ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа №921/409/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді О.В. Зварич

суддів Н.А. Галушко

ОСОБА_1,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агробізнес ( надалі ТзОВ «Агробізнес») б/н від 27.12.2018р. (вх. № 01-05/227/19 від 15.01.2019р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 10.12.2018р. (суддя І.М. Гирила; повний текст рішення складено 17.12.2018р.)

у справі № 921/409/18

за позовом: Приватного підприємства «Оіл Груп» (надалі ПП «Оіл Груп»)

до відповідача: ТзОВ «Агробізнес»

про стягнення 161899,10 грн.,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

09.10.2018р. ПП «Оіл Груп» звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ «Агробізнес» про стягнення суми основної заборгованості в розмірі 145459,22 грн., пені в розмірі 8451,93 грн., 3 % річних в розмірі 714,99 грн. та штрафу в розмірі 5% на загальну суму 7272,96 грн.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 10.12.2018р. у справі №921/409/18 (суддя І.М. Гирила) частково задоволено позов. Стягнуто з ТзОВ "Агробізнес" на користь ПП Оіл Груп 105000,00 грн. основної заборгованості, 8384,11грн. пені, 709,18 грн. 3% річних, 7272,96 грн. штрафу та 2427,39 грн. в повернення сплаченого позивачем судового збору. Провадження у справі в частині стягнення 40459,22грн. закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. В задоволенні решти частини позову відмовлено (а.с. 102-110).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 12.06.2015р. між ПП "Оіл Груп" (Постачальник) та ТзОВ "Агробізнес" (Покупець) укладено договір поставки №395, за умовами якого Постачальник зобовязується передати у власність Покупцю товар, а Покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно його оплатити на умовах даного договору (п.1.1 р. 1 договору). На виконання умов укладеного правочину, позивач протягом червня місяця 2018 року поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 371692,50 грн. Факт виконання позивачем взятих на себе зобовязань та поставки відповідачу товару підтверджено долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних. Проте, всупереч умов договору поставки №395 від 12.06.2015р. свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отриманий товар відповідач виконав не в повному обсязі та з порушенням встановлених договором строків, в зв`зку з чим станом на момент подання позову заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар становила 145459,22 грн. Суд вказав, що в процесі розгляду справи відповідач сплатив на рахунок позивача грошові кошти в сумі 40459,22 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 5678 від 06.11.2018р. та № 5665 від 26.11.2018р. Отже, місцевий господарський суд визнав правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 105000,00 грн. Провадження у справі в частині стягнення 40459,22 грн. закрив на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

Разом з тим суд дійшов висновку, що дія договору поставки № 395 від 12.06.2015р. була пролонгована, зокрема і на 2018 рік, оскільки умови укладеного правочину не містять застереження щодо можливості його пролонгації лише на один рік. Крім того, суд вказав, що долучені позивачем до матеріалів справи видаткові накладні, як доказ поставки відповідачу протягом червня місяця 2018 року товару, містять посилання на договір № 395 від 12.06.2015р. Оплата за поставлений згідно наданих позивачем видаткових накладних товар здійснювалась відповідачем саме із посиланням на рахунки, які згідно умов вказаного вище правочину є невід'ємною частиною даного договору та в яких визначається номенклатура і ціна товару. Відповідач факт отримання товару за даними видатковими накладними не заперечує. Також, суд першої інстанції, зважаючи на допущені відповідачем порушення умов договору щодо терміну оплат вартості товару дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем пені. Разом з тим, згідно проведеного судом перерахунку пені, місцевий господарський суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування пені в загальній сумі 8384,11 грн. Суд визнав безпідставним нарахування пені в сумі 67,82 грн., в зв`язку з чим відмовив в цій частині позовних вимог. Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафу в розмірі 7272,96 грн., зважаючи на допущену відповідачем прострочку терміну оплати вартості поставленого згідно видаткової накладної №274 від 06.06.2018р. товару, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що вимоги в даній частині є правомірними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того, здійснивши перерахунок 3 % річних в сумі 714,99 грн. заявлених до стягнення позивачем, місцевий господарський суд дійшов висновку, що правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 709,18 грн., в зв`язку з чим у стягненні 3 % річних у розмірі 05,81 грн. відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Агробізнес» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Тернопільської області від 10.12.2018р. у справі №921/409/18, в якій просить змінити зазначене судове рішення в частині стягнення пені в розмірі 8384,11 грн., 7272,96грн. штрафу та 709,18 грн. 3 % річних, відмовивши в задоволенні цих вимог. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині є незаконним. Зокрема зазначає, що пунктом 8.1 спірного договору поставки сторони погодили строк його дії до 31 грудня 2015р., та у випадку відсутності претензій можливість пролонгації ще на один рік. Таким чином, на думку скаржника, укладений між сторонами договір поставки автоматично продовжив свою дію лише на один календарний рік, тобто з 31.12.2015р. по 31.12.2016р., оскільки у договорі вказано, що такий продовжується на наступний рік (а не наступні календарні роки або продовжується кожного разу після закінчення строку дії договору). Скаржник зазначає, що ним не заперечується факт отримання товару згідно заявлених до позову накладних, однак такі договірні відносини оформлялись у спрощений спосіб шляхом оформлення та підписання видаткових накладних. Разом з тим, посилання у накладних на договір поставки № 395 від 12.06.2015р. не свідчить про продовження строку його дії, оскільки про продовження дії договору додатковий договір між сторонами не укладався.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав.

