ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13079/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г. О.,

за участю представників:

позивача - Дяченка В. С.,

відповідачів - Пелепецького В. Д., Таболіна О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної іпотечної установи

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 (судді: Козир Т. П., Чорногуз М. Г., Разіна Т. І.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 (суддя Кирилюк Т. Ю.) у справі

за позовом Державної іпотечної установи

до Національного банку України та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В.

про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У жовтні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України і Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - АТ "Дельта Банк") Кадирова В. В. про визнання недійсним договору застави облігацій Державної іпотечної установи від 12.09.2014 № 42/ДІУ, укладеного між Національним банком України та АТ "Дельта Банк".

Позов обґрунтовано тим, що спірний договір порушує права та законні інтереси позивача як кредитора ПАТ "Дельта Банк"; цей договір укладено із порушенням вимог законодавства, зокрема пункту 7 частини 3 статті 38, частини 6 статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", частини 3 статті 5 Закону України "Про заставу", тому його має бути визнано недійсним на підставі статті 215 Цивільного кодексу України.

1.2. Національний банк України звернувся до місцевого господарського суду із заявою, в якій просив закрити провадження у цій справі, оскільки Державна іпотечна установа вже зверталася до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України та ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсним договору застави облігацій від 12.09.2014 № 42/ДІУ; рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі № 910/6177/18 у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

1.3. Від АТ "Дельта Банк" надійшло клопотання про залишення позову у цій справі без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у провадженні господарського суду перебуває справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 клопотання Національного банку України про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі за позовом Державної іпотечної установи до Національного банку України і ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору. У задоволенні клопотання ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про залишення позову без розгляду відмовлено.

Місцевий господарський суд, закриваючи провадження у справі, виходив із наявності спору про визнання недійсним договору застави облігацій від 12.09.2014 № 42/ДІУ, за результатами розгляду якого Господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 14.08.2018 у справі № 910/6177/18. Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі № 910/13079/18 на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Щодо клопотання про залишення позову без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 залишено без змін із тих самих підстав.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2018, Державна іпотечна установа звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції; наголошує, що ухвалу та постанову у справі прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, зокрема пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. На думку скаржника, оскаржені судові рішення не відповідають вимогам статті 16 Цивільного кодексу України, статей 42, 175, 231, 236 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що підстави позовів у цій справі та у справі № 910/13079/18 є різними, тому немає підстав для закриття провадження у справі згідно з пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

3.2. Від Національного банку України надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без змін оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення, посилається на правомірність висновків, викладених у зазначених судових рішеннях.

4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2019 (Дроботова Т. Б. - головуючий, Краснов Є. В., Кушнір І. В.) відкрито касаційне провадження у справі № 910/13079/18 за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.11.2018, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 05.03.2019.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 01.03.2019 визначено такий склад колегії суддів: Дроботова Т. Б. - головуючий, Чумак Ю. Я., Пільков К. М.

4.2. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи, викладені у відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.3. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що у жовтні 2018 року Державна іпотечна установа звернулася з позовом у цій справі до Національного банку України і ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору застави облігацій від 12.09.2014 № 42/ДІУ як такого, що суперечить вимогам законодавства.

Водночас як установлено попередніми судовими інстанціями та підтверджено матеріалами справи, у травні 2018 року Державна іпотечна установа зверталася до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України і ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору застави облігацій від 12.09.2014 № 42/ДІУ, ввжаючи, що цей договір укладено із порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі № 910/6177/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018, у задоволенні позову Державної іпотечної установи до Національного банку України і ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. про визнання недійсним договору застави облігацій від 12.09.2014 № 42/ДІУ відмовлено.

При цьому, як зазначив суд апеляційної інстанції, зі змісту позовної заяви, яку прийнято до розгляду Господарським судом міста Києва і за якою відкрито провадження у справі № 910/6177/18, убачається, що склад сторін, предмет і підстави позову у зазначеній справі та у цій господарській справі (№ 910/13079/18) збігаються; подання позову у цій справі по суті спрямовано на здійснення перегляду рішення господарського суду (яке набрало законної сили) про відмову у визнанні недійсним того самого договору застави облігацій, укладеного між відповідачами; посилання позивача на відмінність підстав позову у зазначених справах суд апеляційної інстанції аргументовано відхилив, як непідтверджені матеріалами справи.

Згідно з пунктом 3 частини статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини 1 статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 2 статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Дослідивши та надавши оцінку складу сторін, предмету спорів та їх підставам у господарських справах № 910/13079/18 і № 910/6177/18, попередні судові інстанції на підставі встановлених обставин справи установили, що фактично позов у цій справі було подано за наявності такого, що набрало законної сили, рішення суду у справі № 910/6177/18 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв?язку з чим місцевий господарський суд на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України закрив провадження в цій справі. Доводи, викладені у касаційній скарзі, наведеного та установленого судами не спростовують.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Таким чином, колегія суддів зазначає, що закриваючи провадження у справі, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень, тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і задоволення касаційної скарги не вбачається.

5.2. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України).

5.3. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій (частина 7 статті 301 Господарського процесуального кодексу України).

5.4. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, не отримали підтвердження, не спростовують наведеного та установленого господарськими судами.

Обставини щодо суб?єктного складу сторін, предмета і підстав позовів у справах № 910/6271/17 і № 910/3071/18 досліджено та оцінено судами попередніх інстанцій, а суд касаційної інстанції згідно з частиною 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.5. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.6. Ураховуючи викладене та беручи до уваги наведені положення законодавства, оскаржені у справі ухвалу та постанову слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки підстав для скасування постанови та ухвали у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.11.2018 у справі № 910/13079/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак