УХВАЛА

11 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/22113/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючий, Білоуса В.В., Жукова С.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2019

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018

у справі № 910/22113/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестицій банк"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 12 936 354,17 дол. США, що еквівалентно 348 164 456,66 грн. та 115 123 501,23 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі № 910/22113/17.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині 1 ст. 17 ГПК України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За приписами пункту 2 частини 2 ст. 293 ГПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у задоволенні заяви ПАТ "Українська залізниця" про поновлення строку на пред'явлення зустрічного позову у справі №910/22113/17 відмовлено. Зустрічну позовну заяву ПАТ "Українська залізниця" до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання зобов'язання припиненим повернуто заявнику.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/22113/17 залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що зустрічну позовну заяву подано з порушенням строку, встановленого частиною 1 ст. 180 ГПК України, а підстави, наведені заявником в обґрунтування поважності пропуску строку, суди визнали неповажними.

Відповідно до частини першої ст. 180 ГПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з частиною 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Місцевим господарським судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017 встановлено відповідачу строк у десять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.12.2017 у справі № 910/22113/17 представником ПАТ "Українська залізниця" отримано 03.01.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, відповідно до частини 1 ст. 180 ГПК України, зустрічна позовна заява мала бути подана відповідачем у строк до 16.01.2018 включно.

Проте, всупереч вимогам частини 1 ст. 180 ГПК України, відповідач подав зустрічний позов лише 03.12.2018, тобто з порушенням строків, встановлених вказаною статтею.

Одночасно у зустрічному позові відповідачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для пред'явлення зустрічного позову у справі №910/22113/17.

Поважність причин пропуску такого строку відповідач обґрунтовує тим, що лише 23.06.2018 було оприлюднено правову практику Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 щодо застосування статей 625, 599, 631, 1068 ЦК України з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Отже, як зазначає відповідач, станом на момент подачі відзиву на позовні вимоги Банку Великою Палатою Верховного Суду ще не було здійснено перегляд судових рішень у справі № 444/9519/12 з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, тому і підстав для заявлення даного зустрічного позову не існувало.

Відповідно до частини 6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Таким чином у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, а підстави пропуску такого строку визнані судом неповажними, суд повертає заяву заявнику.

Аналогічну правову позицію викладено в ухвалах Касаційного господарського суду від 21.05.2018 у справі № 927/23/18, від 21.05.2018 у справі № 927/46/18 та від 16.07.2018 у справі № 911/3865/17, 01.11.2018 у справі № 916/1068/18, від 04.02.2019 у справі № 04/1209/18.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що зустрічний позов було подано до суду першої інстанції лише після оприлюднення правової практику Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 щодо застосування статей 625, 599, 631, 1068 Цивільного кодексу України з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, не є достатніми та обґрунтованими для визнання поважними причин пропуску строку на звернення із зустрічним позовом у даній справі у встановлений строк.

Відсутність судової практики Верховного Суду жодним чином не перешкоджала відповідачу звернутися із зустрічним позовом у даній справі, тому пропуск відповідачем встановленого строку відбувся з суб'єктивних причин, що залежали виключно від нього самого.

Більше того, судом апеляційної інстанції встановлено, що в межах розгляду первісного позову у справі №910/22113/17 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, ПАТ «Укрзалізниця» в запереченнях від 26.11.2018, наданих до суду до дати подання зустрічного позову, посилалась на практику Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12.

Враховуючи частину шосту ст. 180 ГПК України, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для поновлення заявнику відповідного строку, так як зустрічний позов було подано з порушенням строку встановленого частиною першою ст. 180 ГПК України, а вказані заявником причини пропуску строку не є поважними, оскільки залежали від волевиявлення скаржника, а не від об'єктивних чинників.

З огляду на зазначене, для Верховного Суду правильне застосовування Господарським судом міста Києва та Північним апеляційним господарським судом норми Господарського процесуального кодексу України (ч. 6 ст. 180 ГПК України) є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 2 частини другої ст. 293 ГПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) , а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", "очевидне застосування норм" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/22113/17.

Повернення зустрічного позову на підставі п. 6 ст. 180 ГПК України не позбавляє скаржника права звернутися до суду з окремим позовом про захист своїх порушених прав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі № 910/22113/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.