РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2019Справа № 910/17111/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/17111/18

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства Страхова компанія " ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31)

До Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "ГАРАНТІЯ" (01601, м. Київ, вул. Печерський узвіз, 3)

Про стягнення 45 320,13 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (далі - відповідач) про стягнення 45320,13 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 45320,13 грн., а також витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 1762, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 залишено позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання до суду оригіналу довіреності № ГН-79/2018 від 22.01.2018.

09.01.2019 від позивача надійшла заява щодо усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи № 910/17111/18 ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін.

30.01.2019 через відділ канцелярії господарського суду від Моторно-транспортного страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття.

11.02.2019 через відділ канцелярії господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву по справі № 910/17111/18, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Згідно із ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 21.10.2017 у м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу "Фіат", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, транспортного засобу "Порше Каєн", державний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу "Хонда", державний номер НОМЕР_3.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2017 у справі № 759/16700/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Судом установлено, що транспортний засіб "Порше Каєн", державний номер НОМЕР_2, застраховано позивачем згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 3823688 від 21.08.2017, укладеним між позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) (далі - договір).

За умовами п. 6.2 договору при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку, для визначення розміру збитку, страховик або уповноважена ним особа (аварійний комісар) складає кошторис збитків, в який включається вартість запасних частин, деталей, матеріалів (з урахуванням або без урахування зносу згідно умов договору) і ремонтних робіт за винятком витрат, пов'язаних зі зміною або поліпшенням, профілактичним ремонтом та обслуговуванням обладнання ТЗ. Кошторис збитків складається на момент настання страхового випадку на підставі рахунку СТО, обраної страховиком (п. 6.2.1.). Вартість запасних частин і деталей, замінюваних при виконанні ремонту ТЗ, враховується в кошторисі збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт дорівнюють чи перевищують витрати по їх заміні на нові (п. 6.2.2.). В п. 6.3. договору сторони визначили, що розмір страхового відшкодування дорівнює сумі заподіяних збитків, але не може перевищувати ліміту відповідальності страховика по ТЗ на момент настання страхового випадку (100 000, 00 грн).

Згідно рахунку фактури № 00000868 від 24.10.2017 ФОП Козоріз Василя Валерійовича вартість ремонту автомобіля "Порше Каєн", державний номер НОМЕР_2 складає 223 024, 80 грн, з яких 9919, 80 грн вартість послуг з ремонту, 3 000, 00 грн - лакофарбових матеріалів, 210 105, 00 грн - запчастин.

Позивачем, на підставі наданих документів, з урахуванням умов договору, укладеного ним зі страхувальником було складено страховий акт № 10471-02 від 24.11.2017 та призначено до виплати страхового відшкодування у загальному розмірі 100 000, 00 грн на рахунок ФОП Козоріз Василя Валерійовича.

Позивачем, згідно з платіжним дорученням № 26894 від 24.11.2017, копія якого наявна в матеріалах справи, здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 100 000, 00 грн на рахунок ФОП Козоріз Василя Валерійовича.

В грудні 2017 року позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою на суму 100000, 00 грн вих. № 10433 від 29.12.2017.

13.02.2018 відповідачем було сплачено позивачу 47 439, 57 грн страхового відшкодування в порядку регресу за вимогою № 10433 від 29.12.2017 згідно страхового акта № 70-18 від 13.02.2018.

На замовлення відповідача, СПД Щербатий А. А. було здійснено оцінку матеріального збитку завданого власнику автомобіля "Порше Каєн", державний номер НОМЕР_2.

Так, відповідно до звіту про оцінку № 2979 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу складеного 30.10.2017: матеріальний збиток завданий власнику автомобіля "Порше Каєн", державний номер НОМЕР_2 складає 47 439, 57 грн; коефіцієнт фізичного зносу ТЗ визначено на рівні 0, 62; вартість відновлювального ремонту складає 99 999, 99 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 47 439, 57 грн.

Враховуючи відомості зазначені в звіті про оцінку № 2979 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеному 30.10.2017, відповідачем здійснено перерахунок страхового відшкодування та визначено суму до виплати у розмірі 47 439, 57 грн, про що складено відповідний страховий акт № 70-18 від 13.02.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні ДТП, враховуючи, визначений у звіті про оцінку № 2979 від 30.10.2017 коефіцієнт фізичного зносу, та вартість ремонту визначену в рахунку СТО, зобов'язаний був відшкодувати позивачеві в порядку регресу суму матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в розмірі 92 759, 70 грн (9 919, 80 + 3 000, 00 + 210 105, 00 * (1- 0, 62) = 92759,70), оскільки відповідачем було виплачено 47 439, 57 грн страхового відшкодування, позивач просить Суд стягнути різницю між розміром страхового відшкодування, що підлягало сплаті відповідачем позивачу та страховим відшкодуванням сплаченим відповідачем, а саме 45 320, 13 грн (92 759, 70 - 47 439, 57 = 45 320, 13).

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що у відповідності до положень ст. 29, 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір страхового відшкодування має обраховуватися на підставі висновку оцінювача, а не на підставі рахунку СТО.

Спір у справі виник щодо суми, з якої розраховується страхове відшкодування належне до виплати відповідачем позивачу за полісом № АК/03317873. На думку позивача страхове відшкодування розраховується на підставі рахунку СТО, а на думку відповідача на підставі звіту про оцінку.

Відповідно до положень ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, позивач здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу "Порше Каєн", державний номер НОМЕР_2.

Однак, у разі якщо її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

В силу ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, у тому числі, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Фіат", державний номер НОМЕР_1 на момент вказаної ДТП була застрахована у відповідача згідно з полісом № АК/03317873, строком дії з 18.07.2017 по 17.07.2018.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн та франшизу у розмірі 0, 00 грн згідно з інформацією Моторно транспортного страхового бюро з Єдиної централізованої бази даних.

Таким чином, відповідач взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яке сталася за участю забезпеченого транспортного "Фіат", державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Полісом № АК/03317873 встановлено безумовну франшизи в розмірі 0, 00 грн та визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн.

Спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, приписами спеціального закону визначено, що страховик відшкодовує саме оцінену шкоду - визначену оцінювачем, відтак розрахунок страхового відшкодування, на переконання Суду, необхідно здійснювати саме на підставі звіту про оцінку.

Відповідно до звіту про оцінку № 2979 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу складеного 30.10.2017, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 47 439, 57 грн.

Отже, суд вважає доведеним, що оцінена шкода, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 47 439, 57 грн.

Судом встановлено, що відповідач згідно страхового акта № 70-18 від 13.02.2018 сплатив позивачу 47 439, 57 грн страхового відшкодування в порядку регресу за вимогою № 10433 від 29.12.2017, відповідно відповідач виконав свої зобов'язання перед позивачем, як страховика забезпеченого транспортного "Фіат", державний номер НОМЕР_1.

Згідно з ст. 38.2.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування у порядку, встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Позивачем не надано Суду доказів фактичного виконання ремонту автомобіля на суму 223 024, 80 грн, в тому числі не надано доказів виконання робіт ні на 100 000, 00 грн, оплачених позивачем, ні на будь - яку іншу суму оплачену самим потерпілим. До позовної заяви позивачем доданий лише рахунок - фактура № 00000868 від 24.10.2017, який сам по собі не доказом фактичного виконання робіт вартістю 223 024, 80 грн, як і не є доказом фактичного виконання робіт по ремонту автомобіля на зазначену суму платіжне доручення про сплату 100 000, 00 грн за рахунком - фактурою № 00000868 від 24.10.2017. Враховуючи зазначене у Суду відсутні будь - які підстави для визнання встановленою тієї обставини, що вартість відновлення автомобіля "Порше Каєн", державний номер НОМЕР_2 (збиток потерпілого) склала 223 024, 80 грн, та відповідно розрахунку страхового відшкодування належного до виплати відповідачем на користь позивача виходячи із такого розміру вартості відновлення автомобіля.

При цьому, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 зі справи № 910/3650/16 та зі справи № 910/32969/15).

Відповідно позивач не позбавлений права звернутися з позовом про відшкодування різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу до особи, яка завдала збитків.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Страхова компанія " ВУСО".

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО" до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "ГАРАНТІЯ" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 45 320,13 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на Приватне акціонерне товариство Страхова компанія " ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19.03.2019.

Суддя Г.П. Бондаренко