовуються до нього інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Також відповідач вказав у відзиві на позов на недоведеність поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності за вимогою про стягнення пені.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав та мотивів, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю з підстав та мотивів, викладених у письмовому відзиві на позов.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 12.03.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

26 лютого 2016 року публічне акціонерне товариство "Азот" як позикодавець та публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" як позичальник уклали між собою договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №67-304 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого позикодавець зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати позичальнику грошові кошти без нарахування відсотків за їх користування в розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, а позичальник зобовязався повернути допомогу у визначений цим договором строк.

У п. 2.1 договору його сторони встановили, що розмір фінансової допомоги становить 15 000 000,00 (п'ятнадцять мільйонів) гривень.

Відповідно до п. 3.1 договору позикодавець має передати фінансову допомогу позичальникові протягом 5-ти банківських днів з дати підписання цього договору.

У п. 4.2 договору його сторони визначили строк повернення фінансової допомоги до 31 березня 2016 року.

Згідно з п. 5.1 договору позичальник зобовязався повернути позикодавцеві фінансову допомогу до 31.03.2016 або до настання цього строку.

Пунктом 7.1 договору сторони передбачили, що у випадку порушення позичальником строку повернення фінансової допомоги, позичальник зобовязаний оплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє в період прострочення, від суми неповерненої у встановлений цим договором строк, за кожний день прострочення повернення допомоги.

Відповідно до п. 8.1 та п. 8.2 договору останній набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2016 року (включно), а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх зобовязань по цьому договору.

04 березня 2016 року публічне акціонерне товариство "Азот" та публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" уклали додаткову угоду №1 до договору №67-304, якою внесли зміни до п. 2.1 цього договору, збільшивши розмір фінансової допомоги до 57 490 807,93 (пятдесят сім мільйонів чотириста девяносто тисяч вісімсот сім 93 коп.) гривень (а.с. 19)

На виконання договору №67-304 публічне акціонерне товариство "Азот" за платіжними дорученнями: від 26.02.2016 №2356 на суму 15000000,00 грн., від 15.04.2016 №5477 на суму 15 000 000,00 грн (а.с. 20), від 04.03.2016 №3099 на суму 42 490 807,93 грн (а.с 21) перерахувало публічному акціонерному товариству "Черкасиобленерго" на його рахунок в установі банку фінансову допомогу у загальній сумі 57 490 807,93 грн.

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" свої зобовязання за договором №67-304 щодо повернення публічному акціонерному товариству "Азот" у строк до 31.03.2016 одержаної від нього фінансової допомоги у сумі 57 490 807,93 грн не виконало.

04 квітня 2016 року публічне акціонерне товариство "Азот" заявою від 04.04.2016 №202-09/33 заявило публічному акціонерному товариству "Черкасиобленерго" про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме вимог публічного акціонерного товариства "Азот" до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про повернення безвідсоткової поворотної фінансової допомоги в сумі 57 490 807,93 грн. і вимог публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до публічного акціонерного товариства "Азот" про оплату боргу за поставлену у грудні 2015 - січні 2016 року електричну енергію у сумі 57 490 807,93 грн. та про припинення зобовязань між цими особами щодо сплати одна одній вказаних сум коштів (а.с. 22-23).

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" заяву публічного акціонерного товариства "Азот" від 04.04.2016 №202-09/33 про зарахування зустрічних однорідних вимог одержало 04.04.2016 вх № 3011, що підтверджується печаткою про отримання, проти неї не заперечило і заявлене у ній зарахування зустрічних однорідних вимог у судовому порядку не оскаржило.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 залишено без змін рішення Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017 у справі 925/1/17, яким визнано недійсною угоду у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04.04.2016 №202-09/93.

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" після визнання рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017 у справі №925/1/17 недійсною угоди у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" від 04.04.2016 №202-09/93 про зарахування зустрічних однорідних вимог одержану за договором № 67-304 фінансову допомогу у сумі 57 490 807,93 грн публічному акціонерному товариству "Азот" в добровільному порядку не повернуло.

За порушення встановленого п. 4.2 договору № 67-304 строку повернення фінансової допомоги публічне акціонерне товариство "Азот" на суму неповернутої фінансової допомоги у розмірі 57 490 807,93 грн нарахувало публічному акціонерному товариству "Черкасиобленерго" до сплати 10 031 046,43 грн передбаченої п. 7.1 цього договору пені за період прострочення з 01.04.2016 по 30.09.2016, 21 292 853,67 грн передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань за період прострочення з квітня 2016 року по листопад 2018 року, а також 4 660 292,94 грн. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України три проценти річних за період прострочення з 01.04.2016 по 13.12.2018.

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" нараховані публічним акціонерним товариством "Азот" пеню в сумі 10 031 046,43 грн., інфляційні нарахування у сумі 21 292 853,67 грн. і три проценти річних у сумі 4 660 292,94 грн публічному акціонерному товариству "Азот" не сплатило.

Неповернення публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" у позасудовому порядку публічному акціонерному товариству "Азот" одержаної від нього за договором №67-304 фінансової допомоги у сумі 57 490 807,93 грн і несплата нарахованих публічним акціонерним товариством "Азот" за прострочення повернення фінансової допомоги пені у сумі 10 031 046,43 грн., інфляційних нарахувань у сумі 21292853,67 грн. і трьох процентів річних у сумі 4 660 292,94 грн. спричинило даний спір.

Договір №67-304 в силу ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнавався судом недійсним.

Стаття 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України передбачають можливість припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги і, що таке зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З викладених вище обставин справи та норм Цивільного і Господарського кодексів України вбачається, що зарахування між публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" і публічним акціонерним товариством "Азот" за заявою останнього від 04.04.2016 №202-09/33 зустрічних однорідних вимог у розмірі 57 490 807,93 грн є одностороннім правочином (договором, угодою) в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, для вчинення (укладення) якого (якої) достатньо було вказаної заяви публічного акціонерного товариства "Азот".

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В силу ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України визнання

рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017 у справі №925/1/17 недійсною угоди у формі заяви публічного акціонерного товариства "Азот" від 04.04.2016 №202-09/33 про зарахування зустрічних однорідних вимог одержану за договором № 67-304 фінансову допомогу у сумі 57 490 807,93 яке набарало законної сили 25.04.2017, означає, що ця угода з моменту її укладення не створила для публічного акціонерного товариства "Азот" та публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" ніяких юридичних наслідків по відношенню до прав і обовязків, які виникли у них з договору №67-304. Тобто ця, визнана судом недійсною, угода не припинила зобовязання публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" за договором № 67-304 щодо повернення публічному акціонерному товариству "Азот" 57 490 807,93, грн. фінансової допомоги і не змінила встановлений п. 4.2 вказаного договору строк виконання цього зобовязання.

Доводи публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про припинення його зобовязання за договором №67-304 через укладення угоди про зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою публічного акціонерного товариства "Азот" від 04.04.2016 №202-09/33 і відновлення цього зобовязання після визнання рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.02.2017 у справі №925/1/17 недійсною цієї угоди, але без відновлення встановленого п. 4.2 договором №67-304 строку повернення фінансової допомоги не відповідають вимогам ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, тому відхиляються господарським судом.

Оже, останнім днем встановленого п. 4.2 договором №121-304 строку повернення фінансової допомоги є 30 березня 2016 року, а 31 березня 2016 року є першим днем прострочення у її поверненні.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом передбачених договором №67-304 зобовязань його сторін цей договір є договором позики в розумінні ст. 1046 Цивільного кодексу України, яким встановлена безвідсотковість позики, тобто відсутність у кредитора права на одержання від позичальника процентів як плати за користування позикою, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування та три відсотки річних не є процентами у розумінні статті 1048 Цивільного кодексу України, оскільки є відповідальністю за порушення грошового зобовязання, а не платою за користування позикою.

У п. 7 ст. 1 ОСОБА_3 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" наведено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія цього ОСОБА_3. Це учасники ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. ОСОБА_3 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" убачається, що сфера його дії за суб'єктним складом учасників обмежується учасниками ринку з надання фінансових послуг.

