номер провадження справи 27/164/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019 Справа № 908/2354/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця (03049 м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, )

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст (70002 Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Софіївська, 5, )

про стягнення 38550 грн. 00 коп.

за зустрічним позовом: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Софіївська, 5, )

до відповідача за зустрічним позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця (03150 м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, )

про визнання недійсним договору поставки № ЦЗВ-03-07817-01 від 27.09.2017 р.

за участю

представника позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним):

ОСОБА_3, довіреність № б/н від 10.12.2018 р.

представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним):

ОСОБА_4, договір б/н від 21.08.2018 р.

СУТЬ СПОРУ:

09.11.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст 38 550 грн. 00 коп. штрафних санкцій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2018 р., справу № 908/2354/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 12.11.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2354/18, присвоєно справі номер провадження 27/164/18, розгляд справи призначено на 06.12.2018 р.

Справа № 908/2354/18 призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

27.11.2018 р. Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця звернулося до господарського суду Запорізької області з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та з проханням визначити один з наступних судів: господарський суд міста Києва, Київський апеляційний господарський суд, господарський суд Київської області, Соломянський районний суд м. Києва відповідальними за проведення відеоконференції.

Ухвалою суду від 28.11.2018 р. клопотання Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення.

29.11.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 08-08/21525/18), відповідно до якого зазначив, що в звязку з відсутністю підтвердження отримання відповідачем рознарядки відповідно до п. 5.2 договору відсутні підстави стверджувати, про виникнення строків поставки і наявність прострочення, також відповідач зазначив, що нарахування позивачем строку початку перебігу строку поставки товару слід обраховувати з дати, вказаній у рознарядці не відповідає п. 5.2 договору та закону. Також відповідач наполягав на тому, що йому одночасно встановлено 2 виду стягнення за одне і те саме правопорушення. Крім того, відповідачем зазначено, що рознарядки для відповідача не могли мати юридичної сили, оскільки підписані першим заступником директора філії. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а в разі задоволення позову зменшити розмір неустойки.

29.11.2018 р. від відповідача на адресу суду надійшла заява б/н (вх. № 08-08/21535/18 від 29.11.2018 р.) із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вважає, що є підстави для розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Просить суд постановити ухвалу про розгляд справи № 908/2354/18 у порядку загального позовного провадження із заміною засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Крім того, клопотанням б/н від 29.11.2018 р., яке надійшло до канцелярії суду за вх. № 08-08/21530/18 просить суд, у випадку розгляду справи № 908/2354/18 у порядку спрощеного позовного провадження, провести розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Також 29.11.2018 р. на адресу суду надійшли від відповідача такі клопотання:

