ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 Справа № 917/1438/18

м. Полтава

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства Аграрний фонд, вул. Б.Грінченка, 1, м. Київ, 01001;

до відповідача Державного підприємства Полтавський комбінат хлібопродуктів, вул. Небесної сотні, 69, м. Полтава, 36022

про стягнення 1 610 340,05 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 198-02/19 від 28.12.2018 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 28.12.2018 року

Відповідно до п.п. 3, 6 ст. 216 ГПК України, розгляд справи продовжується після оголошення перерви в судовому засіданні 19.02.2019 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.03.2019 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 1 610 340,05 грн. за договором на переробку зерна пшениці № 02-06/18 від 07.02.2018 року, з яких 1 463 945,50 грн. вартість втраченого майна (нестачі) та 146 394,55 грн. штраф.

Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_2 суддів України від 26.11.2010 року № 30 (з наступними змінами), з підстав відсторонення від посади судді Кульбако М.М. було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, за наслідком якого справа передана на розгляд судді Пушку І.І. та за ухвалою від 05.02.2019 року прийнята до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач допустив втрату (нестачу) зерна пшениці, прийнятого від позивача на умовах договору на переробку зерна пшениці № 02-06/18 від 07.02.2018 року.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. № 12000 від 26.12.2018 року, а.с. 51-52), посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів передачі відповідачу зерна для переробки, а також того, що довідка Аграрної біржі про ринкові ціни на зернові культури та продукти їх переробки не є належним доказом в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 237 від 11.01.2019 року, а.с. 61-64), який був прийнятий судом, проти доводів відповідача заперечує, посилаючись на те, що відповідно до документальних доказів відповідач зерно пшениці переробив в борошно, оприбуткував його, проте всупереч п. 2.2.7 Договору не забезпечив його зберігання. Позивач спростовує доводи відповідача стосовно визначення ціни на зернові культури на підставі статистичних даних, посилаючись на те, що інформація Державної служби статистики України, наведена на їх офіційному сайті http://www.ukrstat.gov.ua/, є статистичною формацією, яка відображає середні ціни реалізованої продукції сільського господарства, які не є ринковими та не визначає ціну борошна на відповідну дату.

Відповідачем 06.02.2019 року було подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. 95-97). За п. 4 ст. 167 ГПК України, заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою від 26.12.2018 року суд встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Як свідчить зміст ухвали від 17.01.2019 року та протоколу судового засідання від 17.01.2019 року, представник відповідача заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання та надання можливості підготувати заперечення на відповідь на відзив, таким чином відповідь на відзив була отримана відповідачем щонайменше 17.01.2019 року.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив за межами строку, встановленого судом для його подання, а саме - 06.02.2019 року,

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 ст. 119 ГПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи, що відповідач подав заперечення (вх. № 1120 від 06.02.2019 року) за межами строку, встановленого судом для їх подання, без заяви в порядку ч. 2 ст. 119 ГПК України, суд їх залишив без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» (Замовник) та Державним підприємством «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (Переробник) 07.02.2018 року укладено договір на переробку зерна пшениці № 02-06/18 (далі-Договір), згідно з п. 1.1 якого замовник передає Переробнику зерно пшениці для переробки на борошно на підприємстві Переробника, а Переробник приймає зерно, у разі потреби згідно з «Правилами організації і ведення технологічного процесу на борошномельних заводах», затверджених наказом Міністерства агропромислового комплексу України від 20 березня 1998 року № 83 (зі змінами), доводить його до борошномельних кондицій, забезпечує збереження і переробку цього зерна на борошно, зберігає і видає з підприємства переробника продукти переробки зерна за дозволом-довіреністю на відвантаження замовнику або підприємству-покупцеві згідно дозволу-довіреності на переоформлення, які видаються замовником.

Відповідно до акту оприбуткування № 77 продуктів переробки від 15.02.2018 року (за договором від 07.02.2018 року № 02-06/18) (а.с. 17) сторонами Договору встановлено, що в лютому 2018 року перероблено 359,392 т зерна та отримано 364,710 т продуктів переробки зерна, з яких:

- борошно пшеничне в/г 2018 рік 117,550 т;

- борошно пшеничне 1/г 2018 рік 136,750 т;

- борошно пшеничне 2/г 2018 рік 13,800 т;

- висівки пшеничні 2018 рік 92,050 т;

- зернові відходи пшеничні 2018 рік 4,560 т.

Актом наявності борошна та продуктів переробки зерна, що належать ПАТ «Аграрний фонд» від 19.10.2018 року (додаток № 1 до Договору, а.с. 18), який складено за участі представників ПАТ «Аграрний фонд» та ДП «Полтавський КХП», виявлено та встановлено нестачу продуктів переробки зерна, що належить ПАТ «Аграрний фонд», а саме:

- борошно пшеничне в/г 2017 рік виробництва 9 т;

- борошно пшеничне в/г 2018 рік виробництва 45,350 т;

- борошно пшеничне 1/г 2017 рік виробництва 305,050 т;

- борошно пшеничне 1/г 2018 рік виробництва 106,750 т;

- борошно пшеничне 2/г 2018 рік виробництва 13,8 т;

- висівки пшеничні 2018 рік виробництва 42,050 т.

Згідно з п. 2.2.7 Договору, Переробник зобовязаний забезпечити зберігання зерна пшениці та продуктів його переробки. Нести повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування і зниження якості зерна та продуктів його переробки.

За умовами Договору, Переробник два рази на місяць (до 15-го та до останньої дати звітного місяця), з урахуванням умов зазначених в п. 2.2.3 Договору, надає Замовнику матеріали про фактичні обсяги переробленого зерна та виробленої продукції: форми № 117, № 34 (за умови її наявності), акти за договором переробки та акти оприбуткування (п. 4.2). Відповідно до наданих Переробником форм № 117, № 34 сторони підписують у двох ідентичних примірниках, для кожної із сторін, акт оприбуткування продуктів переробки зерна, який друкується на дозвільних бланках, і є підставою для взяття на облік готової продукції (п. 4.3).

Відповідно пункту 5.3 Договору у разі втрати (нестачі) прийнятого на переробку зерна пшениці та/або продуктів його переробки, Переробник зобов'язується відшкодувати Замовнику втрату (нестачу) шляхом оплати його/їх вартості в установлений замовником термін за ціною, що дорівнює його/їх ринковій вартості на дату виявлення втрати (нестачі), але в будь-якому разі не менше закупівельної ціни такого зерна пшениці та/або продуктів його переробки, та сплатити штраф у розмірі 10 % від ринкової вартості зерна пшениці та/або продуктів його переробки на дату виявлення втрати (нестачі), але в будь-якому разі не менше закупівельної ціни такого зерна пшениці та/або продуктів його переробки.

Відповідно до даних довідки Аграрної біржі про ринкові ціни на зернові культури та продукти їх переробки станом на 19.10.2018 року (а.с. 20) визначено ринкову ціну борошна та висівок по Полтавській області, зокрема: борошно пшеничне в/г - 8170,00 грн./т; борошно пшеничне 1/г - 8030,00 грн./т; борошно пшеничне 2/г - 7520,00 грн./т; висівки пшеничні - 3150,00 грн./т.

Згідно наданого розрахунку (а.с. 25) ПАТ «Аграрний фонд» заявило до стягнення з ДП «Полтавський КХП» 1 463 945, 50 грн. вартості втраченого майна та штраф у розмірі 146 394, 55 грн.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України).

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на переробку зерна пшениці в частині забезпечення зберігання зерна пшениці та продуктів його переробки, внаслідок чого допустив втрату зерна пшениці.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений між сторонами Договір містить елементи договору підряду та договору зберігання (змішаний).

За ч. 1 с. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між сторонами договір на переробку зерна пшениці № 02-06/18 від 07.02.2018 року визнавався судом недійсним або до нього вносились зміни, а тому цей правочин є правомірним.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться. Кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 8 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, яке в даному випадку полягає відшкодуванні відповідачем вартості втрати (нестачі) прийнятого на переробку зерна.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що 08.02.2018 року ПАТ «Аграрний фонд» видано дозвіл на переробку зерна № 06/51 (а.с. 16), згідно якого позивач дозволив відповідачу переробити у лютому 2018 року зерно загальною кількістю 359,392 тони.

Відповідач переробив зазначений обсяг зерна відповідно до умов Договору, що підтверджується актом № 77 від 15.02.2018 року (а.с. 67) та формою № 117 (а.с. 65-66), складеною ДП «Полтавський КХП» у відповідності до п. 4.2 Договору.

За результатами переробки відповідачем було отримано борошно в кількості 364,710 т, що підтверджується актом оприбуткування № 77 продуктів переробки від 15.02.2018 року (а.с. 17) із посиланням на договір на переробку зерна пшениці від 07.02.2018 року № 02-06/18.

Пунктом 2.2.7 Договору на відповідача покладено обовязок забезпечити зберігання зерна пшениці та продуктів його переробки та нести повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування і зниження якості зерна та продуктів його переробки.

Суд звертає увагу, що відповідач у відзиві не заперечує факт здійснення ним переробки зерна в обсягах, зазначених позивачем в позовній заяві. Заперечення відповідача щодо ненадання позивачем доказів, якими б підтверджувався факт передачі зерна на переробку, є необґрунтованим. В п. 1 акту оприбуткування № 77 зазначено, що відповідачем (Переробником) було перероблено 359,392 тонн зерна саме на виконання умов Договору від 07.02.2018 року № 02-06/18. Зазначений акт підписаний зі сторони відповідача генеральним директором ОСОБА_3, що не заперечується відповідачем.

Факт нестачі продуктів переробки зерна, що належить ПАТ «Аграрний фонд» а саме: борошно пшеничне в/г 2017 рік виробництва 9 т; борошно пшеничне в/г 2018 рік виробництва 45,350 т; борошно пшеничне 1/г 2017 рік виробництва 305,050 т; борошно пшеничне 1/г 2018 рік виробництва 106,750 т; борошно пшеничне 2/г 2018 рік виробництва 13,8 т; висівки пшеничні 2018 рік виробництва 42,050 т., встановлено актом наявності борошна та продуктів переробки зерна, що належать ПАТ «Аграрний фонд» від 19.10.2018 року (а.с. 18), який складено за участі представників ПАТ «Аграрний фонд» та ДП «Полтавський КХП».

У вказаному акті не вказано, що він є додатком до Договору, разом з тим відповідач у відзиві не посилається на те, що вказаний акт зафіксував нестачу продуктів переробки зерна, переданого відповідачу за будь-яким іншим договором. При цьому форма зазначеного акту відповідає формі додатку № 1 до Договору № 02-06/18 від 07.02.2018 року (а.с. 13).

Представник відповідача в судовому засіданні повідомив, що будь-які інші договори на переробку та зберігання зерна пшениці, окрім договору № 02-06/18 від 07.02.2018 року між сторонами в спірному періоді не укладалися.

Відповідачем не доведено посиланням на будь-які докази, що отримана внаслідок переробки за умовами Договору борошно було видане ним зі зберігання позивачу, або, за його вказівкою третім особам в порядку, визначеному п. 2.2.5 Договору. Відповідач не посилається на наявність таких обставин у відзиві. У відповідності до ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідно пункту 5.3 Договору, у разі втрати (нестачі) прийнятого на переробку зерна пшениці та/або продуктів його переробки, переробник зобов'язується відшкодувати замовнику втрату (нестачу) шляхом оплати його/їх вартості в установлений замовником термін за ціною, що дорівнює його/їх ринковій вартості на дату виявлення втрати (нестачі), але в будь-якому разі не менше закупівельної ціни такого зерна пшениці та/або продуктів його переробки, та сплатити штраф у розмірі 10 % від ринкової вартості зерна пшениці та/або продуктів його переробки на дату виявлення втрати (нестачі), але в будь-якому разі не менше закупівельної ціни такого зерна пшениці та/або продуктів його переробки.

Стаття 950 Цивільного кодексу України передбачає, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідач факт неотримання від позивача зерна пшениці на переробку на умовах укладеного Договору не довів, факт нестачі не спростовує. Проти визначення ринкової ціни на підставі даних Аграрної біржі заперечує, вважає, що визначення ціни на зернові культури має проводитись на підставі даних статистичної інформації, натомість не надав інших доказів, які б доводили той факт, що визначені в наданій позивачем довідці Аграрної біржі ціни не відповідали дійсним ринковим цінам борошна та продуктів його переробки станом на 19.10.2018 року.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2005 року № 1285, Аграрна біржа створена з метою підвищення рівня продовольчої безпеки країни, надання біржових послуг суб'єктам господарювання з укладення біржових договорів (контрактів) щодо сільськогосподарської продукції, продажу товарних деривативів, базовим активом яких є сільськогосподарська продукція, іпотечних сертифікатів та іпотечних закладних, а також з проведення та/або організації розрахунково-клірингової діяльності (п. 13). Предметом її діяльності є формування ринкової ціни на сільськогосподарську продукцію (повязані з нею послуги) та інші біржові товари (пп. 2 п. 14).

За наведеного, наданий позивачем розрахунок заборгованості за цінами Аграрної біржі про ринкові ціни на зернові культури та продукти їх переробки станом на 19.10.2018 року, тобто на дату виявлення втрати, здійснений у відповідності до п. 5.3 Договору, тому позовні вимоги про стягнення 1 463 945,50 грн. вартості втраченого борошна та висівок пшениці задовольняються судом повністю.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

В п. 5.3 Договору визначено, у разі втрати (нестачі) прийнятого на переробку зерна пшениці та/або продуктів його переробки, переробник зобов'язується відшкодувати замовнику штраф у розмірі 10 % від ринкової вартості зерна пшениці та/або продуктів його переробки на дату виявлення втрати (нестачі), але в будь-якому разі не менше закупівельної ціни такого зерна пшениці та/або продуктів його переробки.

Суд встановив, що факт втрати зерна пшениці є встановленим, тому заявлені позивачем вимоги про стягнення 146 394,55 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Враховуючи задоволення позовних вимог повністю, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 24 155,10 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Полтавський комбінат хлібопродуктів (вул. Небесної сотні, 69, м. Полтава, 36022, ) на користь Публічного акціонерного товариства Аграрний фонд (вул. Б.Грінченка, 1, м. Київ, 01001, ) 1 463 945,50 грн. вартість втраченого майна (нестачі), 146 394,55грн. штраф; 24 55,10 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко