Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/17/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність б/н від 08.01.2019;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром"

до Товариства з обмеженою відповідальністю"Лезниківський кар"єр"

про стягнення 525315,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

31.05.2016 між Приватним акціонерним товариством "Західукрвибухпром" (надалі виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лезниківський карєр" (замовник, відповідач) укладено Договір на виконання буровибухових робіт №31/05 (надалі Договір (а.с. 13-20)), згідно п.п. 1.1. якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання по виконанню буровибухових робіт по подрібненню гірської маси методом свердловинних зарядів, а замовник зобовязується прийняти належним чином виконану роботу і оплатити її.

Позивач вказує, що належним чином виконав свої зобов'язання по виконанню буровибухових робіт. Однак, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, станом на день пред'явлення позову заборгованість відповідача перед позивачем склала 468646,00 грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків за виконані роботи стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу у розмірі 468646,00грн, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3098,05грн 3% річних, 16308,03грн інфляційних, 37263,59грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст. 11, 15, 16, 509, 526, 625, 837, 838, 8.39, 843, 844, 851, 854, 857, 901, 902, 903, 905 Цивільного кодексу України, ст. 216, 217, 220, 230, 231, 232, 265. 267 Господарського кодексу України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі Договору на виконання буровибухових робіт №31/05 від 31.05.2016 (а.с. 13-20), з додатковими угодами до нього (а.с. 21-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що ціна кубометра гірничої маси договірна і узгоджується протоколом погодження вартості робіт.

Згідно п. 3.2 Договору, виконавець залишає за собою право шляхом укладання протоколу погодження ціни, в залежності від конюнктури ринку, зміни ціни на матеріали та комплектуючі, вартості кредитних ресурсів та інших вагомих факторів, що впливають на вартість робіт, переглядати та змінювати вартість робіт, про що повідомляє замовника за 5 робочих днів до зміни ціни.

Відповідно до Протоколу погодження договірної ціни (а.с. 27), сторони узгодили, що з 19 вересня 2018 року вартість буровибухових робіт свердловинними зарядами без подрібнення негабариту складає: 35, 00грн без ПДВ (42 грн. з ПДВ).

Згідно з п.4.5. Договору, виконані Виконавцем роботи оформлюються актами виконаних робіт, підписаними представниками обох сторін не пізніше дня наступного за днем закінчення проведення вибухових робіт.

Додатковою угодою №3 від 05 жовтня 2017 року до вказаного Договору (а.с. 23), сторони внесли зміни в порядок та строки здійснення розрахунку. З урахуванням наведених змін, сторони дійшли згоди, що роботи за Договором виконуються в обсязі необхідному замовнику, при умові попередньої оплати не пізніше як за 3 (три) дні до проведення бурових робіт у розмірі 30%, до проведення вибухових робіт 20% орієнтовної вартості буровибухових робіт. Протягом 21 календарного дня після підписання акта виконаних робіт замовник проводить остаточний розрахунок за фактично виконані роботи.

Підписаним сторонами актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №381 від 25.03.2018 (а.с. 28) підтверджено, що позивач провів буровибухові роботи на суму 468646,00грн. (з ПДВ).

Натомість, відповідач свої зобовязання щодо оплати вказаних робіт виконав лише частково, заборгувавши позивачу 468646,00грн.

Вказану суму боргу відповідач підтвердив у клопотанні від 04.02.2019 (а.с. 46).

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача на час звернення позивача до суду грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача грошових коштів у розмірі 468646,00грн на підставі Договору на виконання буровибухових робіт №31/05 від 31.05.2016. Відповідач існування вказаної заборгованості не спростував, на дату судового засідання, доказів додатково проведених оплат по вказаній заборгованості не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 468646,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи допущене порушення умов Договору в частині проведення розрахунків, позивач також просить стягнути з відповідача 3098,05грн 3% річних, 16308,03грн інфляційних та 37263,59грн пені.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.2. Договору сторони визначили, що за прострочення в оплаті замовник сплачує виконавцю пеню за кожний день прострочки, що відповідає рівню подвійної облікової ставки Національного банку України, котра діє в період, за який стягується пеня.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с. 12), пеню, за несвоєчасне виконання зобов'язань, нараховано за період з 17.10.2018 по 28.12.2018, з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Перевіривши вказаний розрахунок пені, суд дійшов висновку, що її нарахування в сумі 37263,59грн проведено вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснені позивачем розрахунки 3% річних за період з 17.10.2018 по 28.12.2018 у сумі 3098,05грн (а.с. 10) та інфляційних за період жовтень-листопад 2018 рік у розмірі 16308,03грн (а.с. 11) є обґрунтованими та арифметично вірними, тому вимоги позивача щодо їх стягнення підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 525315,67грн., з яких: 468646,00грн основного боргу, 3098,05 грн 3% річних, 16308,03 грн інфляційних, 37263,59 грн пені.

Судові витрати у справі, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лезниківський кар'єр" (12135, Житомирська обл., Хорошівський р-н., селище Червоногранітне, вул. Гранітна, буд. 1, ід. код 38215153) на користь Приватного акціонерного товариства "Західукрвибухпром" (10003, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Лесі Українки, буд. 19, ід. код 32744298):

- 468646,00 грн основного боргу;

- 3098,05 грн 3% річних;

- 16308,03 грн інфляційних;

- 37263,59 грн пені;

- 7879,73 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.03.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати: 1 - у справу;

2 - позивачу - 10003, м.Житомир, вул.Лесі Українки, 19 - ( рек. з пов.);

3 - відповідачу - 12135, Житомирська обл., Хорошівський р-н, селище Червоногранітне, вул.Гранітна,1 - ( рек з пов).