ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/23404/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.12.2018 про зупинення провадження

у справі №910/23404/16 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Основа"

третя особа Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит"

про стягнення 375 891 300,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.12.2018 у справі №910/23404/16 зупинено провадження у справі № 910/23404/16.

Вирішено у розпорядження експертизи надіслати матеріали справи Господарського суду Київської області № 910/23404/16, в яких містяться документи, які підлягають дослідженню.

Зобов'язано судового експерта, який буде проводити експертизу, виконати вимоги суду, викладені в ухвалі від 09.02.2018.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, позивач 08.01.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм процесуального права (ст.ст. 86, 99, 228 ГПК України) та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що судом не наведено аргументів, які ґрунтуються на допустимих законом доказах, про необхідність призначення у справі судової експертизи.

На думку апелянта, позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, надає право господарському суду вирішити справу без призначення судової оціночної експертизи, оскільки призначення експертизи суттєво затягне розгляд справи, що є порушенням розумних строків розгляду.

Звертає увагу, що 04.11.2018 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування».

На переконання апелянта, очевидне безпідставне призначення судової експертизи має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, в тому числі право на розгляд справи судом встановленим законом, у розумний строк, тому в такому випадку скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням взаємозв'язку правомірності зупинення провадження у справі, як наслідку призначення у справі судової експертизи та її скасування є виправданим та таким, що ґрунтується на засадах верховенства права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Вказує, що в апеляційній скарзі позивач фактично не наводить аргументів, які б свідчили про незаконність оскаржуваної ухвали, а обґрунтовує недоцільність призначення експертизи у справі.

Звертає увагу, що оскаржувана ухвала не є ухвалою про призначення експертизи у справі, а є ухвалою про повторне направлення матеріалів експерту та зобов'язання його виконати вимоги ухвали суду від 09.02.2018.

У відповіді на відзив представник позивача повторно зазначає аргументи, викладені в апеляційній скарзі.

У письмових поясненнях представник позивача додатково вказує, що судом першої інстанції порушено господарські процесуальні норми в частині не дослідження оформленого рахунку для здійснення оплати вартості експертизи, як підстави для ухвалення оскаржуваної ухвали про зупинення провадження, оскільки в матеріалах справи відсутній рахунок для оплати експертизи, судом не було встановлено наявності чи відсутності необхідних реквізитів для оплати експертизи відповідачем за попередньою ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2018.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 04.02.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

19.02.2019 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в загальному порядку, яке обґрунтовано тим, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 у задоволенні клопотання Національного банку України про розгляд апеляційної скарги Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.12.2018 про зупинення провадження у справі №910/23404/16 в загальному порядку з викликом сторін та учасників справи відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про зупинення провадження (п.12 ч.1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Основа" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2018 призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі до закінчення експертних досліджень і отримання Господарським судом Київської області висновків експертів.

01.11.2018 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/23404/16 з повідомленням про залишення ухвали про призначення експертизи без виконання, у зв'язку з несплатою вартості експертизи.

17.12.2018 представник позивача подав письмові пояснення по справі, просить суд відмовити в призначенні судової експертизи, мотивуючи тим, що призначення експертизи суттєво затягне розгляд справи та згідно зі ст.ст. 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилась.

19.12.2018 представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд повторно направити матеріали справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з метою виконання вимог ухвали суду від 09.02.2018 та зобов'язати Київський науково-дослідний інститут судових експертиз направити на адресу відповідача рахунок із зазначенням вартості проведення експертизи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про зупинення провадження у справі № 910/23404/16 та повторного надіслання матеріалів справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи згідно ухвали суду від 09.02.2018.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Про зупинення провадження у справі виноситься ухвала, яка в силу ст. 234 ГПК України має, зокрема, містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Колегія суддів зазначає, що предметом даного апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Київської області від 19.12.2018 про зупинення провадження у справі.

Підставою для прийняття оскаржуваної ухвали стало те, що судовий експерт повернув матеріали справи, направлені йому для проведення експертизи без виконання з огляду на несплату вартості експертизи. При цьому, судовим експертом зазначено, що за умови проведення обстеження можливо було б провести дослідження та надати висновки.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що призначена ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2018 у справі №910/23404/16 оціночно - будівельна експертиза у даній справі не проведена, а матеріали справи не містять доказів направлення експертною установою відповідачу оформленого належним чином рахунку на оплату вартості експертизи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність повторного надіслання матеріалів справи №910/23404/16 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи згідно ухвали суду від 09.02.2018, яка є чинною та не оскаржувалась учасниками справи в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з призначенням судової експертизи у даній справі, призначеної ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2018, однак зі вступної та прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 19.12.2018 про зупинення провадження у справі, однак не наводить змістовних доводів для її скасування.

Частиною 1 статті 99 ГПК України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на дату прийняття ухвали судом першої інстанції, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що 04.11.2018 набрала чинності нова редакція ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в якій відсутня вимога про зазначення у рішенні суду ціни предмета іпотеки, судова колегія зазначає наступне.

Дійсно, 04.11.2018 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та зазначеним Законом після ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» доповнено новою частиною, в якій відсутня вимога про зазначення у рішенні суду ціни предмета іпотеки, однак дані зміни відповідно до п. 1 розділу ІІ зазначеного Закону набирають чинності з 04.02.2019, а ухвала Господарського суду Київської області про призначення експертизи у справі прийнята 09.02.2018, та є чинною, учасниками справи в апеляційному порядку не оскаржувалась. Крім того, оскаржувану ухвалу про зупинення провадження судом прийнято 19.12.2018.

Наведені апелянтом заперечення на підстави проведення експертизи та зауваження щодо дійсної потреби в її призначенні з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду судом не приймаються до уваги з огляду на предмет даного апеляційного оскарження (зупинення провадження).

Судова колегія відхиляє доводи скаржника щодо порушення господарським судом права позивача на розгляд справи впродовж розумного строку, адже зупинення провадження у справі є наслідком проведення призначеної судом ще 09.02.2018 судової оціночно-будівельної експертизи, що унеможливлює розгляд справи на час знаходження матеріалів справи в експертній установі, тому, зупинивши провадження у справі, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, підстав для скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012 (пункт 29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що визначення вартості предмету іпотеки не є обов'язковим для суду, оскільки процес її визначення встановлено Законом України «Про виконавче провадження», адже зазначені доводи скаржника суперечать приписам ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», що діяла на час прийняття, як ухвали про призначення експертизи, так і ухвали про зупинення провадження. Посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц, є хибними, оскільки в зазначеній справі йдеться про те, що саме лише не визначення судом початкової вартості предмету іпотеки не може бути підставою для скасування вже прийнятого вірного по суті судового рішення, а не про те, що суди на стадії розгляду спору можуть відступати від положень чинного Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття оскаржуваної ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про необхідність зупинення провадження у справі №910/23404/16, що розглядається Господарським судом Київської області.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Оцінюючи в сукупності усі матеріали справи, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.12.2018 про зупинення провадження у справі №910/23404/16 та скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Господарського суду Київської області від 19.12.2018 про зупинення провадження у справі №910/23404/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 19.12.2018 про зупинення провадження у справі №910/23404/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/23404/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 20.03.2019 після виходу головуючого судді з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б.Михальська

А.І. Тищенко