- б/н від 29.11.2018 р. (вх. № 08-08/21528/18 від 29.11.2018 р.), в порядку ст. 81 ГПК України, про витребування доказів, відповідно до якого просив суд: витребувати у ЦВПЗ Вільнянськ-2 інформацію з приводу поштового відправлення за трек-номером 889, про те, кому саме вручене дане поштове відправлення для ТОВ НВП Ріст; письмову інформацію про те, в яких облікових документах (журнали, бланки і т.д.) поставила підпис особа, яка отримала дане поштове відправлення від імені ТОВ НВП Ріст; письмову інформацію про те, в яких інших облікових документах (журнали, бланки і т.д., в тому числі електронні) працівники відділення поштового зв'язку зафіксували інформацію про вручення даного поштового відправлення ТОВ НВП Ріст; письмову інформацію про те, чи мається у відділення поштового зв'язку довіреність або інший документ, який підтверджує повноваження на отримання даного поштового відправлення від імені ТОВ НВП Ріст?; письмову інформацію про те, чи було дане поштове відправлення надіслане відправником з повідомленням про вручення? Належним чином завірені копії таких документів: - усіх журналів, бланків і т.д., в яких поставила свій підпис особа, яка отримала дане поштове відправлення від імені ТОВ НВП Ріст; - усіх журналів, бланків і т.д., в яких поставив свій підпис працівник відділення поштового зв'язку, який вручив дане поштове відправлення ТОВ НВП Ріст; - усіх інших журналів, бланків і т.д. (в тому числі електронних), в яких зафіксовано будь-яку іншу інформацію про вручення ТОВ НВП Ріст даного поштового відправлення (в тому числі про наявність або відсутність повідомлення про вручення даного поштового відправлення); - довіреності або іншого документу, який підтверджує повноваження на отримання даного поштового відправлення від імені ТОВ НВП Ріст у відділенні поштового зв'язку; а також інформацію у ЦВПЗ Вільнянськ-2 з приводу поштового відправлення за трек-номером 919, а саме: письмову інформацію про те, кому саме вручене дане поштове відправлення для ТОВ НВП Ріст; письмову інформацію про те, в яких облікових документах (журнали, бланки і т.д.) поставила підпис особа, яка отримала дане поштове відправлення від імені ТОВ НВП Ріст; письмову інформацію про те, в яких інших облікових документах (журнали, бланки і т.д.; в тому числі електронні) працівники відділення поштового зв'язку зафіксували інформацію про вручення даного поштового відправлення ТОВ НВП Ріст; письмову інформацію про те, чи мається у відділення поштового зв'язку довіреність або інший документ, який підтверджує повноваження на отримання даного поштового відправлення від імені ТОВ НВП Ріст? письмову інформацію про те, чи було дане поштове відправлення надіслане відправником з повідомленням про вручення? Належним чином завірені копії таких документів: - усіх журналів, бланків і т.д., в яких поставила свій підпис особа, яка отримала дане поштове відправлення від імені ТОВ НВП Ріст; - усіх журналів, бланків і т.д., в яких поставив свій підпис працівник відділення поштового зв'язку, який вручив дане поштове відправлення ТОВ НВП Ріст; - усіх інших журналів, бланків і т.д. (в тому числі електронних), в яких зафіксовано будь-яку іншу інформацію про вручення ТОВ НВП Ріст даного поштового відправлення (в тому числі про наявність або відсутність повідомлення про вручення даного поштового відправлення); - довіреності або іншого документу, який підтверджує повноваження на отримання даного поштового відправлення від імені ТОВ НВП Ріст у відділенні поштового зв'язку;

- б/н від 29.11.2018 р. (вх. № 08-08/21529/18 від 29.11.2018 р.), в порядку ст. 99 ГПК України, про призначення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

- б/н від 29.11.2018 р. про повідомлення сторін у випадку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 06.12.2018 р. представник відповідача звернувся до суду з письмовою заявою в порядку ч. 4 ст. 202 ГПК України, про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 06.12.2018 р. розгляд справи було відкладено на 27.12.2018 р.

В подальшому Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця було перейменовано в Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця.

18.12.2018 р. Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до господарського суду Запорізької області з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та з проханням визначити один з наступних судів: господарський суд міста Києва, Київський апеляційний господарський суд, господарський суд Київської області, Соломянський районний суд м. Києва відповідальними за проведення відеоконференції.

Ухвалою суду від 18.12.2018 р. клопотання Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Соломянському районному суду м. Києва доручено забезпечити проведення відеоконференції 27.12.2018 р. о 12 год. 20 хв. у приміщенні суду за адресою: 03113 м. Київ, вул. Полковника Шутова, 1.

26.12.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вих. № 08-08/23272/18), відповідно до якої зазначено, що позивач не погоджується з доводами, викладеними відповідачем в своєму відзиві та зазначив, що підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відсутні.

Ухвалою суду від 27.12.2018 р. задоволено клопотання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст, Запорізька область, м. Вільнянськ в порядку ст. 250 ГПК України. Від спрощеного провадження суд перейшов до розгляду справи № 908/2354/18 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання 24 січня 2019 р.

З 27.12.2018 р. справа № 908/2354/18 розглядається за правилами загального позовного провадження.

03.01.2019 р. Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до господарського суду Запорізької області з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.01.2019 р. клопотання Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення.

17.01.2019 р. позивач надав суду заперечення на клопотання (вх. № 08-08/933/19) відповідача про витребування доказів, та заперечення на клопотання (вх. № 08-08/935/19) щодо призначення та проведення лінгвістичної сематико-текстуальної експертизи.

21.01.2019 р. до господарського суду Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця про визнання недійсним договору поставки № ЦЗВ-03-07817-01 від 27.09.2017 р., укладений між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст в якості постачальника і публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва в якості замовника в частині пункту 10.1 вказаного договору, а саме: За порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.01.2019 р., зустрічну позовну заяву передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 22.01.2019 р. зустрічний позов прийнято до розгляду разом із первісним у підготовчому засіданні 24.01.2019 р.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) звернувся до суду з усним клопотанням про відкладення підготовчого засідання для надання представнику можливості ознайомитись з зустрічним позовом та надати відзив.

Представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним) в підготовчому засіданні повідомив суд, що не підтримує клопотання заявлене в засіданні 06.12.2018 р. б/н від 29.11.2018 р. (вх. № 08-08/21528/18 від 29.11.2018 р.), в порядку ст. 81 ГПК України, про витребування доказів, пояснив суду що на теперішній час воно є недоцільним.

Звернувся до суду з письмовим клопотанням, в порядку ст. 110 ГПК України, щодо забезпечення доказів шляхом зобовязання ПАТ Українська залізниця провести службову перевірку з питань направлення на адресу ТОВ НВП Ріст рознарядки № ЦЗВ-20/4789 від 07.11.2017 р. та рознарядки № ЦЗВ-20/4853 від 08.11.2017 р. за договором поставки № ЦЗВ-03-07817-01 від 27.09.2017 р. і надання акту службової перевірки господарському суду.

Суд повернув ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст заяву про забезпечення доказів.

Крім того, представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним) підтримав клопотання (вх. № 08-08/21529/18 від 29.11.2018 р.), заявлене в засіданні 06.12.2018 р в порядку ст. 99 ГПК України, про призначення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, мотивуючи тим, що у договорі який було укладено між сторонами, та на який посилається позивач маються формування, які позивач на думку відповідача трактує невірно. Вважає, що для повного і всебічного зясування обставин і усунення можливості подвійного тлумачення тексту договору, є доцільним проведення вказаної експертизи писемного мовлення. Запропонував експертну установу, якій вважає за необхідне доучити проведення експертизи та надав свій перелік питань, які на його думку необхідно поставити на вирішення експерта, проте просить суд на теперішній час не вирішувати питання щодо призначення експертиза, а відкласти його розгляд на наступне судове засідання.

Суд відклав розгляд питання щодо призначення експертизи до наступного підготовчого судового засідання.

24.01.2019 р. від відповідача (за первісним позовом) надійшло заперечення по суті спору (вх. № 08-08/1650/19), відповідно до якого відповідач просив суд відмовити в задоволенні первісного позову, з наступних підстав: відповідач не отримував відповідних рознарядок, позивач не надав суду повідомлення про вручення відповідачу відповідних рознарядок або доказів направлення в електронному вигляді.

Ухвалою суду від 24.01.2019 р. заяву (вх. № 08-11/11/19) про забезпечення доказів повернуто ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст. Підготовче засідання відкладено на 20.02.2019 р. Вирішення питання щодо призначення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи відкладено на наступне підготовче засідання.

29.01.2019 р. Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до господарського суду Запорізької області з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 29.01.2019 р. клопотання Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) звернувся до суду з усним клопотанням щодо залучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі, а також відзив б/н від 12.02.2019 р. (вх. № 08-08//3176/19 від 14.02.2019 р., на зустрічну позовну заяву та заперечення на заперечення відповідача за первісним позовом (вх. № 08-08/3528/19 від 19.02.2019 р., вх. № 08-08/3684/19 від 20.02.2019 р.).

Представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним) в підготовчому засіданні 20.02.2019 р. звернувся до суду з усним клопотанням щодо залучення до матеріалів справи додаткових доказів у справі, надав письмові пояснення щодо предмету спору (заява щодо деяких питань по справі) вх. № 08-08/3672/19 від 20.02.2019 р.

Також просить суд прийняти відмову від клопотання щодо призначення та проведення семантико-текстуальної експертизи. У випадку задоволення первісних позовних вимог просить суду зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним) заперечив проти зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 20.02.2019 р. підготовче провадження закрито. Призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 11.03.2019 р.

27.02.2019 р. Акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та запропонувало перелік судів м. Києва, один з яких просить визначити відповідальним за проведення відео конференції, в тому числі Святошинський районний суд м. Києва, що знаходиться за адресою за адресою: 03148, м. Київ, вул. Якуба Колоса, 27-А

Ухвалою суду від 28.02.2019 р. клопотання Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Святошинському районному суду м. Києва забезпечити проведення відеоконференції 11 березня 2019 р. об 11 год. 00 хв. у приміщенні суду за адресою: 03148, м. Київ, вул. Якуба Колоса, 27-А.

Судове засідання 11.03.2019 р. проводилось в режимі відеоконференцзвязку.

У судовому засіданні 11.03.2019 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача (за первісним позовом) в судовому засіданні 11.03.2019 р. підтримав первісні позовні вимоги, просив суд первісний позов задовольнити повністю, проти задоволення зустрічного позову заперечив, просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача (за первісним позовом) в судовому засіданні 11.03.2019 р. заперечив проти задоволення первісного позову, просив суд задовольнити зустрічний позов.

В засіданні суду 11.03.2019 р. здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 11.03.2019 р., на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив зясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз'яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

27.09.2017 р. між ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (перейменовано в Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця) (Замовник) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Науко-виробниче підприємство «Ріст» (Постачальник) укладений Договір поставки № ЦЗВ-03-07817-01 (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобовязується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити Продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору визначено найменування Продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів). Виробник продукції: ТОВ «НВП «Ріст», м. Вільнянськ, Запорізька область.

Постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010). Вантажовідправником може бути третя особа, зазначена Постачальником (п. 5.1 Договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії Договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе Замовник. Рознарядка надається Постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (E-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (E-mail) Замовника, що підтверджує отримання рознарядки та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначений термін Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 5.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, Замовник направляв на адресу Постачальника рознарядки на відвантаження продукції:

- від 07.11.2017 р. № ЦЗВ-20/4789 на суму 672000 грн. (з ПДВ).

Протягом строку дії Рознарядки від 07.11.2017 р. № ЦЗВ-20/4789 Постачальником відвантажено продукцію на суму 216000 грн.

З порушенням строків (термінів) поставки відвантажено продукцію на суму - 456000 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 12.12.2017 р. № 2, товарно-транспортна накладна від 12.12.2017 р. № Р309, рахунок на оплату від 12.12.2017 р. № 240.

- від 08.11.2017 р. № ЦЗВ-20/4853 на суму 744000 грн. (з ПДВ).

Протягом строку дії Рознарядки від 08.11.2017 р. № ЦЗВ-20/4853 Постачальником відвантажено продукцію на суму 558000 грн.

З порушенням строків (термінів) поставки відвантажено продукцію на суму - 186000 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 23.01.2018 р. № 7, товарно-транспортна накладна від 23.01.2018 р. № Р16, рахунок на оплату від 23.01.2018 р. № 15.

Таким чином, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст свої зобов'язання за Договором виконало неналежним чином, з порушенням вимог п. 5.2 Договору., в звязку з чим, позивачем (за первісним позовом) на підставі п. 10.1 Договору нараховано суму пені в розмірі 10650 грн. 00 коп. та штраф в розмірі 27900 грн. 00 коп.

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст умов Договору, позивач (за первісним позовом) надсилав на адресу відповідача претензію від 08.06.2018 р. № ЦЗВ-20/2191 з вимогою сплатити штрафні санкції .

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст було надано відповідь № 488 від 16.07.2018 р. на вказану вище претензію, відповідно до якої відповідач не визнав нараховані штрафні санкції.

Станом на момент подання позову сума штрафних санкцій відповідачем (за первісним позовом) не сплачена.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до субєкта, який порушив зобовязання, не звільняє цього субєкта від обовязку виконати зобовязання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобовязання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є Договір поставки № ЦЗВ-03-07817-01 від 27.09.2017р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У зв'язку з тим, що відповідачем (за первісним позовом) було порушено строк поставки продукції, відповідачем було порушено своє зобов'язання за Договором, а саме порушено п. 5.2 Договору.

Позивач (за первісним позовом) просить суд стягнути з відповідача суму пені в розмірі 10650 грн. 00 коп. за період з 07.12.2017 р. по 11.12.2017 р. по рознарядці від 07.11.2017 р., за період з 08.12.2017 р. по 22.01.2018 р. по рознарядці від 08.11.2017 р. та штраф (15%) в розмірі 27900 грн. 00 коп., загальною сумою штрафні санкції - 38550 грн. 00 коп., які нараховані за порушення строків поставки продукції за Договором.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобовязання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що за порушення термінів постачання Постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 даного Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу здійснені позивачем, господарський суд вважає їх вірними, а суму до стягнення в розмірі 38550 грн. 00 коп. штрафних санкції (пені в розмірі 10650 грн. 00 коп. та штраф в розмірі 27900 грн. 00 коп.) обґрунтованою.

Заперечення відповідача (за первісним позовом) на позовну заяву, спростовуються вищевикладеним, та матеріалами справи. Доводи та докази, що предявив позивач (за первісним позовом) спростовують позицію відповідача, з огляду на те, що матеріали справи містять докази направлення поштою та електронною поштою на адресу відповідача (за первісним позовом) рознарядок, в матеріалах справи містяться акти приймання-передачі та товарно-транспортні накладні, які свідчать про несвоєчасну поставку відповідачем (за первісним позовом) продукції. Посилання відповідача (за первісним позовом) на те, що строк на поставку продукції необхідно відраховувати з дати отримання рознарядки є необґрунтованим, оскільки суперечить вимогам п. 5.2 Договору. Посилання відповідача (за первісним позовом) на те, що рознарядки не мають юридичної силу внаслідок їх дефектів є безпідставними, крім того, відповідачем (за первісним позовом) без заперечень та зауважень поставлено продукцію по даним рознарядкам.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, відповідачем (за первісним позовом) подано клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічні приписи встановлені ст. 233 ГК України.

Розглянувши клопотання відповідача (за первісним позовом) про зменшення суми штрафних санкцій, що підлягає до стягнення, господарський суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Судом встановлено, що відповідачем (за первісним позовом) взагалі не доведено суду належними засобами доказування підстав для можливості зменшення штрафних санкцій, винятковості даного випадку для зменшення суми штрафних санкцій, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та інших обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин, суд відмовляє відповідачу (за первісним позовом) в задоволенні клопотання про зменшення суми штрафних санкцій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невідємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховується, що згідно ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, суд задовольняє первісний позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» в повному обсязі.

Слід зазначити, що в позовній заяві було вказано про стягнення 7762 грн. 00 коп. витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За таких обставин, заяву про стягнення 7762 грн. 00 судових витрат, повязаних з розглядом справи судом залишено без розгляду, оскільки представник позивача під час судового розгляду справи по суті дану заяву не підтримав.

Статтею 221 ГПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше пятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір за первісний позов у сумі 1762 грн. 00 коп. покладається на відповідача (за первісним позовом).

Суд розглянувши зустрічний позов ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст до Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця про визнання недійсним Договору поставки № ЦЗВ-03-07817-01 від 27.09.2017 р. в частині п. 10.1 відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10.1 Договору сторони погодили, що за порушення термінів постачання Постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 даного Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

Позивач (за зустрічним позовом) посилався на те, що умови зазначені в п. 10.1 Договору суперечать вимогам закону, ч. 3 ст. 549 ЦК України, а отже є недійсними внаслідок порушення закону. Також зазначив, що відповідно до оспорюваного пункту Договору за один вид цивільного правопорушення Постачальнику встановлено одночасно два виду стягнення у вигляді пені та штрафу, з початком нарахування штрафу нарахування пені не припиняється, що на думку позивача (за зустрічним позовом) є одночасне встановлення двох видів стягнення за одне правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

За приписами статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на наведене господарський суд має право визнати недійсною лише частину Договору (за наявності підстав для цього) виключно тоді, якщо обставини справи свідчать про можливість укладення договору і без включення недійсної частини.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Підставою для застосування такої штрафної санкції є порушення учасником господарської діяльності правил її здійснення або невиконання чи неналежного виконання господарських зобовязань.

Відповідно до п. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але не можуть цього зробити, якщо в таких актах це прямо заборонено, а також у випадку, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства виходить з їх змісту або з суті відносин між сторонами.

В той же час п. 3 ст. 549 ЦК України подібних обмежень не містить, отже, і не передбачає обмежень застосування статті 6 ЦК України, що дозволяє сторонам договору встановлювати пеню не тільки за порушення грошових зобов'язань.

Разом з цим, згідно ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Тобто, в розумінні ст. 173 та ст. 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, суть якого може полягати не тільки в зобов'язанні сплатити гроші (грошове зобов'язання), але й в зобов'язанні виконати роботу, передати майно, надати інформацію тощо (негрошове зобов'язання).

З огляду на викладене, виникають підстави стверджувати про можливість застосування пені як виду забезпечення належного виконання негрошового зобов'язання.

Однією з ключових правових норм для обґрунтування можливості застосування пені, як змінної величини, що обчислюється у відсотках від вартісного вираження неналежного виконаного зобов'язання за кожен день прострочення є ч. 4 ст. 231 ГК України, відповідно до якої передбачено, що в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом вбачається, що Договір підписаний представниками обох сторін посвідчений печатками підприємств, без заперечень та зауважень, тобто сторонами узгоджено умовами наведеного Договору (у тому числі і розмір штрафних санкцій).

Отже, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст своїми діями погодилось з умовами укладеного Договору, на підставі якого у сторін виникли певні господарські правовідносини, які засновані на юридичній рівності учасників.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, допустимими є встановлення в договорі, в тому числі й господарському, пені за порушення негрошового зобов'язання, а тому наявність у Договорі саме такого виду відповідальності Постачальника як пені за недотримання строків поставки продукції Позивачу, не порушує норму ч. 1 ст. 203 ЦК України.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки відповідно до ст. 230 ГК України штраф та пеня є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій.

Отже, одночасне стягнення з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) пені за негрошове зобов'язання та штрафу за неналежне виконання зобов'язання є обґрунтованим та законним.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню.

Судовий збір за подання зустрічної позовної заяви залишається за позивачем (зустрічний позов) відповідачем (за первісним позовом).

Керуючись ст.ст. 42, 46, 123, 129, 180, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги за первісним позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст, Запорізька область, м. Вільнянськ задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст (70002 Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Софіївська, 5, ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця (03049 м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, ) 38 550 (тридцять вісім тисяч пятсот пятдесят) грн. 00 коп. штрафних санкцій, 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Ріст, Запорізька область, м. Вільнянськ до Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі філії Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ відмовити.

Рішення оформлено та підписано 21.03.2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова