ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" березня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/985/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.,

Секретаря судових засідань Курко Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача (скаржника): не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

Від відділу ДВС: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу фізичної особи-підприємця Шаповал Олега Миколайовича (вх. №2-950/19 від 04.03.2019р.) на дії та бездіяльність Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в порядку, передбаченому ст. ст. 339-343 ГПК України, по справі за позовом фізичної особи-підприємця Шаповал Олега Миколайовича до фізичної особи-підприємця Романенко Василя Григоровича про стягнення 5 616,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.07.2017р. по даній справі позовні вимоги фізичної особи-підприємця Шаповал Олега Миколайовича до фізичної особи-підприємця Романенко Василя Григоровича були задоволені частково, присуджено до стягнення на користь позивача грошових коштів у розмірі 5 220,00 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1 487,00 грн.

24.07.2017р. господарським судом у порядку ст. 116 ГПК України було видано наказ про примусове виконання рішення господарського суду від 06.07.2017р.

04.03.2019р. до господарського суду від фізичної особи-підприємця Шаповал Олега Миколайовича надійшла (далі по тексту - Шаповал О.М.) скарга на дії та бездіяльність Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі по тексту - Біляївський відділ державної виконавчої служби) під час примусового виконання наказу господарського суду від 24.07.2017р. по даній справі, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати незаконною постанову ВП № 56138860 від 28.12.2018р. про повернення виконавчого документа стягувачеві;

- відновити виконавче провадження за наказом господарського суду Одеської області від 24.07.2017 р. по справі № 916/985/17;

- зобов'язати Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області здійснити виконавчі дії по виконавчому провадженні № 56138860 а саме: зробити запити у всі компетентні установи та організації для виявлення майна боржника; отримати від податкової служби актуальні дані про рахунки боржника; накласти арешт на всі рахунки боржника; накласти арешт на виявлений автомобіль боржника; здійснити вихід за місцезнаходженням боржника для виявлення його майна; заборонити виїзд боржникові за межі України.

Ухвалою від 05.03.2019р. судом було прийнято скаргу Шаповала О.М. до розгляду, судове засідання для розгляду скарги призначено на 14.03.2019р. о 15:00 год.

Фізична особа-підприємець Романенко Василь Григорович не скористався наданим законом правом на участь свого представника у судовому процесі по даній скарзі, письмових пояснень по суті скарги від відповідача до суду не надходило.

Біляївський відділ державної виконавчої служби не з'явився у судове засідання із розгляду скарги, письмових пояснень по суті поданої позивачем скарги від органу державної виконавчої служби до суду не надходило. При цьому, господарський суд зауважує, що Біляївський відділ державної виконавчої служби, окрім надсилання на його адресу копії ухвали від 05.03.2019р., був повідомлений телефонограмою про надходження скарги у порядку ст. 340 ГПК України.

Приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 342 ГПК України, якою передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розгляду скарги за відсутності учасників судового процесу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

28.12.2018р. Біляївським відділом державної виконавчої служби було винесено постанову ВП №56138860 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження". З постанови про повернення виконавчого документу стягувачу вбачається, що державним виконавцем при винесенні постанови було враховано наступне: відповідно до довідок реєструючих установ, акту державного виконавця у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними; також боржник в УПФУ у Біляївському районі на обліку не перебуває та пенсію не отримує, автомобіль, який оголошено в розшук не знайдено.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Супровідним листом №23419/25 від 28.12.2018р. державним виконавцем було надіслано на адресу стягувача та боржника постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56138860 від 28.12.2018р.

У поданій до господарського суду скарзі Шаповал О.М. було наголошено, що органом ДВС у порушення вимог Закону України „Про виконавче провадження" не було вжито жодних дій щодо звернення стягнення на кошти, які знаходяться на рахунках боржника; не було накладено арешту на такі грошові кошти та автомобіль, який належить боржнику; не було подано запитів до органів податкової інспекції для отримання інформації про відкриті рахунки у банківських установах; не вжито заходів щодо встановлення обмежень для боржника у праві виїзду за межі України. Наведене, за переконанням стягувача, свідчить про невжиття державним виконавцем всіх передбачених Законом України „Про виконавче провадження" заходів з метою виконання рішення господарського суду Одеської області від 06.07.2017р. по даній справі.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної скарги вимог, суд виходить із наступного.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У рішенні "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у справах "Ді Педе проти Італії" (Di Pede v. Italy) та "Заппія проти Італії" (Zappia v. Italy) від 26 вересня 1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-IV, c. 1383 - 1384, п. 20 - 24 та с. 1410 - 1411, п. 16 - 20 відповідно). Таким чином, пред'являючи виконавчий документ до виконання, стягувач має законні та обґрунтовані очікування, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, буде виконано відповідно до вимог та в порядку, встановленому законом, у розумний строк, необхідний для вчинення таких дій, що також не потребуватиме вчинення стягувачем додаткових дій, яких можна було б уникнути у разі дотримання вимог Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

При цьому, положеннями ч. ч. 3, 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження; у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, пред'являючи виконавчий документ до виконання, стягувач має законні та обґрунтовані очікування, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, буде виконано відповідно до вимог та в порядку, встановленому законом, у розумний строк, необхідний для вчинення таких дій, що також не потребуватиме вчинення стягувачем додаткових дій, яких можна було б уникнути у разі дотримання вимог Закону.

Проте, в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" Біляївським відділом державної виконавчої служби не було здійснено усіх необхідних та можливих дії, направлених на встановлення наявності чи відсутності у боржника іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення, що свідчить про бездіяльність останнього. При цьому, господарський суд зауважує, що органом державної виконавчої служби не було надано господарському суду жодного доказу на підтвердження вжиття усіх необхідних дій з метою виконання рішення господарського суду по даній справі.

Крім того, відсутність в матеріалах справи взагалі будь-яких доказів на підтвердження оголошення автомобіля, який належить боржнику, у розшук, здійснення поліцією розшукових заходів протягом року з дня оголошення транспортного засобу в розшук, дозволяє господарському суду дійти висновку про відсутність передбачених п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження" підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про не вжиття Біляївським відділом державної виконавчої служби усіх необхідних та можливих виконавчих дій, обов'язок вчинення яких передбачено вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Приписами ч. ч. 1, 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги положення ст. 343 ГПК України, якими суду надані повноваження у випадку встановлення обґрунтованості скарги визнати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця неправомірними, господарський суд доходить висновку про необхідність задоволення заявлених Шаповал О.М. вимог у скарзі з урахуванням положень вказаної статті. При цьому, господарський суд вважає за необхідне та правомірне виключити із третього пункту прохальної частини скарги перелік запропонованих позивачем виконавчих дій, оскільки державний виконавець повинен вживати всіх передбачених законом заходів з метою виконання судового рішення, а, отже, їх перерахування в ухвалі суду матиме наслідком обмеження прав стягувача у виконавчому провадженні. Крім того, господарський суд звертає увагу позивача, що положеннями чинного законодавства не передбачено права суду відновлювати виконавче провадження, а, отже, наведене формулювання вимог є некоректним. В даному випадку, правомірним є зобов'язання судом органу державної виконавчої служби здійснити дії з відновлення виконавчого провадження, що, втім, не має наслідком відмову у задоволенні скарги у названій частині вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги фізичної особи-підприємця Шаповал Олега Миколайовича (вх. №2-950/19 від 04.03.2019р.) на дії та бездіяльність Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, оскільки господарським судом було встановлено порушення з боку органу державної виконавчої служби приписів Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII.

Керуючись ст.ст. 76, 86, 234, 342, 343 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу фізичної особи-підприємця Шаповал Олега Миколайовича (вх. №2-950/19 від 04.03.2019р.) на дії та бездіяльність Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, - задовольнити.

2. Визнати незаконною постанову Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28.12.2018р. про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену у межах виконавчого провадження ВП № 56138860 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.07.2017р. по справі №916/985/17.

3. Зобов'язати Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області здійснити дії з відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області, виданого 24.07.2017р. по справі №916/985/17, яким було стягнуто з фізичної особи-підприємця Романенко Василя Григоровича /АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на користь фізичної особи-підприємця Шаповал Олега Миколайовича /АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2/ грошові кошти у розмірі 5 220 грн. 00 коп. /п'ять тисяч двісті двадцять грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 1 487 грн. 00 коп. /одна тисяча чотириста вісімдесят сім грн. 00 коп./.

4. Зобов'язати Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області здійснити у межах виконавчого провадження № 56138860 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.07.2017р. всі необхідні та можливі виконавчі дій, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та достатні для виконання рішення господарського суду Одеської області 06.07.2017р. по справі №916/985/17.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України. Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання відповідно до ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 19.03.2019р.

Суддя С.П. Желєзна