Зі змісту пунктів 6, 7 ст. 4 ОСОБА_3 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 1046 Цивільного кодексу України випливає, що така послуга як надання коштів у позику, яка відносяться до фінансових послуг, може надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг, або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але й фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки Цивільний кодекс України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором.

Таким чином, Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 Цивільного кодексу України неустойку (штраф, пеню) визначає як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема такі як сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такі способи захисту порушеного права особи як присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства Господарський суд Черкаської області дійшов таких висновків.

Після перерахування позивачем відповідачу на виконання договору №67-304 фінансової допомоги у сумі 57 490 807,93 грн. у відповідача виникло зобовязання щодо повернення цієї суми коштів позивачу в установлений п. 4.2 цього договору строк до 31.03.2016.

Відповідач в порушення договору №67-304 не виконав зобовязання, строк виконання якого настав, щодо повернення позивачу отриманої ним за цим договором фінансової допомоги у сумі 57 490 807,93 грн. і тим самим порушив право позивача на своєчасне одержання ним вказаної суми коштів.

Отже, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового виконання відповідачем вказаного зобовязання шляхом стягнення з нього на свою користь 57 490 807,93 грн. неповернутої фінансової допомоги та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Стягувані суми інфляційних нарахувань в розмірі 21 292 853,67 грн. та трьох процентів річних в сумі 4 660 292,94 грн. нараховані позивачем у відповідності з фактичними обставинами невиконання відповідачем грошового зобовязання щодо повернення позивачу фінансової допомоги, умовами договору №67-304 та вимогами чинного законодавства,тобто нараховані правильно.

Щодо стягнення з відповідача заявленої у позові пені у сумі 10031046,43 грн. господарський суд погоджується з доводами відповідача про незаконність її нарахування позивачем попри наявність факту її встановлення договором №67-304 і факту прострочення повернення відповідачем фінансової допомоги. При цьому господарський суд виходить з наступного.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство регіонального розвитку паливно-енергетичного комплексу "А/РТЕК" порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго", яке в подальшому було перейменоване у публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго", введений мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів.

Наразі провадження у справі №01/1494 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" у процедурі розпорядження майном боржника і дія мораторію на задоволення майнових вимог кредиторів тривають за правилами ОСОБА_3 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19 січня 2013 року. Частина 4 ст. 12 цього ОСОБА_3 передбачає, зокрема, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Отже, спеціальним законом, яким є Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19 січня 2013 року, встановлена і наразі є чинною заборона протягом дії мораторію на задоволення майнових вимог кредиторів нараховувати неустойки (штраф, пеню) та застосовувати інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань безвідносно до часу їх (зобовязань) виникнення.

За таких обставин і положень чинного законодавства позивач не має права на нарахування і стягнення з відповідача пені у сумі 10 031 046,43 грн., тому позов підлягає задоволенню лише у частині стягнення з відповідача на користь позивача 57 490 807,93 грн. неповернутої фінансової допомоги, 21292853,67 грн. інфляційних нарахувань і 4 660 292,94 грн. три проценти річних.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки позивач не має права на нарахування відповідачу і стягнення з нього заявленої у позові пені, то й немає й підстав для застосування до цієї вимоги встановленої з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовної давності в один рік.

Позивач за платіжними дорученнями від 06.12.2018 №41111 при поданні позову сплатив 616 700,00 грн. судового збору .

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати на сплату судового збору в сумі 550 520,31 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (вулиця Гоголя, будинок 285, місто Черкаси, Черкаська область, 18000, ідентифікаційний код 22800735) на користь публічного акціонерного товариства "Азот" (вулиця Першотравнева, будинок 72, місто Черкаси, Черкаська область, 18014, ідентифікаційний код 00203826) 57 490 807, 93 грн неповернутої фінансової допомоги, 21 292 853, 67 грн інфляційних нарахувань, 4 660 292, 94 грн три проценти річних та 550 520, 31 грн витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане 18.03.2019.

Суддя О.В. Чевгуз