ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 Справа № 908/950/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2018 у справі №908/950/18 (суддя Проскуряков К.В.; рішення ухвалене о 10:50 год. у місті Запоріжжя, повне рішення складно 27.07.2018)

за позовом Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітон", м.Запоріжжя

про стягнення 91010,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

22.05.2018 до Господарського суду Запорізької області від Запорізької міської ради надійшла позовна заява від 11.05.2018 за вих. №01/03-20/01125 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТОН" про стягнення 91010,00 грн.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за №ЗП0 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва: "Реконструкція нежитлового приміщення №41 та частини нежитлового приміщення ХІ/А (літ А-5) під магазин непродовольчих товарів за адресою: 69035, м. Запоріжжя, Орджонікідзевський район, пр. Леніна, 200". Код об'єкта будівництва - 1230.1. За державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - торгові центри, універмаги, магазини. Замовник будівельних робіт - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТОН". 28.08.2013 за №ЗП57 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Оскільки відповідачем не було прийнято участі у створені та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перераховано до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі, 24.11.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою добровільного виконання простроченого зобов'язання. Однак, відповідачем вимогу не було виконано. Таким чином, відповідачем завдано збитки територіальній громаді м. Запоріжжя в розмірі неотриманих коштів пайової участі в сумі 91010,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.07.2018 у справі №908/950/18 (суддя Проскуряков К.В.) в задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні, оскільки відповідач не здійснював забудову земельної ділянки та не повинен був укладати договір про пайову участь під час реконструкції нежитлового приміщення №41 та частини нежитлового приміщення ХІ/А (літ. А-5) у будинку №200 по пр. Леніна в м.Запоріжжі, а до того ж позивачем пропущено трирічний строк для подання позовної заяви до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Запорізька міська рада (позивач) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2018 у справі №908/950/18 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач вважає, суд першої інстанції не зясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено трирічний строк для подання позовної заяви до суду. Так позивач вказує, що з аналізу акту №08-21/5 від 13.07.2015 суд першої інстанції допустив припущення, що можливість розрахувати величину пайової участі фактично тотожна можливості вжити заходи щодо захисту інтересів територіальної громади без отримання інформації про їх порушення. Позивач вказує, що йому стало відомо про порушення прав територіальної громади міста Запоріжжя з 12.06.2015 на підставі інформації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, а відтак перебіг строку позовної давності починається від цього дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. 22.05.2018 Запорізькою міською радою подано до Господарського суду Запорізької області позовну заяву про стягнення з ТОВ "ЮНІТОН" збитків у розмірі коштів несплаченої пайової участі замовників у розвитку інфраструктури населеного пункту, що становить 91010,00 грн. Таким чином, Запорізька міська рада звернулась до суду за захистом порушених прав та інтересів територіальної громади міста Запоріжжя в строк, що не перевищує трьох років, тобто, до спливу строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України. Зі своєї сторони відповідач не обґрунтував та не довів жодними доказами обставини, які б свідчили про наявність підстав для застосування строків позовної давності у цій справі. Таким чином, посилання суду першої інстанції на рішення № 56 є безпідставним та неправомірним. Крім того, позивач вважає, що висновки суду першої інстанції, що відповідач не здійснював забудову земельної ділянки та не повинен був укладати договір про пайову участь під час реконструкції обєкту будівництва також не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач вважає, що до спірних правовідносин, що виникли у звязку з несплатою відповідачем коштів пайової участі, мають застосовуватися вимоги рішення Запорізької міської ради №77, а не рішення №56. Тому позивач вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права при дослідженні доказів та неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: статей 2, 10, 36, 39, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", статей 257, 261 Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а апеляційна скарга відповідача - безпідставна та необґрунтована.

Зі своєї сторони відповідач вказує, що позивачу було відомо про початок будівельних робіт, а у подальшому про готовність об'єкту до експлуатації, бо зазначені декларації відповідач подавав посадовій особі міської ради Державному адміністратору Єдиного дозвільного центру, який є складовою Центру надання адміністративних послуг. Тому відповідач вважає, що належним чином виконав свій обов'язок та у передбачений законодавством спосіб повідомив позивача про подання декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкту до експлуатації.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені такі неоспорені обставини

27.04.2012 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за №ЗП0 зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 25.04.2012 на об'єкті будівництва: "Реконструкція нежитлового приміщення №41 та частини нежитлового приміщення ХІ/А (літ. А-5) під магазин непродовольчих товарів за адресою: 69035, м. Запоріжжя, Орджонікідзевський район, пр. Леніна, 200". Код об'єкта будівництва - 1230.1. Категорія складності III. За Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - торгові центри, універмаги, магазини. Замовник будівельних робіт - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТОН" () (а.с. 22-27 або 67-72 том 1).

Згідно Опису документів, що надано державному адміністратору для проведення реєстрації у реєстрі документів дозвільного характеру датою подання Декларації про початок виконання будівельних робіт є 25.04.2012 11:24 год. (а.с. 163 том 1).

28.08.2013 за №ЗП57 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Замовник будівельних робіт - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТОН" () (а.с. 61-66 том 1).

В пункті 11.1. Декларації про готовність об'єкта до експлуатації відповідачем зазначено, що інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію вказувати не потрібно згідно з п. 4 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"

У пункті 15 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації відповідачем зазначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією 910,1 тис. грн., у т.ч.: витрати на будівельно-монтажні роботи 800,5 тис. грн., витрати на машини, обладнання та інвентар 109,5 тис. грн. Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію 1869 тис. грн., у т.ч. витрати на будівельно-монтажні роботи 1306,9 тис. грн., витрати на машини, обладнання та інвентар 196,7 тис. грн.

Згідно Опису документів, що були надані державному адміністратору для реєстрації, Декларація про готовність обєкта до експлуатації була надана державному адміністратору Виконавчого комітету Запорізької міської ради 15.08.2013 о 10:49 год. (а.с. 162 том 1).

Відомості про реєстрацію Декларації про початок будівельних робіт та про реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації, замовником яких було ТОВ "ЮНІТОН", розміщені на сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України в мережі Інтернет (а.с. 164-165 том 1).

Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району від 30.09.2013 №462р присвоєно поштову адресу обєкту нерухомості, що розташовано по пр. Леніна, 200 в м. Запоріжжя, а саме нежитловому приміщенню, що утворилось внаслідок реконструкції, загальною площею 278,7 м кв. поштову адресу м. Запоріжжя, пр. Леніна, 200 приміщення №41 (а.с. 78 том 1).

Згідно Свідоцтва про право власності від 06.11.2013 та ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2013 ТОВ "ЮНІТОН" належить на праві приватної власності нежитлове приміщення загальною площею 278,7 кв.м за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Леніна, будинок 200, приміщення 41 (а.с. 75-77 том 1).

12.06.2015 Державна фінансова інспекція в Запорізькій області направила в.о. директора Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради Вимогу від 12.06.2015 про сплату збитків внаслідок несплати пайової участі замовниками об'єктів на території м.Запоріжжя, щодо яких подано декларації про готовність до експлуатації протягом 2013, 2014 років та січня-березня 2015 року (а.с. 147-149 том 1).

Відповідно до Довідки про розмір збитків, нанесених місцевому бюджету, внаслідок несплати пайової участі замовниками об'єктів на території м. Запоріжжя щодо яких подано декларації про готовність до експлуатації протягом 2013 в Графі 122 міститься запис ЗП 57, Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, Реконструкція нежитлового приміщення № 41 та частини нежитлового приміщення ХІ/А (літ. А-5) під магазин непродовольчих товарів за адресою: 69035, м. Запоріжжя, Орджонікідзевський район, пр.Леніна, 200", замовник - ТОВ "ЮНІТОН", Запорізька область, кошторисна вартість об'єкту будівництва - 910,100 тис. грн., технічний нагляд - ІТ №003430, розмір збитків, нанесених місцевому бюджету, внаслідок несплати пайової участі - 91,010 тис. грн.

13.07.2015 Державною фінансовою інспекцію в Запорізькій області складено Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради за період з 01.05.2012 по 01.04.2015 щодо дотримання вимог законодавства щодо визначення розміру та сплати пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (а.с. 196-215 том 1).

Згідно Протоколу №18 від 13.07.2015 засідання погоджувальної комісії для визначення розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя вирішено Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради підготувати вимоги про сплату збитків по 72 обєктам будівництва на загальну суму 18580243,64 грн., у тому числі сума 91010,00 грн. розміру пайової участі ТОВ "ЮНІТОН" згідно Декларації про готовність обєкта до експлуатації №ЗП 57 (а.с. 53-59 том 2).

15.07.2015 за №750/15 Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради направив ТОВ "ЮНІТОН" лист про надання інформації, в якому просило надати Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради підтверджуючі документи по кошторисній вартості будівництва обєкту, згідно з декларацією про готовність обєкта до експлуатації від 28.08.2013 №ЗП57 (а.с. 73-74 том 1).

24.11.2015 Запорізька міська рада в інтересах територіальної громади міста Запоріжжя направила на адресу ТОВ "ЮНІТОН" вимогу від 19.11.2015 за вих. №01/02-21/04594 про сплату суми збитків в розмірі внеску пайової участі - 91010,00 грн. До вимоги додано розрахунок збитків, а також встановлено строк виконання цієї вимоги - двадцятиденний термін з дня отримання вимоги. Факт направлення вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист від 24.11.2015 та фіскальним чеком №3777 від 24.11.2015.

Однак, ТОВ "ЮНІТОН" зазначену вимогу Запорізької міської ради залишило без задоволення.

Ухилення ТОВ "ЮНІТОН" (надалі також відповідач) від сплати коштів пайової участі стало приводом для звернення Запорізької міської ради (надалі також - позивач) 22 травня 2018 року до господарського суду із позовом до відповідача про їх стягнення в судовому порядку.

Предмет позову становить матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 91010,00 грн., завданих позивачеві внаслідок не надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідач не прийняв участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перерахував до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в редакції 06.07.2013, що діяла на дату реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, у зв'язку із чим територіальній громаді міста Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що реконструкція, здійснена відповідачем, охоплюється законодавчим визначенням забудови. Суд першої інстанції зазначив, що обовязок прийняти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя у відповідача виник з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт 27.04.2012. Разом із цим суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не здійснював забудову земельної ділянки, а тому не повинен був укладати договір про пайову участь під час реконструкції нежитлового приміщення №41 та частини нежитлового приміщення ХІ/А (літ. А-5) у будинку №200 по пр. Леніна в м.Запоріжжі. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем був пропущений трирічний строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суд за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські та адміністративно-господарські санкції.

Статтею 224 Господарського кодексу України, яка кореспондується із статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно з частиною другою статті 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками та вини. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Причиною спору є питання чи виник у відповідача обовязок зі сплати внеску пайової участі у розвиток інфраструктури міста Запоріжжя, з невиконанням якого позивач повязує спричинення йому збитків, з урахуванням тієї обставини, що відповідач був замовником реконструкції обєкту нерухомого майна, яка здійснювалась ним без отримання містобудівних умов та обмежень, а також питання чи має місце в даному спорі сплив позовної давності за позовом позивача про стягнення збитків, у звязку з несплатою відповідачем означеного внеску пайової участі у добровільному порядку, у разі виникнення такого обовязку.

Спірні правовідносини сторін виникли у сфері містобудівної діяльності, яка регулюється відповідним законодавством.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в редакції від 15.04.2012, що діяла на момент подання відповідачем декларації про початок виконання будівельних робіт, Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до частини девятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення , але до прийняття обєкта будівництьва в експлуатацію.

Аналіз положень частин 2, 3 та 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" дає підстави для висновку, що обовязок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обовязок пов'язаний із зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь є порушенням зобовязання, відповідальність за невиконання такого зобовязання передбачена законодавством.

Невиконання зобовязання з укладення договору про пайову участь у встановлений законом строк (не пізніше, ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію ) не є підставою для звільнення замовника будівництва від відповідальності за порушення обовязку прийняти участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Стаття 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює, що замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до статей 2, 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статей 4, 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво будівель і споруд включає в себе: нове будівництво, реконструкцію, реставрацію і капітальний ремонт.

Відповідно до пункту 3.21 розділу 3 Державних будівельних норм "Склад та зміст проектної документації на будівництво" ДБН А.2.2-3:2014 реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об'єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об'єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Таким чином, будівництво об'єктів включає в себе реконструкцію вже існуючих будівель (або їх частин).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, виходячи із положень пункту 1 частини 1 Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000), затвердженого та введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, Державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" "нежитлове приміщення" це приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Зазначена норма кореспондується з поняттями, наведеними у статті 1 Закону України "Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" (в редакції від 18.11.2012, чинній на час проведення реконструкції) та статті 1 Закону України "Про особливості права власності у багатоквартирному будинку", а саме: нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Реєстрація об'єкта "нежитлового приміщення" здійснюється відповідно до статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції від 04.07.2012, чинній на час проведення реконструкції), де наведено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

В декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованій Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 28.08.2013 за №ЗП57 зазначено про будівельні роботи на об'єкті будівництва: "Реконструкція нежитлового приміщення №41 та частини нежитлового приміщення XI/А (літ. А-5) під магазин непродовольчих товарів за адресою: 69035, м. Запоріжжя, Орджонікідзевський район, пр. Леніна, 200", далі - об'єкт будівництва.

