РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2019Справа № 910/14831/18

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Володимирська, будинок 46; ідентифікаційний код 25959784)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" (03124, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Миколи Василенка, будинок 7-А; ідентифікаційний код 31807372)

про стягнення 106 000,00 грн

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2018 року Акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" про стягнення 106 000,00 грн заборгованості, з яких 96 000,00 грн - штрафних санкцій та 10 000,00 грн - попередньої оплати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки в частині повного та своєчасного надання послуг щодо незалежної оцінки, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача попередню оплату, сплачену згідно з вказаним договором, а також штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/14831/18, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини 4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 08.11.2018 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме03124, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Миколи Василенка, будинок 7-А.

Вказана поштова кореспонденція була вручена відповідачу 16.11.2018 відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 181.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами часини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частиною 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалою від 08.11.2018 про відкриття провадження у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2018, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Приписами статті 248 ГПК передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

За приписами частини 4 та 5 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 53427284 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києві від 05.09.2016 по справі № 910/8114/16 про звернення стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Донагрофананс" на користь Акціонерного товариства "Сбербанк".

16.05.2017 відділом примусового виконання рішень винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" з питання визначення вартості арештованого майна.

На виконання вказаної постанови 20.12.2017 між Акціонерним товариством "Сбербанк" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" (експерт) було укладено договір № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки (далі - договір), відповідно до умов якого експерт зобов'язується надати послуги щодо незалежної оцінки простих іменних акцій у кількості 7727859 шт, емітовані ПАТ "Одеський коровай", що належать ТОВ "Донагрофананс", та є забезпеченням виконання зобов'язань позичальника по наступним кредитним договорам: № 17-В/10 від 24.06.2010, № 18-В/10 від 24.06.2010, № 26-Н/12/24-ЮО-KL. (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору, загальна вартість послуг, передбачених в пункті 1.1. договору, визначається в розмірі 50 000,00 грн.

Замовник сплачує експерту повну вартість робіт за цим договором наступним чином: передоплату в розмірі 10 000,00 грн замовник перераховує на рахунок експерта протягом 3 робочих днів з дня виставлення експертом рахунку-фактури; остаточний розрахунок у розмірі 40 000,00 грн замовник перераховує на рахунок експерта протягом 3 робочих днів з моменту надання експертом замовнику експертного висновку про вартість та звіту про незалежну оцінку, рахунку-фактури та акту прийому-передачі послуг.

Пунктами 4.1., 4.2. договору обумовлено, що початком надання послуг вважається дата надання замовником експерту вихідних даних для проведення незалежної оцінки. Строк надання послуг складає 10 робочих днів з моменту передачі повного переліку інформації, документів та огляду об'єкту оцінки.

Згідно пункту 4.4. договору, послуги вважаються наданими в повному обсязі з моменту передачі замовнику звіту про експертну оцінку.

Договір діє з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. (пункт 9.1. договору).

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

На виконання умов договору № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки, 28.11.2017 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було скеровано відповідачу листа №53427284/20.1//24 з відомостями та документами, необхідними для визначення вартості цінних паперів. Вказаний лист було отримано відповідачем наручно, про що свідчить відмітка про отримання.

У подальшому 29.11.2017 відповідачем було виставлено рахунок № 17117/4-С/17 на оплату за проведення незалежної оцінки на суму 50 000,00 грн, попередню оплату за яким було здійснено позивачем на підставі платіжного доручення №89620310 від 21.12.2017 в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось, пунктом 4.2. договору № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки сторони погодили, що строк надання послуг складає 10 робочих днів з моменту передачі повного переліку інформації, документів та огляду об'єкту оцінки.

З огляду на вищенаведене, строк для виконання зобов'язань з надання послуг з проведення незалежної оцінки за вказаним вище договором настав.

З метою досудового врегулювання, позивач звертався до відповідача із вимогою щодо виконання зобов'язань за договором № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки, проте вимоги позивача не виконані, відповідні послуги не надані.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань з надання позивачу послуг з проведення незалежної оцінки майна, позивачем було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" повідомлення №16158/5/16-2 від 07.08.2018 про розірвання договору № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки, а також повернення передоплати та сплати штрафних санкцій, відповідь на яке також не отримано.

У зв'язку з викладеним позивач звернувся із даним позовом до суду.

Як вже зазначалось, відповідач своїм правом поданні відзиву суду не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зазначеною правовою нормою законодавець поділяє підстави для розірвання договору у судовому порядку на законні та договірні. Так, підставами для розірвання договору, що випливають зі змісту закону є істотне порушення договору винною стороною та інші випадки, передбачені законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Пунктом 7.3. договору № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки передбачено, що даний договір може бути розірваний за взаємної згоди сторін або з ініціативи якої-небудь сторони порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

При цьому, за змістом пунктів 2, 3 статті 612 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

За змістом частини 1 статті 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Враховуючи те, що строк виконання обов'язку з надання послуг щодо незалежної оцінки простих іменних акцій за договором № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 настав, виконання позивачем зобов'язань зі сплати попередньої оплати в розмірі 10 000,00 грн на рахунок відповідача підтверджене належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про надання обумовлених договором послуг, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення сплаченої передоплати за договором в розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пункту 5.1. договору № 17117/4-С/17 від 20.12.2017 про проведення незалежної оцінки сторони погодили, що у разі несвоєчасного надання звіту про оцінку експерт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 1 % від загальної вартості за кожен день прострочення надання звіту про оцінку, а за прострочення понад 5 днів додатково сплачується штраф у розмірі 10 % загальної вартості робіт.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за період з 04.01.2018 по 04.07.2018 штрафні санкції в загальному розмірі 96 000,00 грн, що складаються зі штрафу в розмірі 1% від загальної вартості робіт за кожен день прострочення - 91 000,00 грн, а також штрафу в розмірі 10% від загальної вартості робіт - 5 000,00 грн.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов'язань з надання обумовлених договором послуг, вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими.

Здійснивши власний перерахунок штрафів у межах періоду, визначеного позивачем, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є арифметично правильним та вірним.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Сбербанк" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Сбербанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" про стягнення 106 000,00 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська експертна група" (03124, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Миколи Василенка, будинок 7-А; ідентифікаційний код 31807372) на користь Акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Володимирська, будинок 46; ідентифікаційний код 25959784) 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) попередньої оплати, 96 000,00 грн (дев'яносто шість тисяч гривень 00 копійок) штрафних санкцій та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