ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" лютого 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2143/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Шейнцис О.О.

при розгляді справи за позовом: Березівської міської ради Одеської області (67300, Одеська область, Березівський район, м. Березівка, вул. Генерала Плієва, 9)

до відповідача: Березівського районного споживчого товариства (67300, Одеська область, Березівський район, м. Березівка, вул. Паркова, 4)

про зобовязання укласти договір

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

03.10.2018р. Березівська міська рада Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Березівського районного споживчого товариства, в якій просить суд зобовязати відповідача укласти з Березівською міською радою договір оренди земельної ділянки під розміщення: магазину "Техніка" за адресою: м.Березівка, вул. Паркова, 6, загальна площа земельної ділянки 394 м.кв., а також стягнути судовий збір.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що за результатом проведення Березівською міською радою Одеської області перевірки дотримання Березівським районним споживчим товариством містобудівного та земельного законодавства України при здійсненні підприємницької діяльності, було встановлено, що в центрі міста функціонує торгівельна точка без оформлення документів на право користування земельною ділянкою, а саме: магазин "Техніка" за адресою: м.Березівка, вул. Паркова, 6, загальна площа земельної ділянки 394 м.кв.

Як вказує позивач, Березівською міською радою було винесено рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Березівському районному споживчому товариству в оренду терміном на 49 років для розміщення, експлуатації та обслуговування будівель торгівлі в межах населеного пункту на території Березівської міської ради Березівського району Одеської області за відповідною адресою.

Водночас, як вказує позивач, Березівське районне споживче товариство до теперішнього часу ухиляється від укладання договору оренди, що має наслідком ненадходження до державного бюджету плати за користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2018р. позовну заяву Березівської міської ради Одеської області на підставі ч.1 ст.174 ГПК України залишено без руху.

Вказаною ухвалою позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів направлення відповідачу позовної заяви з додатками; зазначення ідентифікаційного коду позивача; відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; письмового підтвердження стосовно того, що Березівською міською радою Одеської області не подано іншого позову до Березівського районного споживчого товариства з тим самим предметом та з тих самих підстав, до 25.10.2018р.

22.10.2018р. до канцелярії суду від Березівської міської ради Одеської області надійшла заява з додатками, згідно якої позивач на виконання вимог вищевказаної ухвали суду такі недоліки усунув та просив суд відкрити провадження у справі.

Приймаючи до уваги усунення позивачем недоліків, які спричинили винесення ухвали про залишення позову без руху, ухвалою суду від 25.10.2018р. відкрито провадження у справі №916/2143/18, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на "26" листопада 2018 р. о 14:00.

У судовому засіданні 26.11.2018р. оголошено протокольну перерву до "12" грудня 2018р. о 12 год. 00 хв.

12.12.2018р. до суду від Березівського районного споживчого товариства надійшли заперечення (а.с.43), згідно яких відповідач зазначає про неможливість укладання договору оренди на даний час у звязку із тим, що проект відведення земельної ділянки знаходиться на доопрацюванні, відсутня реєстрація даної земельної ділянки в державному земельному кадастрі та не визначена площа земельної ділянки.

Як вказує відповідач, відповідний договір оренди земельної ділянки ним буде укладено після отримання усіх необхідних документів.

Для надання можливості сторонам подати заяви по суті спору, 12.12.2018р. судом було оголошено перерву у судовому засіданні до "26" грудня 2018р. о 10год.00хв.

26.12.2018р. до суду від Березівської міської ради Одеської області надійшла відповідь на відзив (а.с.63-64), згідно якої позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх, зазначивши при цьому, що усі дії, направлені на отримання необхідних для укладання договорів, були здійснені відповідачем лише після звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

При цьому позивач вказує на те, що невиконання відповідачем вимог, встановлених діючими нормами права, призводить до порушення земельного законодавства та відсутності належного джерела надходжень коштів до місцевого бюджету, що безпосередньо завдає шкоди інтересам держави в сфері земельних відносин.

У судовому засіданні 26.12.2018р. судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку ст. 177 ГПК України, згідно якої строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів.

Крім того, судом було оголошено перерву у судовому засіданні до "23" січня 2019р. о 12год.00хв., про що представники сторін були повідомлені під розпис.

Ухвалою суду від 23.01.2019р. закрито підготовче провадження у справі №916/2143/18, справу призначено до розгляду по суті в засіданні суду на "28" січня 2019р. о 16:00.

25.01.2019р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване хворобою керівника Березівського районного споживчого товариства.

Приймаючи до уваги вищевказане клопотання, а також враховуючи відсутність заперечень з приводу клопотання з боку представника позивача, у судовому засіданні 28.01.2019р. оголошено протокольну перерву в порядку ст. 216 ГПК України до "20" лютого 2019р. о 12год.15хв.

Ухвалою суду від 29.01.2019р. судом повідомлено Березівське районне споживче товариство про оголошення перерви у судовому засіданні при розгляді справи №916/2143/18 по суті до 20.02.2019р.

20.02.2019р. до суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 20.02.2019р., в якому представники сторін висловили свої позиції по суті справи, судом оголошено протокольну перерву до 26.02.2019р. о 12 год.00 хв., про що представники сторін були повідомлені під розпис.

У судове засідання, призначене на 26.02.2019р. представники сторін не з'явилися, не зважаючи на обізнаність про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів органів місцевого самоврядування.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, органи місцевого самоврядування, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Як встановлено судом, позовні вимоги позивача направлені на зобов'язання Березівського районного споживчого товариства укласти з Березівською міською радою договір оренди на земельні ділянки під розміщення: магазину "Техніка" за адресою: м.Березівка, вул. Паркова, 6, загальна площа земельної ділянки 394 м.кв., оскільки наразі відповідач користується вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, не сплачуючи при цьому належні платежі за таке користування.

У відповідності до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

З урахуванням викладеного, насамперед встановленню підлягає законодавчо передбачена необхідність укладення відповідного договору, у зв'язку з чим суд вказує наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб'єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною 9 ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

За статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 14 даного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

З аналізу норм, які регулюють земельні правовідносини, вбачається, що укладання спірного договору є обов'язковим.

Як встановлено судом з матеріалів справи, рішенням Березовської міської ради від 18.02.2016р. №124-VII "Про затвердження Березівському РСТ в особі голови правління ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в межах населеного пункту за адресою: Одеська область, Березівський район, м. Березівка, вул. Паркова, №6 (Ворошилова, №6)" вирішено затвердити Березівському РСТ в особі голови правління ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в межах населеного пункту, кадастровий номер :02:004:0454 на території Березовської міської ради Березівського району Одеської області та передати із земель міста (за основним цільовим призначенням) земельну ділянку, загальною площею 0,0394 га в довгострокове користування на умовах оренди терміном 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в межах населеного пункту.

Водночас, як встановлено судом, наразі відповідний орендний договір укладено не було, натомість земельна ділянка відповідачем у своїй підприємницькій діяльності використовується, що сторонами не заперечується.

З огляду на викладене, надаючи оцінку вимогам позивача про зобов'язання укласти договір оренди, суд вказує наступне.

Як вбачається з положення ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 644 ЦК України.

Істотні умови договору оренди землі визначені у частині 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі", якими є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частиною другою цієї статті передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Положення ст.181 Господарського кодексу України передбачають загальний порядок укладання господарських договорів, а саме, відповідно п.2 ст.181 Господарського кодексу проект договору може бути запропоновано будь-якою зі сторін. У разі, якщо проект договору укладений як єдиний документ, він надається другій стороні у двох екземплярах.

Проте, як встановлено судом, жодною із сторін проекту договору оренди не надано, згоди щодо жодної істотної умови договору у належній формі сторонами не досягнуто, не визначено розмір орендної плати, строків, порядку її внесення, строку дії договору оренди чи відповідальності за несплату орендної плати.

Також матеріали справи не містять інформації щодо кадастрового номеру земельної ділянки, площею 0,0394 га, який присвоюється під час її державної реєстрації та зберігається за земельної ділянки протягом усього часу існування.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Тобто наявність кадастрового номеру підтверджує сформованість земельної ділянки та її державну реєстрацію.

Водночас, визначений позивачем кадастровий номер :02:004:0454 підтверджує сформованість та державну реєстрацію іншої земельної ділянки, площею 0,0616 га, про що свідчить наявна на сайті https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta інформація.

З урахуванням викладеного, за відсутності проекту договору, погодження всіх істотних умов та доказів, підтверджуючих формування та державну реєстрацію відповідної земельної ділянки площею 0,0394 га, суд позбавлений можливості зобов'язати відповідача укласти договір оренди земельної ділянки.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні спору між сторонами правове значення також має обраний позивачем спосіб захисту, який в даному випадку є неналежним, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цими статтями способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України, не визначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення договору. Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012р. у справі № 6-110цс12, де останнім зазначено, що особа вправі звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України з позовом про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативно-правовим актом, що містить відповідний обов'язок, а зобов'язання укласти договір у судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст.16 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Березівської міської ради Одеської області про зобовязання укласти договір оренди земельної ділянки, зазначаючи при цьому, що належним самостійним способом захисту прав, які Березівська міська рада Одеської області вважає порушеними, а саме неотримання грошових коштів за користування земельною ділянкою, що має наслідком завдання шкоди інтересам держави в сфері земельних відносин, є можливість стягнення безпідставно набутого (збереженого) майна, тобто грошової компенсації, в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, підстави для покладення на відповідача судових витрат, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Керуючись ст.ст.129,232, 233,236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 11 березня 2019 р.

Повне рішення складено 11 березня 2019 р.

Суддя Ю.М. Щавинська