Згідно з пунктом 1 Декларації про готовність об'єкта будівництва до експлуатації замовником будівництва вказано відповідача.

Таким чином, відповідач - замовник будівництва здійснював будівельні роботи - реконструкцію.

На вищезазначений реконструйований об'єкт будівництва "нежитлове приміщення №41, загальною площею 278,8 кв.м. за адресою м.Запоріжжя, пр. Соборний (колишня назва Леніна), 200" за відповідачем зареєстровано право власності.

Отже, виходячи із наведених положень законодавства та фактичних обставин цієї справи, здійснена відповідачем реконструкція означеного нежитлового приміщення охоплюється законодавчим визначення забудови, а відповідач є замовником будівництва, в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням двадцять дев'ятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя (а.с. а.с. 28-34 том 1).

Вказаний Порядок регулює організаційні та економічні відносини, пов'язані із залученням, розрахунком розміру, використанням коштів пайової участі замовників будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя та укладання договорів про пайову участь.

У пунктах 1.4., 1.5. Порядку вказано, що Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у м. Запоріжжі, зобов'язаний взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, крім випадків, передбачених п. 5 даного Порядку. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя коштів для створення і розвитку вищезазначеної інфраструктури.

В пункті 2.2. Порядку визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя з урахуванням інших передбачених цим Порядком відрахувань становить для нежитлових будівель та споруд 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта.

Згідно з п. 2.4. Порядку, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя та спірні питання, що виникають з його визначенням, розглядаються на погоджувальній комісії, шляхом погодження договору про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста та розрахунку величини пайової участі. Проекти даних документів готує та подає на розгляд погоджувальної комісії департамент архітектури та містобудування міської ради.

В пункті 3.1. Порядку передбачено, що договір про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя укладається під час надання Департаментом архітектури та містобудування міської ради замовнику містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (у відповідності до нормативів для одиниці створеної потужності) або після надходження до виконавчого комітету міської ради повідомлення про реєстрацію декларації про початок будівельних робіт та дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до п. 3.3. Порядку, замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

У пункті 3.5. Порядку визначено, що проект договору погоджується на погоджувальній комісії та передається Департаментом архітектури та містобудування міської ради на підпис міському голові разом з протоколом погоджувальної комісії.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку, кошти для фінансування розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури перераховуються до бюджету розвитку м.Запоріжжя.

У пункті 4.3. Порядку визначено, що Департамент фінансової та бюджетної політики міської ради за даними виписок органу державної казначейської служби щомісячно до 5-го числа надає департаменту архітектури та містобудування міської ради інформацію про надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя в розрізі платників.

Пунктом 4.5. Порядку передбачено, що контроль за виконанням умов договорів про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя здійснює Департамент архітектури та містобудування міської ради.

До вказаного Порядку затверджено Додаток №1 "Нормативи для розрахунку розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя для одиниці створеної потужності", Додаток №2 "Розрахунок розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя на підставі затвердженої в установленому порядку проектної документації", також проект договору про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя.

19.01.2013 рішення Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77 оприлюднене в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті "Запорозька Січ".

Відповідно до статті 144 Конституції України органи самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частина перша статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлює, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частин першої та третьої статті 72 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до частини 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

У частині 6 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Аналогічні приписи містить пункт 2.2. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого Рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77.

Таким чином, чинне законодавство пов'язує розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста не лише з вартістю будівництва але й безпосередньо з самим об'єктом, тобто з його функціональним призначенням і встановлює граничний розмір для певних об'єктів будівництва, а саме: 1) для нежитлових будівель та споруд; 2) житлових будинків.

Враховуючи наведені вище положення законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача на те, що Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" не відносить "нежитлове приміщення" до об'єктів будівництва та не містить граничних розмірів пайової участі для "нежитлового приміщення".

При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що в пункті 5.1 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77, визначено перелік замовників будівництва, які звільняються від сплати пайової участі, однак об'єкт будівництва відповідача не має ознак об'єктів, замовники яких звільняються від пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури міста.

Отже, у відповідача виник обов'язок сплатити внесок за пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту у звязку з проведеною за його замовленням реконструкцією означеного обєкта будівництва, яке є "нежитловим приміщенням".

Разом із цим судом першої інстанції встановлено, що статтею 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено обов'язок забудовника отримати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва (окрім тих, які включені до переліку об'єктів, для проектування яких містобудівні умови і обмеження забудови не надаються, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 №109).

Пункт 25 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України передбачав, що містобудівні умови та обмеження не надаються у разі реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення.

Судом встановлено, що у пункті 13 "Інформація про містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки" Декларації про початок виконання будівельних робіт від 25.04.2012 зазначено, що отримання містобудівних умов та обмежень - не потрібно згідно пункту 25 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011.

Таким чином, оскільки відповідачем було проведено реконструкцію нежитлового приміщення без змін його зовнішньої конфігурації, будь-які містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки відповідачу не надавались.

Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 втратив чинність 26.12.2017, але на цей час аналогічна норма міститься в пункті 25 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.11.2017 №289.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Запорізької міської ради від 30.06.2016 №56 вирішено внести зміни до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77 "Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя", виклавши його у новій редакції.

Відповідно до абзац 2 пункту 1.2. Порядку, дія цього порядку не розповсюджується на замовників, що здійснюють на території м. Запоріжжя капітальний ремонт, реставрацію об'єктів будівництва, технічне переоснащення, реконструкцію без отримання містобудівних умов та обмежень (згідно переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, вказаному у наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011).

У Розділі 2 Порядку, визначено поняття "забудова земельної ділянки" - розміщення об'єктів будівництва на одній чи декількох земельних ділянках шляхом здійснення нового будівництва або реконструкції зі зміною геометричних розмірів та/або функціонального призначення об'єкта.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що пункт 25 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України "Про затвердження переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються" №109 від 07.07.2011 був чинний на момент прийняття Запорізькою міською радою рішення двадцять дев'ятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77.

В подальшому, Запорізькою міською радою прийнято рішення від 30.06.2016 №56, яким фактично абзац 2 пункту 1.2. Порядку приведено у відповідність до норм пункту 25 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 відносно того, що дія цього порядку не розповсюджується на замовників, що здійснюють на території м. Запоріжжя, зокрема, реконструкцію без отримання містобудівних умов та обмежень.

Таким чином, на теперішній час Запорізька міська рада привела у відповідність з діючим законодавством Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, звертаючись з позовом до суду на підставі редакції Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77, яке втратило чинність, посилався на те, що замовник реконструкції об'єкту будівництва без виходу за межі існуючих розмірів зобов'язаний виконати вимоги статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Однак за наведеного вище суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не здійснював забудову земельної ділянки, то відповідно не повинен був укладати договір про пайову участь під час реконструкції означеного нежитлового приміщення.

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що до спірних правовідносин можуть бути застосовані положення рішення Запорізької міської ради від 30.06.2016 №56, яким затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя в новій редакції (далі - Рішення №56 від 30.06.2016).

Дослідивши аргументи апеляційної скарги позивача, колегія суддів погоджується з апелянтом, що зазначений вище окремий висновок суду першої інстанції є помилковим.

Матеріалами справи підтверджено, що правовідносини відповідача і позивача щодо прийняття відповідачем пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя виникли з 27.04.2012 (дата реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт) та тривали по 28.08.2013 (дата реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації).

Як встановлено судом, відповідач ухилився та не виконав свій обов'язок щодо внесення коштів пайової участі до місцевого бюджету у зазначений період.

Таким чином, збитки, завдані позивачу неправомірними діями відповідача є наслідком недотримання ним вимог містобудівного законодавства України саме у період з 27.04.2012 по 28.08.2013.

Щодо рішення Запорізької міської ради від 30.06.2016 №56, то цей акт органу місцевого самоврядування не містить вказівки про надання йому зворотної дії в часі.

З огляду на викладене, підстави для прийняття замовником будівництва участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та порядок залучення пайової участі, розрахунок розміру пайової участі мають визначатися саме на момент виникнення зазначених правовідносин, відповідно до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.20012 №77.

Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки відповідач не здійснював забудову земельної ділянки, то відповідно не повинен був укладати договір про пайову участь під час реконструкції означеного нежитлового приміщення, тобто щодо відсутності у відповідача обовязку обов'язок щодо внесення коштів пайової участі до місцевого бюджету у зазначений період.

При цьому колегія суддів враховує, що такий висновок суду першої інстанції суперечить попередньому правильному висновку суду першої інстанції, що у відповідача як замовника будівництва (реконструкції означеного нежитлового приміщення) виник обов'язок сплатити внесок за пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що в цій частині наведені судом першої інстанції мотиви для відмови в задоволенні позовних вимог позивачеві слід визнати необґрунтованими.

Відтак з урахуванням встановлених обставин та системного аналізу положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та вказаного Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.20012 №77, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено, що у звязку з реконструкцією означеного обєкта нерухомості в період з 27.04.2012 по 28.08.2013, замовником якої є відповідач, у відповідача виник обовязок прийняти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя шляхом відрахувань грошових коштів до місцевого бюджету грошових коштів у розмірі 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, для чого укласти з позивачем відповідний договір.

Відповідач в порушення вимог частин другої, третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору та є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач був позбавлений права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням "упущена вигода".

При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Таким чином, відповідачем спричинені позивачеві збитки в сумі 91010,00 грн., які завдані позивачу неправомірною бездіяльністю відповідача внаслідок недотримання ним вимог містобудівного законодавства України у період з 27.04.2012 по 28.08.2013.

Разом із цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність іншої підстави для відмови у позові, а саме у звязку зі спливом позовної давності.

Так стаття 256 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач, заперечуючи на задоволенні позову, вказував поміж інших доводів про те, що з обставин справи вбачається, що строк позовної давності для стягнення з відповідача збитків на час звернення позивача з позовом сплив, а позивач без поважних причин не звернувся до суду за захистом порушених прав в межах строку позовної давності. У звязку з зазначеним, відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України, відповідач просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача про стягнення збитків в розмірі 91010,00 грн. (а.с 53-58, 157-159 том 1).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 4 рішення Запорізької міської ради від 24.12.2012 № №77 вирішено Інспекції архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області надавати до виконавчого комітету Запорізької міської ради інформацію щодо суб'єктів, які подали на реєстрацію до інспекції декларацію про готовність об'єкту до експлуатації або заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та видачу сертифіката з визначенням кошторисної вартості будівництва об'єкту.

Суд першої інстанції встановив, що враховуючи висновки Державної фінансової інспекції в Запорізькій області в Акті ревізії від 13.07.2015 про те, що в період дії Порядку №77 з 24.12.2012 по 10.09.2014, Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради мав можливість розрахувати розмір пайової участі забудовників у разі не укладення договорів останніми у добровільному порядку, та Вимогу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області від 12.06.2015, яка адресована в.о. директора Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, в яких містяться посилання на вимогу від 03.06.2015, адресовану Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради з інформацією Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про завдані збитки забудовниками, що не сплатили пайову участь, але зареєстрували декларації про готовність до експлуатації об'єктів будівництва, позивач про порушення свого права мав дізнатися не 12.06.2015, як він зазначає, і не 03.06.2015, тобто з вимоги Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, а значно раніше в межах наданих йому повноважень. Так з урахуванням положень вказаного вище Порядку, Запорізька міська рада мала бути обізнана з фактом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та фактом несплати відповідачем коштів пайової участі, оскільки контроль за виконанням Порядку №77 відповідно до п. 5 Рішення Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77 покладено на: першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_2, заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_3 та постійну комісію з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації та земельних відносин (ОСОБА_1В.); а згідно з п. 4.5. Порядку №77, контроль за виконанням умов договорів про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя здійснює департамент архітектури та містобудування міської ради.

Отже, за висновком суду першої інстанції, Запорізька міська рада повинна була належним чином організувати свою діяльність з контролю за виконанням Порядку №77 та забезпечувати належне виконання керівництвом та працівниками Департаменту архітектури та містобудування міської ради їх посадових обов'язків.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивач повинен був знати (міг довідатися) та належним чином контролювати порядок та строки оформлення договорів пайової участі, які повинні бути укладені з замовниками будівельних робіт відповідно до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77, а тому невиконання позивачем свого обов'язку, передбаченого законом, не звільняє його від відповідальності за дотримання строків позовної давності.

Аргументи позивача про те, що про те, що висновки суду першої інстанції про сплив позовної давності є наслідком неповного з'ясування всіх обставин цієї справи, відхиляються судом апеляційної з таких мотивів.

Колегією суддів встановлено, що протоколи погоджувальної комісії, перелічені в акті ревізії, на загальну суму збитків 3251682,70 грн. не містять інформації про відповідача, як замовника будівництва щодо якого мають бути вжиті заходи шляхом стягнення завданих збитків.

Натомість відомості, що відповідачем, як замовником будівництва зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, чим завдано збитків територіальній громаді міста Запоріжжя, містяться в протоколі погоджувальної комісії №18 від 13.07.2015.

Наведене свідчить про те, що вищевказану інформацію отримано позивачем та винесено на розгляд погоджувальної комісії за результатами проведеної ревізії, тобто після отримання вимоги від 12.06.2015 та акту ревізії від 13.07.2015.

Відтак, позивачу стало відомо про порушення відповідачем прав територіальної громади міста Запоріжжя з 12.06.2015, коли Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради було повідомлено позивача про отримання ним вимоги Державної фінансової інспекції в Запорізькій області.

Таким чином, позивач достеменно довідався про порушення відповідачем свого права на отримання коштів пайової участі у зв'язку зі здійсненням відповідачем будівельних робіт на означеному обєкті містобудування - 12.06.2015.

Разом із цим, як правильно встановив суд першої інстанції, з Акту ревізії від 13.07.2015 та Вимоги від 12.06.2015 Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, яка адресована в.о. директора Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, в них містяться посилання на вимогу від 03.06.2015, адресовану Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради з інформацією Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про завдані збитки забудовниками, що не сплатили пайову участь, але зареєстрували декларації про готовність до експлуатації об'єктів будівництва.

Крім того, у тексті означеного Акту перевірки Держфінінспекції вказано, що протягом січня - березня 2015 року, відбувалися погоджувальні комісії, на яких розглянуто проекти про сплату сум збитків в кількості 91 вимоги, але направлено забудовникам було лише 55 вимог, а до ТОВ "ЮНІТОН" лише у листопаді 2015 року.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відзначив, що в Акті ревізії містяться посилання на відповідні додатки, однак позивач не надав суду вказаних документів, а тому суд розцінив це як недобросовісне виконання позивачем свого процесуального обов'язку щодо подання доказів.

До того ж, судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктом 4 рішення Запорізької міської ради №77 від 24.12.2012 "Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя" передбачено, що Інспекція архітектурно-будівельного контролю Запорізькій області надаватиме до виконавчого комітету Запорізької міської ради інформацію щодо субєктів, які подали на реєстрацію до інспекції декларацію про готовність обєкту до експлуатації або заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта та видачу сертифіката з визначенням кошторисної вартості будівництва обєкту.

Пунктом 2.14 Положення про Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради визначено, що Департамент забезпечує додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури.

Листом загального відділу Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 03.07.2018 №12-38/188 на запит про надання інформації було повідомлено Департамент правового забезпечення Запорізької міської ради, що в системі автоматизованого документообігу сектору реєстрації та обробки кореспонденції загального відділу виконавчого комітету Запорізької міської ради у період з 01.01.2013 по теперішній час листів від інспекції архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області про замовників будівництва, які подали на реєстрацію до інспекції декларацію про готовність обєкту до експлуатації або заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта та видачу сертифіката з визначенням кошторисної вартості будівництва обєкту не значиться (а.с. 216-218 том 1).

У листі Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.07.2018 №ІЗ-0366-Е повідомляється, зокрема, що у період з 2008 до 2015 року відомості про документи дозвільного характеру, що видавалися через Дозвільний центр, вносилися до єдиної автоматизованої загальнодержавної системи накопичення відомостей про видачу документів дозвільного характеру Реєстру документів дозвільного характеру. Функції формування та ведення реєстру забезпечували посадові особи виконавчого органу міської ради державні адміністратори на підставі Тимчасового порядку формування, ведення та користування реєстром документів дозвільного характеру, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва 18.04.2006 №39 (а.с. 166 том 1).

Втім наведені обставини не спростовують встановленого судом факту, що відповідачем були подані декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність обєкта до експлуатації, які були зареєстровані державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради 25.04.2012 та 15.08.2013 відповідно (а.с. 162-164 том 1).

Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 №2806-ШV визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів.

Відповідно до Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 20.02.2013 №81 "Про організацію системи надання адміністративних послуг", міським головам міст обласного значення рекомендовано забезпечити створення та початок роботи центра надання адміністративних послуг до 10.05.2013 (пункт 2 частини 3 цього Розпорядження).

