ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА
"20" березня 2019 р. Справа № 924/556/18

за позовом заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних відносинах - Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області

до військової частини НОМЕР_1 в особі відокремленого підрозділу - філії військової частини НОМЕР_1

про стягнення 14790,24 грн. збитків

Головуючий суддя Смаровоз М.В.

Суддя Гладюк Ю.В.

Суддя Димбовський В.В.

Представники:

прокуратури: Купчик Я.О.;

позивача: не з`явився;

відповідача (в режимі відеоконференції): Куценко І.В. за довіреністю;

У засіданні присутній представник в/ч НОМЕР_2 : Михайлова Н.В. (за довіреністю).

У засіданні 20.03.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

До господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функцій у спірних відносинах - Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 в особі відокремленого підрозділу - Філії військової частини НОМЕР_1 14790,24 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок незаконної порубки лісу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що земельна ділянка загальною площею 315,8 га надана КЕВ м. Хмельницький для державних потреб згідно державного акта на право користування землею від 1980 року серії Б№041672 на підставі рішення звуженого засідання Летичівського РВК від 01.10.1980 №011. Згідно відомостей КЕВ м. Хмельницький Вказана земельна ділянка знаходиться в межах філії військової частини НОМЕР_1 та відноситься до земель оборони військового містечка №59 Хмельницького гарнізону. Відповідно до акту обстеження незаконно-зрубаних дерев на території філії військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2018р. кількість незаконно зрубаних дерев у різних порід становить 4 одиниці, внаслідок чого заподіяно шкоди на суму 14790,24 грн. Прокурор, посилаючись на ст. 19, 67, 69, 78, 101, 105, 107 Лісового кодексу України, Санітарні правила в лісах України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1995р. №555, Закон України „Про охорону навколишнього природного середовища, Правила поліпшення якісного складу лісів України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р. №724 стверджує, що з вини відповідача внаслідок порушення ним вимог природоохоронного законодавства завдано збитки.

Відповідач у відзивах відзначив, що він є неналежним відповідачем у зв`язку з створенням згідно спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2018 року №Д-322/1/1 дек на базі філії військової частини НОМЕР_1 з 27 червня 2018 року окремої військової частини НОМЕР_2 , яка не є правонаступником філії військової частини НОМЕР_1 . На думку відповідача, вина не доведена оскільки в ході перевірки Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області встановлено самовільні рубки, вчинені невстановленими особами у невідомий проміжок часу, а постанова КМУ №665 від 23.07.2008 року, відповідно до якої обраховано шкоду, не передбачає відповідальності за незабезпечення збереження лісів і лісових насаджень. При цьому, лісові господарства несуть відповідальність, лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки, тобто порушення Порядку спеціального використання лісових ресурсів (постанова КМУ №761 від 23.05.2007 року). Військова частина НОМЕР_2 не є законним лісокористувачем на вказаній земельній ділянці в розумінні ст. ст. 16, 19 Лісового кодексу України, оскільки відповідно до положень частини 1 даної статті у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, яких згідно Положення про військову частину у відповідача не передбачено, а отже зобов`язання здійснювати охорону лісів на території частини відсутнє. При цьому, відповідно до акту проведення обстежень земель оборони військового містечка №59 складеного 09.03.17р. КЕВ м. Хмельницький, лісовпорядкування на вказаній ділянці фактично здійснює Шепетівський військовий лісгосп державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспром комбінат".

До березня 2017 року земельна ділянка військового містечка не перебувала в користуванні військової частини НОМЕР_1 та її філії (а також військової частини НОМЕР_2 , яка створена лише з 27.06.2018 р.), що підтверджується актом приймання-передачі будівель, споруд та території військового містечка № НОМЕР_3 у с. Шпичинці Деражнянського та Летичівського району від 22.03.2017 року (копія надана суду військовою частиною НОМЕР_1 ). Крім того, відповідно до розпорядження голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 16.03.2017 року № 182/2017 р. «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок та припинення права постійного користування» припинено надане ДП «Летичівське лісове господарство» право користування земельною ділянкою (мета користування - для ведення лісового господарства) військового містечка № 59 Хмельницького гарнізону (в межах Летичівського району Хмельницької області) площею 309,3878 га (кадастровий номер :05:011:0003). Після 06.03.2017 року право користування вказаною земельною ділянкою для ведення лісового господарства будь-яких юридичних чи фізичних осіб в законному порядку не оформлене, власником ділянки згідно даних Державного земельного кадастру є держава в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (інформація з Державного земельного кадастру надана суду військовою частиною НОМЕР_1 ). Враховуючи вищевикладене, відповідач просить у позові відмовити.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, стверджує про наявність підстав для представництва інтересів держави в особі визначеного прокурором позивача.

Представник відповідача позицію, викладену у відзиві, підтримав, просив у позові відмовити.

Судом враховується, що прокурор, обґрунтовуючи наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах позивача, з посиланням на ст. 1311 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч. 3 ст. 53 ГПК України, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. у справі №1-1/99 зазначає про необхідність захисту інтересів держави шляхом відшкодування до бюджету збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства філією військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи оцінку доводам прокуратури щодо необхідності представництва інтересів держави, суд враховує таке.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї з сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін.

Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї з сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.05).

Пункт третій частини першої статті 131 - 1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Суд виходить з того, що під "виключним випадком", за якого прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність є предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь - яких інших функції були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

наліз ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. У другому - коли відповідний орган відсутній.

При цьому:

- "нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається;

- "здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дії і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною;

- "належність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З врахуванням вказаного вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Зазначені положення узгоджуються з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018р. у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 20.09.2018р. по справі № 924/1237/17, від 23.10.2018р. у справі № 926/03/18, від 23.10.2018р. у справі №906/240/18, від 01.11.2018р. у справі №910/18770/17, від 06.02.2019р. у справі № 927/246/18, від 26.02.2019р. у справі №920/284/18.

Врахувавши вищевказані висновки, судом враховується і те, що звертаючись з позовом за захистом інтересів держави, прокурор має довести: наявність інтересів держави, які порушені; наявність підстав для представницьких функцій у випадках невиконання або неналежного виконання своїх повноважень органами державної влади (місцевого самоврядування), які наділені такими функціями у відповідних правовідносинах або, в разі відсутності відповідного органу.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 292 Лісового кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері лісових відносин належить, в тому числі застосування у випадках, передбачених законом, економічних санкцій до підприємств, установ та організацій, їх посадових і службових осіб, громадян за порушення вимог законодавства, подання позовів до суду про відшкодування збитків і втрат, завданих унаслідок такого порушення.

В даній позовній заяві, як встановлено вище, прокурор, обґрунтовуючи наявність інтересів держави, вказує про необхідність відшкодування до бюджету збитків, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства відповідачем.

В той же час, прокурором не обгрунтувано власні представницькі функцій; з долученого до матеріалів справи листа від 26.06.2018р. заступником військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України встановлено невжиття заходів реагування Державною екологічною інспекцією.

При цьому, зі змісту повідомлення Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області №1821/03 від 24.05.2018р., останній було відомо щодо завданої шкоди на суму 14790,24 грн. на території філії військової частини НОМЕР_1 (с. Шпичинці Деражнянського району Хмельницької області).

Судом враховується, що згідно вищевказаної практики Верховного Суду саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 ККУ (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). (позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові №922/901/17 від 21.12.2018 року).

Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Отже, встановлена військовим прокурором обставина пасивної поведінки позивача, без відповідних підтверджуючих доказів не дає підстав для висновку про невиконання чи неналежне виконання Державною екологічною інспекцією, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій відносно захисту інтересів держави в частині охорони навколишнього природного середовища.

Водночас, доказів того, що Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області не має можливості самостійно захистити права у наведеному випадку, як і неналежності здійснення нею такого захисту, прокурором не надано та матеріали справи, відповідно, не містять.

Матеріали справи свідчать про те, що прокурор прийняв на себе функції альтернативного суб`єкта звернення до суду, який не може замінювати належного суб`єкта владних повноважень.

Судом враховується, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави, здійснене в особі певного органу має бути обгрунтоване виключним випадком підстав такого звернення (коли орган, що має відповідні повноваження не захищає чи неналежним чином захищає державні інтереси).

Наведене свідчить про недоведеність наявності підстав до звернення з позовом саме прокурором в інтересах держави в особі визначеного у позовній заяві позивача, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженим) представницькими функціями.

Надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в обгрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов до висновку про відсутність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави та недоведеність нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК позов належить залишити без розгляду.

Враховуючи залишення позову без розгляду, у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст. 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 20.03.2019р. та може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 розділу XI Перехідні положення ГПК України.

Повний текст ухвали складено 22.03.2019р.

Головуючий суддя М.В. Смаровоз

Суддя Ю.В. Гладюк

Суддя В.В. Димбовський

Віддруков. 5 прим. (рек. з пов про вруч.): 1 - до справи; 2 - Державній екологічній інспекції у Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Івана Франка, 2/2); 3 - Військовій частині НОМЕР_2 (32212, с. Шпичинці Деражнянського району, Хмельницька обл.); Військовій частині НОМЕР_1 (63504, Харківська область, м. Чугуїв); 4 - військовій прокуратурі Хмельницького гарнізону Західного регіону (29000, м. Хмельницький, вул. Пилипчука, 65).