ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5452/18

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ - ПРОСТІР", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16066ЛИ від 20.08.16р. у розмірі 332 285 448,49 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Секретар судового засідання: Кокшарова Т.Г.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність №248-К-О від 21.01.2019

від відповідача ОСОБА_2 довіреність від 25.01.2019

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ПРИВАТБАНК" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ-ПРОСТІР" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16066ЛИ від 20.08.2016 у розмірі 332 285 448, 49 грн.

Ухвалою суду від 10.12.2018 позовну заяву Акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №904/5452/18, розгляд якої відбуватиметься в порядку загального позовного провадження.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що у серпні 2017 року у відповідача склалось складне матеріальне становище, у звязку з чим, листом від 29.09.17р. №30, відповідач звернувся до позивача з проханням зменшити розміри лізингових платежів за ОСОБА_3, однак даний лист залишено позивачем без відповіді. В подальшому, для належного виконання зобовязань за ОСОБА_3 фінансового лізингу, відповідачем було досягнуто згоди з ПАТ "Укрнафта" щодо передачі останньому майна у сублізинг, у звязку з чим, листом №31 від 20.10.17р. позивач звернувся до відповідача з проханням надати згоду (дозвіл) на передачу майна отриманого за ОСОБА_3 фінансового лізингу у сублізинг ПАТ "Укрнафта", на який позивач відповіді не надав. Окрім цього, відповідачеві стало відомо, що ПАТ "Укрнафта" також зверталося з аналогічним проханням до позивача, що підтверджується листами від 20.10.17р. №05-10 та від 30.11.17р. №05-15., та як вважає відповідач, саме ненадання позивачем згоди (дозволу) на передачу майна у сублізинг унеможливило належне виконання відповідачем зобовязань за ОСОБА_3, при тому, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання.

Також, у відзиві відповідач зазначає, що згідно розрахунку пені, наданого позивачем, вона нарахована за період з серпня 2017 року по грудень 2018 року, що перевищує шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане, нарахування пені за 12 календарних місяців порушує приписи ст. 232 Господарського кодексу України. Таким чином, положення ст. 19 Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності, підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.08.16р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "ПРИВАТБАНК" (далі-позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ-ПРОСТІР" (далі-відповідач) уклали договір фінансового лізингу №4К16066ЛИ (далі Договір).

За умовами ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, яке зазначено у Додатку №1 ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_4).

Банк передає ОСОБА_4, а ОСОБА_5 приймає ОСОБА_5 від Банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим ОСОБА_3 строки, на умовах фінансового лізингу (надалі Лізинг).

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 3.1. ОСОБА_3 визначено, що передача Банком та прийом ОСОБА_5 в Лізинг здійснюється згідно ОСОБА_2 прийому-передачі ОСОБА_5 зазначеним у Додатку №3, що є невідємною частиною цього ОСОБА_3 (надалі Додаток №3). З моменту підписання Додатку №3, ОСОБА_5 несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації ОСОБА_5. Ризик невідповідності ОСОБА_5 цілям використання цього ОСОБА_5 несе ОСОБА_5.

Як вбачається з матеріалів справи, акт приймання-передачі предмету лізингу був складений та підписаний сторонами у справі 25.08.2016 року, а отже після передачі предмету лізингу відповідачу та підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, лізингодавець розпочав нарахування щомісячних лізингових платежів за користування предметом лізингу.

Відповідно до п.2.1. ОСОБА_3 розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком №2.

Згідно п. 2.3. ОСОБА_3 ОСОБА_5 сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п.1.4. цього ОСОБА_3:

Винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда) " у розмірі 500,00 (пятсот) гривень 00 копійок у день укладення цього ОСОБА_3 (п.2.3.1. ОСОБА_3);

Відсоткову винагороду за користування Майном у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку несплаченої вартості ОСОБА_5, виходячи з фактичної кількості днів користування Майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у Додатку №2 (п.2.3.2. ОСОБА_3).

Відповідно до Додаткової угоди від 03.11.16р. починаючи з 07.11.16р. відсоткова винагорода становить 10,5% річних.

Згідно з п. 6.2.8. ОСОБА_3 Лзингоодержувач зобовязується не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо дані зміни не погоджені Сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього ОСОБА_3.

Пунктом 6.2.11. ОСОБА_3, в редакції додаткової угоди від 22.07.16р. визначено, що ОСОБА_5 зобовязується сплачувати Банку:

- винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда) ";

- лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості ОСОБА_5);

- відсоткову винагороду за користування Майном;

- інші витрати Банка, безпосередньо повязані з цим ОСОБА_3.

Додатком №2 до ОСОБА_3 визначено суми та дати сплати чергових лізингових платежів.

Положення ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем неналежним чином виконуються взяті на себе зобов'язання в частині повноти та своєчасності сплати суми щомісячних лізингових платежів, у зв'язку із чим за період з 20.08.16р. по 04.12.18р. у останнього утворилась основна заборгованість зі сплати лізингових платежів в розмірі 152 223 976,05 грн., яка підтверджується матеріалами справи та до теперішнього часу відповідачем не оплачена.

Крім того, матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем умов договору в частині сплати відсоткової винагороди, у звязку з чим у нього наявна заборгованість зі сплати відсоткової винагороди у розмірі 123 498 995,44 грн. за період з 20.08.16р. по 30.11.18р., що підтверджується випискою по рахунку №1967 станом на 04.12.18р.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно приписам ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу положень ст.ст. 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 7.1. ОСОБА_3 у випадку порушення ОСОБА_5 зобовязань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Сторони узгодили, що розмір пені, зазначений у цьому пункті, може бути на розсуд Банку зменшений. В разі такого зменшення розміру пені, ОСОБА_3 шляхом, обраним ним на свій розсуд (повідомлення через систему ПЗ "Приват 24", клієнт-банк, інтернет клієнт банк, SMS-повідомлення або іншим шляхом), повідомляє ОСОБА_5 протягом 5 днів з дати прийняття рішення про зменшення розміру пені. При цьому додаткові узгодження Сторін не потрібні.

У звязку з невиконання відповідачем умов ОСОБА_3 в частині своєчасної оплати за ОСОБА_3, позивач на підставі п. 7.1. ОСОБА_3 нарахував відповідачеві пеню у розмірі 56 562 477,00 грн. за період з 20.08.17р. по 04.12.18р.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру пені, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві, заперечуючи позов посилається на пропуск позивачем строків позовної давності щодо стягнення пені та неправомірності її нарахування за період з 20.08.17р. по 04.12.18р.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Проаналізувавши умови ОСОБА_3, судом встановлено, що сторони у п. 7.10 ОСОБА_3 погодили, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань здійснюється протягом 15 (пятнадцяти) років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане ОСОБА_5. Отже, сторони погодили інший строк нарахування пені, що не суперечить чинному законодавству.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У пункті 7.9. ОСОБА_3 сторони визначили, що строк позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, винагород, неустойки пені, штрафів, інших платежів/витрат за цим ОСОБА_3 встановлюється Сторонами тривалістю у 15 (п'ятнадцять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, Сторонами у п 7.9. ОСОБА_3 досягнуто згоди, щодо збільшення строків позовної давності.

Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача щодо застосування ст. 194 ГК України та ст. 528 ЦК України, які визначають порядок виконання обов'язку іншою особою (третьою особою), оскільки, згідно змісту листів ПАТ "УКРНАФТА" від 20.10.17р. №05-10 та від 30.11.17р. №05-15 фактично відсутня оферта ПАТ "УКРНАФТА" щодо отримання у сублізинг майна, яке є предметом ОСОБА_3 фінансового лізингу №4К16066ЛИ від 20.08.16р.

Отже, оскільки відсутня оферта ПАТ "УКРНАФТА" щодо наміру отримати майно у сублізинг та приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 фінансового лізингу №4К16066ЛИ від 20.08.16р. не передбачено виконання обов'язку третьою особою та ненадання відповідачем доказів виконання спірного ОСОБА_3 третьою особою, суд вважає, що в діях позивача відсутні ознаки прострочення кредитора, а відтак і відсутні підстави для застосування ст.ст. 612 - 616 ЦК України.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості, обставин наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК " (01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1Д, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ - ПРОСТІР" (49044, м. Дніпро, вул. Гоголя, буд. 15, кім. 416, ) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №4К16066ЛИ від 20.08.16р. у розмірі 332 285 448,49 грн., яка складається з: 152 223 976,05 грн. заборгованість зі сплати лізингових платежів, 123 498 995,44 грн. заборгованість з винагороди за користування майном, 56 562 477,00 грн. пеня. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ - ПРОСТІР" (49044, м. Дніпро, вул. Гоголя, буд. 15, кім. 416, ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК " (01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1Д, ) 152 223 976,05 грн. заборгованість зі сплати лізингових платежів, 123 498 995,44 грн. заборгованість з винагороди за користування майном, 56 562 477,00 грн. пені та 616 700,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повний текст рішення складено 19.03.2019

Суддя А.В. Суховаров