Рішенням тридцять пятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради № 21 від 29.05.2013 "Про надання адміністративних послуг в м. Запоріжжя" покладено функції робочого органу Запорізької міської ради Центру надання адміністративних послуг м.Запоріжжя, на управління розвитку підприємництва та дозвільних процедур міської рад. Підпорядковано Центр заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, який керує роботою управління розвитку підприємництва та дозвільних послуг міської ради (п.1); розміщено Центр за адресою: м. Запоріжжя, вул. Українська, 50 (пункт 2 цього Рішення) та затверджено положення про Центр надання адміністративних послуг м.Запоріжжя (Додаток 1) (пункт 3 цього Рішення); затверджено Тимчасовий регламент роботи Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя (Додаток 2) (пункт 4 цього Рішення) (а.с. 169-172 том 1).

Тимчасовим регламентом центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя (Додаток 2 до рішення міської ради № 21 від 29.05.2013) визначено порядок організації роботи Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя, порядок дій адміністраторів центру та субєктів надання адміністративних послуг під час надання адміністративних послуг (а.с. 173-176 том 1).

На момент подання відповідачем означених декларацій діяв Тимчасовий порядок формування, ведення та користування реєстром документів дозвільного характеру, затверджений Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 18.04.2006 №39, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.05.2006 за №558/12432 (а.с. 177-180 том 1), а також Положення про державного адміністратора і порядок його взаємодії з регіональними, місцевими дозвільними органами та суб'єктами господарювання, затверджений Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 12.01.2012 №28, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.01.2012 за №49/20362 (а.с. 182-185 том 1).

На підставі вищенаведених доказів, колегія суддів доходить висновку, що в Запорізькій міський раді з 29.05.2013 утворено робочий орган Центр надання адміністративних послуг м.Запоріжжя, функції якого покладено на управління розвитку підприємництва та дозвільних процедур міської рад.

Оскільки 15.08.2013 відповідач зареєстрував в цьому Центрі надання адміністративних послуг м. Запоріжжя Декларацію про готовність обєкта до експлуатації, то слід вважати, що саме з цієї дати Запорізька міська рада могла довідатися про порушення свого права та особу, яка його порушила, та отримала можливість звернення до суду за захистом порушеного права.

В подальшому, 28.08.2013 Декларація про готовність обєкта до експлуатації зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Запорізької області. Таким чином, Інспекція архітектурно-будівельного контролю отримала інформацію про готовність обєкта до експлуатації пізніше, ніж це стало відомо позивачеві.

Відповідно, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у органу місцевого самоврядування правового механізму для своєчасного отримання інформації, спростовуються вищенаведеними встановленими фактичними обставинами.

Доводи позивача про те, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Запорізької області не є підконтрольною і підзвітною органам місцевого самоврядування м.Запоріжжя та не направляла листів від інспекції архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області про замовників будівництва, які подали на реєстрацію до інспекції декларацію про готовність обєкту до експлуатації або заяву про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта та видачу сертифіката з визначенням кошторисної вартості будівництва обєкту не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що Запорізька міська рада повинна була належним чином організувати свою діяльність з контролю та забезпечити належне виконання Департаментом архітектури та містобудування міської ради виконання Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.20012 №77.

Отже, у даному випадку перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа могла довідатися про порушення свого права - з 15.08.2013.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що з цим позовом Запорізька міська рада звернулась до суду 22.05.2018, а про порушення свого права позивач міг дізнатися значно раніше ніж за 3 роки до дати звернення з цим позовом, а саме ще у 2013-2015 роках до 22.05.2015.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів переривання строку позовної давності або клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

За наведеного колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено, а судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач, звертаючись 22.05.2018 із позовною заявою до суду за захистом порушених прав та інтересів територіальної громади міста Запоріжжя про стягнення з відповідача суми 91010,00 грн. збитків, що виникли у звязку з ухиленням останнього від вказаного вище обовязку укласти договір про пайову участь у створенні та розвитку інфраструктури м. Запоріжжя, предявив цей позов за межами загальної позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин, з яких вбачається, що окремі висновки суду першої інстанції, з якими не погодився суд апеляційної інстанції, не мали наслідком прийняття неправильного рішення, оскільки є правильним головний висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову позивача про стягнення з відповідача суми 91010,00 грн. збитків у звязку із спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено суду відповідачем, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

За приписами пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на результати розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції покладає на позивача судові витрати в сумі 2643,00 грн. судового збору, понесені у звязку з переглядом цієї справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 276 281-285, 287 Господарського процесуального кодексу України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2018 у справі №908/950/18 залишити без змін.

Покласти на Запорізьку міську раду судові витрати в сумі 2643 грн. 00 коп. судового збору, понесені у звязку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.03.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна