ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. Справа№ 910/12320/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №43-7545вих-18 від 20.12.2018 (вх. №09.1-04.1/84/19 від 14.01.2019) Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018

у справі №910/12320/18 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 в інтересах держави в особі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія житлового фонду Святошинського району міста Києва»

до Організації ветеранів Святошинського району міста Києва

про зобов'язання повернути нежитлове приміщення

за участю представників сторін:

від прокуратури: прокурор Греськів І.І., посвідчення №041072 від 03.02.2016

від позивача-1: Коломієць Н.Г., довіреність № 107-13/274 від 15.01.2019

від позивача-2: не з'явились,

від відповідача: Патраманський В.І., голова організації на підставі наказу № 8 від 13.11.2014

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» до Організації ветеранів Святошинського району міста Києва про зобов'язання повернути нежитлове приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 позов Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 залишено без розгляду на підставі недоведеності прокурором підстав для звернення до суду з вказаним позовом.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 22.12.2018 подав апеляційну скаргу №43-7545вих-18 від 20.12.2018 (вх. №09.1-04.1/84/19 від 14.01.2019), в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/12320/18 скасувати, та справу направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду по суті.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що він діяв в межах Закону України «Про прокуратуру», ст. 23 якого передбачено право прокурора здійснювати представництво інтересів держави в суді. Скаржник зазначає, що оскільки позивачами не було вжито належних заходів по захисту інтересів держави, які полягають у законному та ефективному використанні об'єктів, що є комунальною власністю, у Заступнка керівника Київської місцевої прокуратури № 8 виникло право звернутися з відповідним позовом до суду. Отже, на думку прокурора, місцевим господарським судом було неправомірно застосовано положення ст. ст. 53, 174, 226 ГПК України та повернуто позовну заяву без розгляду.

Також, апелянт зазначає, що наявний в матеріалах справи лист Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 від 11.09.2018 є достатнім доказом виконання вимоги, встановленої ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018. Встановлено позивачам та відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи визначено процесуальний строк для подання заяв, клопотань, пояснень. Справу призначено до розгляду на 22.02.2019.

Позивач-1, позивач-2 та відповідач не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та у строк, встановлений судом, не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2019 розгляд справи відкладено до 13.03.2019 на підставі ч. 11 ст. 270 ГПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

Прокурор у судових засіданнях 22.02.2019 та 13.03.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Представник позивача-1 в судових засіданнях 22.02.2019 та 13.03.2019 вимоги апеляційної скарги, поданої прокурором, підтримав, та просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 скасувати, а справу направити до місцевого господарського суду для подальшого розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.03.2019 просив суд оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача-2 у судові засідання 22.02.2019 та 13.03.2019 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за кодом 683 позивачу-2 30.01.2019 (вх. №09.2-04/13720/19) (а.с. 178).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача-2, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про залишення позову (заяви) без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи №910/12320/18, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

15.08.2018 між Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець, позивач-1 у справі), Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (підприємство-балансоутримувач, позивач-2 у справі) та Організацією ветеранів Святошинського району м. Києва (орендар, відповідач у справі) укладений договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 558 від 10.05.2016, відповідно до умов якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 13.10.2015 №47 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою бульв. Вернадського, 63, для розміщення громадської організації ветеранів.

Відповідно до п. 9.1. договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 31.03.2015 по 29.03.2018. Як вбачається з тексту позовної заяви, відповідач в установлений договором строк орендоване майно не повернув.

Предметом розгляду у даній справі є вимога заступника прокурора зобов'язати Організацію ветеранів Святошинського району міста Києва повернути нежитлове приміщення шляхом його звільнення та передачі майна по акту приймання-передачі Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди вказаного приміщення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» однією із функцій прокуратури є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з відсутністю підстав для звернення Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 до суду у даній справі. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком з огляду на наступне.

Згідно з абз. 1 п. 14.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, орендодавці та підприємства-балансоутримувачі здійснюють контроль за використанням майна, переданого в оренду, та документальний контроль своєчасності надходження орендної плати до бюджету (міського).

Відповідно до п. 5 ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації, зокрема, мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 3 п. 14.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 та п. 5.1.11 Статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» має право проводити відповідну претензійно-позовну роботу.

Отже, і позивач-1, і позивач-2 мають необхідний обсяг повноважень для захисту інтересів держави у судовому порядку.

Положеннями ч. 3 ст. 131-1 Конституції України встановлено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч.3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Обґрунтовуючи підстави для звернення з позовом, Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 8 зазначає, що ні Святошинською районною в місті Києві адміністрацією, ні Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не було вжито жодних заходів щодо повернення комунального майна після закінчення договору оренди, що свідчить про неналежне здійснення ними повноважень щодо захисту держаних інтересів.

Аналіз положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Місцевий господарський суд, залишаючи позов прокурора без розгляду, встановив, що позов у даній справі прокурором подано в інтересах держави в особі Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, яка є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста у судовому порядку, та в інтересах Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», яке також є самостійною юридичною особою та наділено правом захисту охоронюваних законом інтересів територіальної громади міста у судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів того, що Святошинська районна у місті Києві адміністрація та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не мають можливості самостійно захистити права у наведеному випадку, як і неналежності здійснення ними такого захисту, прокурором не надано.

Судова колегія звертає увагу скаржника на те, що саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є підставою для прийняття судом рішення у такому спорі по суті, оскільки за змістом статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №920/331/18, від 26.02.2019 у справі №920/284/18.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України). Вказана правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №47/66-08.

Судовою колегією не приймається у якості доказу неможливості позивача-2 звернутися з позовом до суду лист Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», в якому позивач-2 повідомляє про відсутність у нього грошових коштів для сплати судового збору (а.с. 48), оскільки факт відсутності грошових коштів не є безумовною перешкодою для подачі позову, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк.

Абзацом 3 п. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Посилання апелянта на лист Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 від 11.09.2018 №43-5580вих-18 (а.с. 18) щодо підготовки місцевою прокуратурою позовної заяви для подачі її до суду колегією суддів відхиляються, оскільки прокурором не надано доказів як відправлення такого листа, так і отримання його позивачами, а отже вказаний лист не може свідчити про виконання прокурором вимоги, передбаченої ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього повідомлення позивачів про звернення з відповідним позовом до суду.

Доводи скаржника про те, що у разі виникнення у суду сумнівів щодо достовірності направлення повідомлення позивачам місцевий господарський суд повинен був в порядку ст. 74 ГПК України витребувати відповідні докази, судовою колегією також відхиляються, оскільки факт попереднього повідомлення позивачів про звернення з позовом до суду належить довести саме прокурору належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України. Суд, в свою чергу, за змістом ст. ст. 14, 74 ГПК України не наділений повноваженнями самостійно збирати доказів у справі, а у відповідності до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про залишення позовної заяви Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/12320/18 відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 136, 137, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга Заступника керівника Київської місцевої прокуратури №8 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (прокурора).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 8 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/12320/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі №910/12320/18 залишити без змін.

3. Справу №910/12320/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 22.03.2019