ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/624/19

за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. М.Грушевського, Івано-Франківська обл., Рогатинський р-н, с. Чесники

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро", Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани

про визнання недійсними пунктів договору

Суддя Мальована Л.Я.

встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява СВК ім. М.Грушевського до ТОВ Спектр-Агро про визнання недійсними пунктів 2.2.1., 7.2., 7.3. Договору поставки № 197/18-ЛВ від 23.08.2018 року.

Подана позовна заява не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем до позовної заяви не додано документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

На підтвердження виконання процесуального обовязку сплати судового збору позивачем було додано до позовної заяви оригінал платіжного доручення № 2059 від 30.01.2019 р. на суму 1 921 грн. 00 коп.

Проте, як вбачається з інформації, яка міститься в автоматизованій системі «Діловодство спеціалізованого суду», платіжне доручення № 2059 від 30.01.2019 р. було використано СВК ім. М.Грушевського в якості доказу сплати судового збору за подання позовної заяви Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. М.Грушевського до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Агрозахист Донбас про визнання недійсними пунктів 7.7., 7.8., 7.9. Договору поставки № ДЛ 01/2017 від 29.11.2016 (справа № 911/331/19, суддя Наріжний С.Ю.), судовий збір у даній справі повернуто позивачу згідно ухвали суду від 18.02.2019 року. Тобто, фактично позивачем двічі використано оригінал одного платіжного документу про сплату судового збору за подання двох різних позовів.

З огляду на викладене та враховуючи, що платіжне доручення № 2059 від 30.01.2019 р. на суму 1 921 грн. 00 коп. вже було використано позивачем при поданні іншого позову, господарський суд дійшов висновку, що даний платіжний документ не може вважатись доказом сплати позивачем судового збору за подання даної позовної заяви.

Крім того, частиною 2 статті 164 ГПК України встановлено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Судом встановлено, що копії доданих до позовної заяви доказів засвідчені адвокатом ОСОБА_2, на підтвердження повноважень якого до позовної заяви додано копію довіреності № 09/01/19 від 09.01.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

30 вересня 2016 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким внесено зміни до Конституції України, та доповнено ОСОБА_3 окремими статтями.

Статтею 59 Конституції України (в редакції цього Закону) визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Також, Конституцію України було доповнено статтею 131-2, за частинами першою, третьою та четвертою якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура та виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Частинами 1, 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлений перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, якими можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною 1 та 2 статті 61 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, в господарському судочинстві згідно з вимогами статті 60 ГПК України допустимим доказом повноважень адвоката, як особи, що підписала, зокрема, позовну заяву, є виключно довіреність або ордер.

Проте, матеріали позовної заяви не містять жодних належних, допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є адвокатом відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Таким чином, додані до позовної заяви СВК ім. М.Грушевського документи засвідчені особою, яка не має право їх засвідчувати.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 174, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Зобов'язати позивача усунути недоліки позовної заяви та подати до суду в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху:

- докази сплати судового збору;

- належні докази на підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_2 на представлення інтересів СВК ім. М.Грушевського.

2. Попередити позивача про те, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, зазначений у п. 1 цієї ухвали, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Мальована