ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2019 р. Справа№ 910/21355/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело 1»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.05.2018 (повний текст рішення складено 21.05.2018 )

у справі № 910/21355/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело 1»

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські

електромережі»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет

спору, на стороні відповідача: 1) Громадська організація «Джерело»

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Владислав»

про зобов'язання виконати дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Джерело 1» (далі - ТОВ «Джерело 1», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго», відповідач) про зобов'язання відновити постачання електричної енергії за умовами Договору про постачання електричної енергії № 10173 та додатків до нього, який укладено між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Джерело 1» 23.09.2005 (в редакції від 10.03.2010). В обґрунтування своїх вимог зазначило, що 05.01.2015 ПАТ «Київенерго» припинило постачання електроенергії ТОВ «Джерело 1», здійснивши одностороннє розірвання укладеного договору. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 у справі № 910/24046/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016, визнано недійсним одностороннє розірвання ПАТ «Київенерго» Договору №10173, відтак з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд зобов'язати відповідача відновити постачання електричної енергії на один об'єкт: артезіанську свердловину за згаданим Договором, Додатку 4А та додатків до нього.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що на сьогоднішній день відповідач є власником двох КТП, а отже змінилась межа балансової належності,точка продажу електричної енергії, відповідно Акт розмежування по Договору не відповідає обставинам, які склалися, а Договір в попередній редакції не може існувати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2018 залучено до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Громадську організацію «Джерело» (далі - ГО «Джерело», третя особа-1), а також залучено до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Владислав» (далі - ТОВ «Науково-виробнича фірма «Владислав», третя особа-2).

В судовому засіданні 17.04.2018 судом задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про заміну відповідача з ПАТ «Київенерго» на Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», відповідач), про що зазначено в протоколі судового засіданні від 17.04.2018.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ «Джерело 1» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким позов про зобов'язання відновити електропостачання згідно Договору задовольнити в повному обсязі. Зобов`язати ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» відновити постачання електричної енергії на один об'єкт: артезіанську свердловину за умовами Договору про постачання електричної енергії № 10173, Додатку 4А та додатків до нього, що укладено між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Джерело 1» 23.09.2005 (в редакції від 10.03.2010). В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, позивачем доведено неправомірні дії ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та ПАТ «Київенерго» документальними доказами, зокрема рішеннями господарських судів, законодавчими положеннями, однак судом першої інстанції проігноровано ряд істотних доказів, не дано їм жодної правової оцінки, неправильно визначено характер правовідносин. Апелянт стверджував, що з огляду на встановлені обставини справи та законодавче визначення моменту недійсності правочину та обов'язковості виконання договорів, Договір № 10173 ніколи не припиняв своєї дії та є чинним, отже ПАТ «Київнерго» безпідставно його не виконує. На неправомірне виправдання дій ПАТ «Київенерго», суд першої інстанції вказував, що відповідно до Договору купівлі-продажу №1332/18-16 від 29.08.2016, Договору купівлі-продажу №679/18-17 від 19.05.2017, ПАТ «Київенерго» придбало у ГО «Джерело» та TOB «НВФ «Владислав» КТП 7057(6215), 6216, а в судовому порядку не встановлено підстав, з якими закон пов'язує недійсність договорів, які на час розгляду даної справи судом є чинним. Судом першої інстанції повністю проігноровано подані позивачем докази, що КТП 7057(6215) та КТП 6216 належать на праві власності TOB «Джерело-1», а саме первинні документи - Договір купівлі-продажу № 12 від 12.11.2003, накладна №30 від 27.11.2003, підрядний договір № 893 від 16.04.2004, Акти виконаних робіт №893/1 і №893/2 від 17.09.2004, які вже неодноразово були досліджено судами всіх інстанцій, є чинними, дійсними, не скасованими, і тому у суду немає підстав їх ігнорувати. За твердженнями апелянта, ним надано суду низку судових рішень, в яких питання належності електрообладнання TOB «Джерело-1» вже встановлено, зокрема у справах № 910/24046/15, № 35/79 та № 41/317, аналіз яких наведено в апеляційній скарзі. Таким чином,на думку апелянта, Договір купівлі-продажу № 1332/18-16 від 29.08.2016 та Договір купівлі-продажу № 679/18-17 від 19.05.2017 було спрямовано на незаконне заволодіння майном TOB «Джерело 1» зі сторони ПАТ «Київенерго», Громадської організації «Джерело», TOB «НВФ «Владислав», останні порушили конституційні права TOB «Джерело 1» на недоторканість права власності, що в силу норми ч. 2 ст. 228 ЦК України призводить до нікчемності цих договорів. За твердженнями апелянта, жодного судового рішення щодо зміни умов Договору № 10173 не існує, відтак на сьогоднішній момент Договір № 10173 є чинним разом з усіма його додатками, які є невід'ємною частиною Договору, та повинен виконуватись ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» належним чином. Проте останнє, як сторона, яка одноособово стверджує про зміну істотних обставин, замість їх виконання, безпідставно відмовляється виконувати Договір № 10173 тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що оскільки на сьогоднішній день, умови Договору №10173 не відповідають фактичним обставинам, постачання електричної енергії на умовах цього Договору є неможливим, адже відповідач не уклав би його викладених в редакції додатків 2010 умовах. Таким чином, відновлення постачання електропостачання на умовах Договору №10173 на сьогоднішній момент є таким, що суперечить вимогам діючого законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У наданому суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, третя особа-2 також заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції 12.03.2019 з'явилися представники позивача та третьої особи-1, представники відповідача та третьої особи-2 не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду не надіслали, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, а третя особа-2 заявила клопотання про розгляд справи без участі його представника, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та увалити нове, яким позов задовольнити повному обсязі.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 23.09.2005 між ТОВ «Джерело 1» (позивачем, споживачем за договором) та ПАТ «Київенерго» (відповідачем, постачальником за договором) укладено Договір №10173 про постачання електричної енергії, остання редакція якого була підписана сторонами 10.03.2010 (далі - Договір №10173), за умовами якого ПАТ «Київенерго» продає електричну енергію ТОВ «Джерело 1» для забезпечення потреб електроустановок за умовами Договору та Додатків до нього, що є його невід'ємними частинами, а ТОВ «Джерело 1» оплачує ПАТ «Київенерго» вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно Договору та Додатків до нього.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин (ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України) повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначав, що 05.01.2015 ПАТ «Київенерго» припинило постачання електроенергії ТОВ «Джерело 1», здійснивши одностороннє розірвання укладеного договору. Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2015 у справі № 910/24046/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016, визнано недійсним одностороннє розірвання ПАТ «Київенерго» Договору №10173, тому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив суд зобов'язати відповідача відновити постачання електричної енергії на один об'єкт: артезіанську свердловину згідно умов Договору, Додатку 4А та додатків до нього, які укладено між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Джерело 1» 23.09.2005 (в редакції від 10.03.2010).

Заперечуючи проти позову, відповідач, треті особи 1 та 2, вказували на те, що відновлення електропостачання за Договором №10173 неможливе, оскільки змінилась межа балансової належності після продажу двох КТП відповідачу, а тому позивач не має права вимагати поставки йому електричної енергії до межі знаходження КТП, технічні умови мають бути відрегульовано в зв'язку зі зміною власника КТП.

Порядок та умови постачання електричної енергії врегульовано Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила).

За приписами ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до визначень, вказаних в п. 1 Правил, споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Таким чином, Закон закріплює можливість споживання електроенергії виключно за умови наявності договору між постачальником та споживачем. При цьому порядок та умови, у тому числі технічні, дотримання яких є обов'язковим при укладенні договору, встановлюються Правилами.

За приписами п.п. 1.3 - 1.4 Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Точка продажу електричної енергії споживачу установлюється на межі балансової належності його електроустановок та зазначається в договорі про постачання електричної енергії або в договорі про купівлю-продаж електричної енергії.

При цьому електроустановкою згідно п. 1 Правил є комплекс взаємопов'язаних устаткування і споруд, призначених для виробництва або перетворення, передачі, розподілу чи споживання електричної енергії.

Положеннями п. 5.1 Правил передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

Межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем (субспоживачем) і електропередавальною організацією (основним споживачем) за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок фіксуються в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін ( п. 2.1 Правил ) .

Істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії, зокрема є умови, зазначені у договорі про постачання та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил (абз. 2 п. 5.2 Правил).

За змістом п. 5.6 Правил невід'ємними частинами договору про постачання електричної енергії є: акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (точка встановлення, тип, покази на момент укладання договору тощо); схема електропостачання споживача із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача, і точок їх приєднання; повідомлення про граничні величини споживання електричної потужності та години контролю максимального навантаження енергосистеми; за необхідності до договору про постачання електричної енергії додаються: акти екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача; порядок розрахунку технічних втрат електричної енергії в електричних мережах; перелік випадків, коли постачання електричної енергії може бути обмежене споживачу, та порядок обмеження.

За умовами п.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 10.03.2010) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за його об'єктами згідно з умовами Договору та Додатків до нього, які є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору та Додатків до нього.

Додатком № 4А до Договору визначено, що постачання електричної енергії здійснюється за об'єктами споживача, розташованими за адресами: м. Київ, пров. Інженерний, 2 (офісне приміщення) та м. Київ, пров. Інженерний, 27 (артезіанська свердловина).

Відповідно до Додатку №6А «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», межа відповідальності за стан та обслуговування електромереж та установок встановлено на опорі №4 та №31. У Додатку №4А точка продажу теж зазначена ОП №31, а об'єктом є артезіанська свердловина.

Таким чином, саме вказаний об'єкт був визначений у Договорі як електроустановка, до якої здійснювалося постачання електроенергії позивачем.

Як вище згадувалось, невід'ємною частиною Договору є Додатки до нього, зокрема акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до додатку 4А до Договору в редакції 2005 були два об'єкти електропостачання за адресами: м. Київ, пров. Інженерний, 2 (офісне приміщення) та м. Київ, пров. Інженерний, 27 (артезіанська свердловина).

Як встановлено матеріалами справи, постачання електричної енергії за адресою пров. Інженерний, 2 (офісне приміщення) припинено відповідно до звернення позивача від 09.12.2014.

За приписами п. 1.2 Правил споживач електричної енергії - це юридична або фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору, а об'єкт - це електрифікована споруда (сукупність електрифікованих споруд на одній території) або частина електрифікованої споруди, що належить суб'єкту господарювання на праві власності або користування.

Межа балансової належності - точка розділу елементів електричної мережі між власниками електроустановок за ознаками права власності або користування, або повного господарського відання (п. 1.2 ПКЕЕ).

Відповідно до умов договорів купівлі-продажу електрообладнання, копії яких наявні в матеріалах справи, частина обладнання, яке за умовами Договору №10173 перебувало на балансі позивача перейшло у власність відповідача, що свідчить про зміну межі балансової належності.

Згідно акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін до Договору №1017 на балансі споживача знаходилося: КТП 7057, КТП 6216, відпайка від опори №31 до опори №6 та KЛ 10 кВ від опори 31 до КТП 7057, відпайка від опори №4 до КТП 6216. Межа відповідальності за стан та обслуговування електромереж та електроустановок була на опорі №4 та №31.

За умовами Договору купівлі-продажу №1332/18-16 від 29.08.2016 ПАТ «Київенерго» придбало у Громадської організації «Джерело» та ТОВ «НВП «Владислав» як співвласників КТП 7057, обладнання РУ 10/0,4 кВ, кабельну та повітряну лінії.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

З огляду на відсутність доказів визнання недійсним Договору купівлі-продажу №1332/18-16 від 29.08.2016 в судовому порядку та не встановлення підстав, з якими закон пов'язує недійсність договору, враховуючи презумпцію правомірності правочину, згаданий Договір купівлі-продажу є чинним.

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу №679/18-17 від 19.05.2017 ПАТ «Київенерго» придбало у Громадської організації «Джерело» КТП 6216, обладнання РУ 10/0,4 кВ та повітряну лінію 10 кВ.

Таким чином, станом на час розгляду справи судом, дане обладнання є власністю ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», а межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін встановлюється на наконечниках КЛ-0,4 кВ в КТП 7057, що свідчить про зміну балансової належності та невідповідність її Додатку № 4А до Договору.

Враховуючи зміну меж балансової належності внаслідок переходу до відповідача права власності на електричне обладнання, визначені сторонами в Додатку № 4А до Договору межі балансової не відповідають дійсним межам, які існують на момент розгляду справи.

Таким чином, умови Договору не відповідають фактичним обставинам щодо меж балансової належності, постачання електричної енергії за таких умов не відповідає вимогам Правил щодо розмежування балансової належності та точок приєднання ліній споживача, а тому у відповідача відсутні підстави для постачання позивачу електричної енергії на підставі Договору без внесення відповідних змін до нього з метою приведення у відповідність до вимог Правил.

Разом з цим, на час розгляду справи жодна із сторін, ні постачальник електричної енергії, який придбав КТП, ні споживач (позивач), який зацікавлений в постачанні електричної енергії, внесення змін у Договір №10173 не ініціював.

Крім цього, на підставі пп. 8 п.5.4. ПКЕЕ одним із документів, який має бути наданий заявником для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж є копія документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта).

Тобто, постачання електричної енергії здійснюється постачальником до об'єктів, які належать споживачу на відповідному правовому титулі, постачання електроенергії до електроустановок, які не належать споживачу, Правилами не передбачені.

Як встановлено матеріали справи, при укладенні Договору з відповідачем позивачем було надано дозвіл на спеціальне водокористування від 15.08.2005 з терміном дії до 15.08.2008, що підтверджує наявність у позивача права користування об'єктом, до якого здійснювалося постачання електроенергії протягом строку дії Договору. Крім цього, відповідач звертався до Державної служби геології та надр України з приводу інформації щодо продовження позивачу терміну дії дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до відповіді Державної служби геології та надр України №2376/03/10-18 від 12.02.2018 у Держгеонадра відсутня інформація щодо надходження пакетів документів ТОВ «Компанія «Тітал» та ТОВ «Джерело-1» для отримання висновків щодо можливості видачі дозволу на спеціальне водокористування від органів, уповноважених на видачу дозволу на спеціальне водокористування.

Таким чином, позивачем належними, достатніми та допустимими доказами не підтверджено право користування артезіанською свердловиною.

Оскільки визначення права власності на спірний об'єкт не є предметом розгляду даної справи, суд першої інстанції, вирішуючи спір про поновлення договірних відносин з електропостачання вірно виходив з лише необхідності та можливості здійснення електропостачання за Договором №10173, укладеним між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Джерело 1» саме до артезіанської свердловини (Додаток 4а до Договору). Відповідно доводи апелянта в цій частині, як і його посилання на ряд судових справ, якими, на його думку, встановлено належність електрообладнання ТОВ «Джерело1», не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку з чим правомірно відмовив в задоволенні позову, при цьому врахувавши фактичну зміну меж балансової належності та недоведеність позивачем його права власності чи користування об'єкту постачання електричної енергії.

Доводи апелянта з приводу неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта, наведені у апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело 1» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі № 910/21355/17 - без змін

Матеріали справи № 910/21355/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.03.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук