РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2019Справа № 910/15026/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія"

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 2 283 981,84 грн.

за участю представників:

позивача: Гершман Л.В.

відповідача: Кузьміна Г.А., Прохоров Ю.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вантажна транспортна компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2 283 981, 84 грн. збитків, завданих у зв'язку з односторонньою відмовою від виконання зобов'язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15026/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11.12.2018.

У судовому засіданні 11.12.2018 судом постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 відкладено підготовче засідання до 22.01.2019.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 11.12.2018 публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" подало письмовий відзив на позов одночасно з клопотанням про поновлення строку для подання відзиву по справі № 910/15026/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 задоволено клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву у справі № 910/15026/18.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 22.01.2019 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

У судовому засіданні 22.01.2019 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з відповіддю на відзив.

Для надання можливості представнику відповідача ознайомитися з поданою позивачем відповіддю на відзив, у судовому засіданні з 22.01.2019 до 12.02.2019 оголошувалась перерва. Суд встановив відповідачу строк до 31.01.2019 для подання заперечень.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) представник відповідача подав письмові заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні з 12.02.2019 до 14.02.2019 оголошувалась перерва.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.02.2019 позивач подав заяву про зміну предмета позову. Відповідно до поданої заяви просить суд стягнути з відповідача 2 246 825, 28 грн. збитків, завданих у зв'язку з односторонньою відмовою від виконання зобов'язання та зобов'язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 8202548, відкритого відповідачем на підставі договору № 07422/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018 про надання послуг, шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 37 156, 56 грн.

У судовому засідання 14.02.2019 розглянуто заяву позивача про зміну предмета позову.

Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи наведене та наявність доказів направлення іншим учасникам справи заяви про зміну предмета позову, суд прийняв до розгляду заяву позивача.

У судовому засіданні 14.02.2019 судом постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою встановлено відповідачу строк до 18.02.2019 включно для подачі пояснень на заяву позивача про зміну предмета позову.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 18.02.2019 представник відповідача подав письмові заперечення на заяву позивача про зміну предмета позову.

У судовому засіданні 18.02.2019 судом постановлено ухвалу не виходячи до нарадчої кімнати, якою закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/15026/18 до судового розгляду по суті на 19.03.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 19.03.2019 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 19.03.2019 представник позивача зазначив, що після ухвалення рішення суду протягом п'яти днів надасть суду докази, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв'язку з розглядом справи.

У судовому засіданні 19.03.2019 та письмовому відзиві представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 19.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В період часу з 06.06.2018 по 14.06.2018 відповідачем було зупинено рух порожніх вагонів №66725037, №66864935, №67904268, №64324304, №65244139, №65258931, №66634650, №67671255, №67900522, №66735077, №67357582, №60099900, №67658112, №63955421, №65299679, №65510802, №67665372, №66568973, №66592205, №67916775 та №67911883.

За твердженням позовної заяви станом на 01.06.2018 у користуванні позивача перебували 33 вагони (у тому числі й наведені вище 21 вагон), власником яких є відповідач у справі. Позивач стверджує, що його право користувача цими вагонами ґрунтується на укладеному сторонами у справі договорі про надання послуг №07/16/11/01-Р від 11.07.2016.

За умовою пункту 10.1 договору №07/16/11/01-Р від 11.07.2016 цей договір набув чинності з моменту підписання та закінчив свою дію через один рік у липні 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України сторони здійснюють свої права та виконують зобов'язання протягом строку дії договору.

Таким чином, станом на 1 червня 2018 року позивач користувався майном, що належало відповідачу, без належних правових підстав.

Відповідно, твердження позивача про наявність у нього права користування цими вагонами не має правового підґрунтя і спростовується доданими до позовної заяви доказами.

Крім того, станом на 1 червня 2018 року позивач не міг не знати про факт використання ним 33 вагонів відповідача поза волею останнього, оскільки у квітні 2018 року Господарським судом Одеської області порушено провадження у справі №916/626/18 за позовом відповідача у даній справі про витребування з незаконного володіння позивачем у даній справі 152 вагонів (у тому числі 33 вагонів, на які за твердженням позову мав право користування позивач у червні 2018 року).

Відповідно до висновків постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №916/626/18 вагони №67918235, №65760605, №65303026, №68604974, №65246316, №66177270, №66370487, №67661777, №68719053, №67920173, №66695925, №65321804, №67896258, №65301962, №67920504, №64423866, №65244311, №60257003, №67915645, №60628781, №66603861, №67388405, №67361451, №63865646, №65326878, №66372137, №66592668, №68609627, №68616275, №65806515, №66571910, №67380576, №68704329, №60898517, №65298382, №66680802, №66740226, №67361170, №67362343, №67377671, №66688557, №58595893, №67396473, №66174210, №67663468, №65101842, №60803145, №66820002, №68268820, №55660799, №56313943, №60419017, №60724465, №64171713, №64619646, №66047127, №66108473, №66235029, №66727249, №67917955, №68779156, №67665067, №67361139, №66572512, №66880360, №67662056, №63285290, №65358822, №66207754, №66037185, №65769507, №65761033, №67906339, №67894659, №67703181, №67385963, №68620285, №65086951, №68306166, №68779719, №68563055, №68702901, №68779735, №68779263, №68613207, №68779461, №65357410, №68546233, №68475375, №68553338, №66723206, №68475136, №63838759, №61367447, №68605476, №63413314, №68563568, №65732737, №68469071, №66042086, №66488172, №65724627, №66735143, №67606129, №66067232, №65702474, №68519404, №64033756, №65346827, №65325813, №65515710, №63855134, №68613025, №66184623, №68461300, №64550437, №68779107, №67360719, №68804210, №64168685, №60099900, №66568973, №67921189, №67357582, №67916775, №66592205, №62603279, №65258931, №64324304, №66725037, №60801230, №67663658, №60847241, №67388280, №66735077, №66864935, №67665372, №65510802, №67611467, №66374620, №67658112, №67911883, №67900522, №67386706, №66634650, №67904268, №65259301, №65299679, №65112419, №67671255, №65244139, №63955421 є власністю публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач у даній справі) і були надані товариству з обмеженою відповідальністю «Вантажна транспортна компанія» (позивач у даній справі) на виконання умов договору про надання послуг №07/16/11/01-Р від 11.07.2016.

Після закінчення строку дії цього договору товариство з обмеженою відповідальністю «Вантажна транспортна компанія» (позивач у даній справі) перелічених вагонів не повернула. При цьому, 119 одиниць напіввагонів перебувають на тимчасово окупованій території України, а 33 одиниці напіввагонів продовжували залишатись у користуванні відповідача.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №916/626/18 встановлено факт неправомірного використання вагонів після закінчення строку дії договору та зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Вантажна транспортна компанія» (позивач у даній справі) повернути публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» (відповідач у даній справі) напіввагони у кількості 33 одиниці №63955421, №65299679, №65510802, №67665372, №67911883, №67916775, №66592205, №62603279, №64168685, №65112419, №65259301, №67388280, №67921189, №66725037, №66864935, №67904268, №64324304, №66568973, №67611467, №60801230, №60847241, №66374620, №67386706, №65244139, №65258931, №66634650, №67671255, №67900522, №67663658, №66735077, №67357582, №60099900 та №67658112 на станцію приписки.

Таким чином, факт неправомірного використання цих вагонів позивачем у даній справі після 11 липня 2017 року, тобто після закінчення строку дії договору №07/16/11/01-Р від 11.07.2016, встановлено рішенням суду, що набуло законної сили, та підтверджується матеріалами даної справи.

Окремо суд має зазначити, що посилання позивача до часткової відмови судами у забезпеченні позову у справі №916/626/18 як на правову підставу вимог цього позову є помилковим, оскільки відповідними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій вирішувалось питання збереження майна, що було об'єктом позову, до вирішення справи по суті. Дані судові рішення про забезпечення позову ніяким чином не можуть підтверджувати або спростовувати наявність права у позивача (у даній справі) на використання вагонів після спливу строку дії господарсько-правового договору.

З тексту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №916/626/18 вбачається, що в основу свого захисту позивачем у даній справі покладено факт безперешкодного використання цих вагонів після спливу строку дії договору як доказ фактичного продовження дії договору №07/16/11/01-Р від 11.07.2016. Виходячи з цього, дії відповідача (у даній справі) щодо зупинення руху власного майна є логічними та розумними.

Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено позитивне право будь-якої особи на захист свого цивільного права або інтересу у разі його порушення.

Особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Маючи технологічну можливість припинити неправомірне використання позивачем вагонів, що належать відповідачу, останній у межах власних цивільно-правових прав та у обраний самостійно спосіб захистив свої права власника 33 вагонів шляхом зупинення їх використання позивачем без відповідної правової підстави.

Таким чином, в діях відповідача відсутній склад цивільно-правового порушення, що унеможливлює застосування до нього відповідних правових наслідків, у тому числі і відшкодування можливих збитків.

За правовими приписами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи відсутність у позивача цивільного права користування вагонами відповідача станом на червень 2018 року унеможливлює його порушення будь-якою особою, у тому числі і відповідачем. В свою чергу, відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення унеможливлює і покладення на нього обов'язку відшкодовувати позивачу його витрати, що були здійснені на користь третіх осіб за цивільно-правовими договорами.

У той же час, склад цивільно-правового порушення наявний в діях позивача у даній справі, який після спливу строку дії договору №07/16/11/01-Р від 11.07.2016 не повернув відповідачу отримане від нього у строкове користування майно і продовжував протягом тривалого часу використовувати це майно у своїй комерційній діяльності.

Події, які відбулись у червні 2018 року та які пов'язані з зупиненням руху вагонів, шо використовувались позивачем майже рік без належної правової підстави, стали прямим наслідком неправомірних дій саме позивача.

Відповідальною особою за завдані при цьому збитки є саме позивач.

Таким чином, витрати позивача зі сплати 2 145 000,00 грн. штрафних санкцій на користь ТОВ «Авантаж Інспект» та 101 825,28 грн. за те, що (відповідно до передостаннього абзацу сторінки сьомої позовної заяви) «в період з 05 червня по 27 червня 2018 року декілька з тридцяти трьох вагонів простоювали на під'їзних коліях ПАТ «Саливонківський цукровий завод» є витратами позивача і не можуть бути покладені на відповідача.

Окремо суд має зазначити, що станом на червень 2018 року правовідносини сторін у справі в частині здійснення перевезень залізницею та надання суміжних послуг були врегульовані договором 07422/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, яким (зокрема) встановлено порядок здійснення розрахунків сторін та порядок їх документального оформлення.

Відповідно, суд погоджується з доводами відзиву, що списані з особового рахунку позивача 37 156,56 грн. не є збитками і це списання не є наслідком припинення курсування 33 вагонів, що належать відповідачу.

Суд позбавлений правової можливості вирішити питання відновлення або відмови у відновленні цієї грошової суми на особовому рахунку позивача, оскільки вирішення цього питання у даному судовому провадженні призведе до одночасної зміни підстав та предмету позову, що призведе до порушення принципу диспозитивності судового розгляду справи. У той же час, позивач не позбавлений правової можливості вирішити це питання в окремому судовому провадженні.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вантажна транспортна компанія» до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 2 283 981,84 грн. збитків задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.03.2019.

Суддя Т.Ю. Кирилюк