Сторони не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників. Згідно повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень від 15.02.2019р. обізнані з датою, часом і місцем розгляду справи.

Суд не визнавав обовязковою явку в судове засідання уповноважених представників сторін у справі. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

12.06.2015р. між ПП "Оіл Груп" (Постачальник) та ТзОВ "Агробізнес" (Покупець) укладено договір поставки №395, за умовами якого Постачальник зобовязується передати у власність товар Покупцю, а Покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно його оплатити на умовах даного договору (п. 1.1 договору) (а.с. 15-17).

Згідно із п. п. 1.2, 1.3 договору номенклатура (код найменування), ціна товару, вказуються у рахунку, який виставляє Постачальник на кожну партію товару, який є невід'ємною частиною даного договору, виходячи з замовлення Покупця. Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Ціна, кількість, асортимент та загальна вартість партії товару, що поставляється, визначається у замовленні на поставку товару, яке може бути зроблене Покупцем за допомогою телефонного зв'язку, інтернету, факсимільного звязку. До ціни товару включається вартість тари та упаковки заводу виробника (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору асортимент на конкретну поставку товару, ціна, кількість, дата, час та місце поставки товару визначається замовленням Покупця, яке він складає на підставі асортиментного переліку Постачальника. Замовлення може містити і інші положення, які визначаються за взаємною згодою сторін.

Пунктами 3.2, 3.3, 3.4 та 3.5 сторони погодили, що поставка товару здійснюється за домовленістю сторін. Строки поставки узгоджуються сторонами додатково, та указуються в замовленні Покупця. Відвантаження товару відбувається за накладною, особі, яка має належним чином оформлене доручення. Датою поставки партії товару вважається дата приймання прийому-передачі товару, зазначена у відповідній накладній (товаросупроводжуючому документі).

Сторонами у розділі 6 договору обумовлено порядок розрахунків визначено, що всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата за поставлений товар згідно умов цього договору здійснюється Покупцем одною з наступних форм оплати та в обумовлені цим договором строки: - безготівково на поточний рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару Покупцем. Покупець здійснює розрахунки за товар у формі відстрочки платежу на 30 календарних днів, від дати відвантаження. Вартість товару на який надається відстрочка не може перевищувати 900000 (девятсот) тис. гривень з врахуванням ПДВ. Днем здійснення платежу вважається день, в якому сума, що підлягає сплаті буде зарахована на рахунок Постачальника.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року. Договір не може бути розірваний в односторонньому порядку. Дія цього договору може бути припинена достроково за взаємною письмовою згодою сторін при відсутності невиконаних замовлень Покупця та заборгованостей (включаючи ненадані документи та інше) сторонами щодо цього договору протягом 30 календарних днів з моменту подання заяви про таке припинення однією із сторін. Якщо після закінчення дії договору сторони не мають претензій одна до одної, строк дії договору вважається продовженим ще на один рік. (п. п. 8.1, 8.3, 8.4 Договору).

Згідно наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних: № 274 від 06.06.2018р. на суму 308230,40 грн.; №283 від 11.06.2018р. на суму 43733,52 грн.; №284 від 11.06.2018р. на суму 19728,58 грн., позивач протягом червня місяця 2018 року здійснив поставку товару відповідачу (а.с. 18, 20-21). Загальна сума поставки становить 371692,50 грн.

Повноваження представника відповідача на отримання вказаного у наведених вище видаткових накладних товару підтверджуються належним чином засвідченою копією довіреності №46 від 06.06.2018р. (а.с. 19).

З матеріалі справи вбачається, що за товар, поставлений згідно видаткової накладної №283 від 11.06.2018р. відповідач розрахувався в повному обсязі, а саме: 16.07.2018р. 27000,00грн. та 17.07.2018р. 16733,52грн. Вартість товару, поставленого згідно видаткової накладної №284 від 11.06.2018р. оплачено своєчасно та в повному обсязі, а саме: 10.07.2018р. 19728,58 грн., підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи копії банківських виписок (а.с. 34-35, 33). За товар, поставлений згідно видаткової накладної №274 від 06.06.2018р. ТзОВ "Агробізнес" розрахувалось лише частково - на суму 162771,18 грн., а саме: 05.06.2018р. -112771,18 грн. та 08.08.2018р. 50000,00 грн. (а.с. 32, 36).

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений позивачем згідно договору поставки № 395 від 12.06.2015р. товар на підставі наведених вище видаткових накладних становить 145459,22 грн.

При винесенні постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Як встановлено судом, між ПП "Оіл Груп" (Постачальник) та ТзОВ "Агробізнес" (Покупець) 12.06.2015р. укладено договір поставки №395, за умовами якого Постачальник зобовязується передати у власність товар Покупцю, а Покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно його оплатити на умовах даного договору (п. 1.1 договору)

Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України).

На виконання зобов`язань за договором поставки № 395 від 12.06.2015р. позивач протягом червня місяця 2018 року здійснив поставку товару відповідачу згідно видаткових накладних: № 274 від 06.06.2018р. на суму 308230,40 грн.; №283 від 11.06.2018р. на суму 43733,52 грн.; № 284 від 11.06.2018р. на суму 19728,58 грн. (а.с.18, 20-21). Загальна сума поставки становить 371692,50 грн.

Факт отримання товару згідно наведених вище видаткових накладних відповідачем не заперечено. Повноваження представника відповідача на отримання вказаного у наведених вище видаткових накладних товару підтверджуються належним чином засвідченою копією довіреності №46 від 06.06.2018р. (а.с. 19).

Як вже зазначалось вище, п. 6.2 спірного договору поставки сторони погодили, що оплата за поставлений товар згідно умов цього договору здійснюється Покупцем безготівково на поточний рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару Покупцем.

Таким чином, за поставлений згідно видаткової накладної №274 від 06.06.2018 товар відповідач повинен був розрахуватись до 07.07.2018, за поставлений згідно видаткових накладних №283 та №284 від 11.06.2018 товар до 12.07.2018.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Нормами статті 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, факт виконання позивачем взятих на себе зобовязань та поставки відповідачу товару згідно договору поставки № 395 від 12.06.2105р. підтверджено наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних на загальну суму 371692,50 грн.

Проте, всупереч умов спірного договору свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отриманий товар відповідач виконав не в повному обсязі та з порушенням встановлених договором строків, зокрема: ТзОВ "Агробізнес" за товар, поставлений згідно видаткової накладної №274 від 06.06.2018р. розрахувалось лише частково - на суму 162771,18 грн., а саме: 05.06.2018р. -112771,18 грн та 08.08.2018р. 50000,00 грн. (а.с. 32, 36); за товар, поставлений згідно видаткової накладної №283 від 11.06.2018р. ТзОВ "Агробізнес" розрахувалось в повному обсязі, а саме: 16.07.2018р. 27000 грн. та 17.07.2018р. 16733,52 грн. Вартість Товару, поставленого згідно видаткової накладної №284 від 11.06.2018р. ТзОВ "Агробізнес" оплачено своєчасно та в повному обсязі, а саме: 10.07.2018р. 19728,58 грн. підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи копії банківських виписок (а.с. 34-35, 33).

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений позивачем згідно Договору поставки № 395 від 12.06.2015р. на підставі наведених вище видаткових накладних на час заявлення позову в суд становила 145459,22 грн.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач здійснив часткову оплату наявної заборгованості у сумі 25459,22 грн. підтвердженням чого є платіжне доручення № 5678 від 06.11.2018р. та в сумі 15000,00грн. згідно платіжного доручення 5665 від 26.11.2018р. (а.с. 76, 78).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність закриття судом першої інстанції провадження в даній частині позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Разом з тим матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано факт належного виконання позивачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару за договором поставки № 395 від 12.06.2015р. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором у строк та на умовах договору, в повному обсязі не виконав.

Таким чином, станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції сума основного боргу відповідача за поставлений позивачем товар згідно договору поставки №395 від 12.06.2015р. (з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості на загальну суму 40459,22 грн. в ході розгляду справи) становила 105000,00 грн. Отже, суд апеляційної інстанції вважає правомірним задоволення судом першої інстанції вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в сумі 105000,00 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 8451,93 грн., 3% річних в розмірі 714,99грн. та штрафу в розмірі 5% на загальну суму 7272,96грн., колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями статей 546-551 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У випадку порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 розділу 7 договору поставки сторони погодили, що у разі порушення терміну оплати вартості поставленого товару, що встановлений пунктом 6.3 цього договору, Постачальник має право стягнути з Покупця пеню за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої у період, за який сплачується пеня.

У випадку прострочення Покупцем повної оплати вартості поставленого товару більш ніж 1 (один) календарний місяць Покупець зобовязаний додатково сплатити на користь Постачальника штраф у розмірі 5% від суми поставки, строк розрахунків по якій порушено ( п. 7.4 р. 7 договору).

На підставі наведених вище положень договору, зважаючи на допущені відповідачем порушення терміну оплат вартості товару отриманого за видатковими накладними №274 від 06.06.2018р. та №283 від 11.06.2018р., позивачем за період з 12.07.2018р. по 17.07.2018р. по поставці від 11.06.2018р. та за період з 08.08.2018р. по 04.10.2018р. по поставці від 06.06.2018р., з врахуванням встановленого умовами договору терміну розрахунків, нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в загальній сумі 8451,93 грн.

Окрім того, зважаючи на допущену прострочку терміну оплати вартості товару, поставленого згідно видаткової накладної №274 від 06.06.2018р., позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф в розмірі 7272,96 грн.

Разом з тим, перевіривши правильність нарахування позивачем пені, місцевий господарський суд встановив, що останнім по поставці від 11.06.2018 безпідставно в період часу, за який нараховувалась пеня, включено день повної оплати вартості товару (17.07.2018р.). Крім того, не враховано часткову оплату 16.07.2018р. в сумі 27000,00 грн.

Також, розглянувши проведений позивачем розрахунок пені по поставці від 06.06.2018р., суд першої інстанції відзначив, що зважаючи на встановлений умовами договору термін здійснення розрахунків, позивач мав право нараховувати пеню з 07.07.2018, проте правом на нарахування пені скористався лише з 08.08.2018.

Згідно проведеного судом перерахунку за допомогою інформаційно-аналітичного центру «Ліга», по поставці від 06.06.2018р. за період з 08.08.2018р. по 04.10.2018р. суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є нарахування пені в сумі 8201,51грн. По поставці від 11.06.2018р. - правомірним є нарахування пені за період з 12.07.2018р. по 16.07.2018р. в сумі 182,60 грн. (а.с 111-112).

Колегія суддів перевіривши проведений судом першої інстанції перерахунок нарахованої позивачем пені, вважає його арифметично вірним.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом підставно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 8384,11грн. З огляду на те, що пеня в сумі 67,82 грн. нарахована позивачем та заявлена до стягнення безпідставно, отже суд першої інстанції правомірно відмовив в цій частині позовних вимог.

Також перевіривши проведений господарським судом Івано-Франківської області перерахунок заявленого позивачем розрахунку штрафу в розмірі 7272,96 грн. зважаючи на допущену відповідачем прострочку терміну оплати вартості поставленого згідно видаткової накладної № 274 від 06.06.2018р. товару, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги в даній частині правомірно задоволені судом першої інстанції.

Положенням частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі оплати товару.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на допущені відповідачем порушення терміну оплат вартості товару отриманого за видатковими накладними №274 від 06.06.2018р. та №283 від 11.06.2018р., позивачем за період з 12.07.2018р. по 17.07.2018р. по поставці від 11.06.2018р. та за період з 08.08.2018р. по 04.10.2018р. по поставці від 06.06.2018р., з врахуванням встановленого умовами договору терміну розрахунків, нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 714,99 грн.

З урахуванням встановлених вище обставин щодо правомірності визначення періодів та сум на які проводиться нарахування, колегія суддів апеляційної інстанції перевіривши проведений судом першої інстанції перерахунок по поставці від 06.06.2018 за період з 08.08.2018 по 04.10.2018 вважає правомірним нарахування позивачем 3% річних в сумі 693,42 грн. та по поставці від 11.06.2018р. за період з 12.07.2018р. по 16.07.2018р. в сумі 15,76 грн.

Таким чином місцевий господарський суд, правомірно задоволив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних в загальному розмірі 709,18грн. та підставно відмовив у задоволенні нарахованих позивачем 3 % річних в сумі 05,81 грн.

З огляду на вищеописані норми права та матеріали господарської справи, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд обгрунтовано та законно частково задоволив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу за поставлений товар згідно з договором поставки № 395 від 12.06.2015р. в розмірі 105000,00грн., 8384,11 грн. пені, 709,18 грн. 3 % річних та 7272,96 грн. штрафу.

Колегія суддів вважає хибними твердження скаржника стосовно того, що пунктами 8.1, 8.4 спірного договору поставки сторони погодили строк його дії до 31 грудня 2015р., та у випадку відсутності претензій можливість пролонгації ще на один рік. Отже на думку скаржника, укладений між сторонами договір поставки автоматично продовжив свою дію лише на один календарний рік, тобто з 31.12.2015р. по 31.12.2016р., оскільки у договорі вказано, що такий продовжується на наступний рік (а не наступні календарні роки або продовжується кожного разу після закінчення строку дії договору).

Як зазначалось вище пунктами 8.1, 8.3, 8.4 договору поставки сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року. Якщо після закінчення дії договору сторони не мають претензій одна до одної, строк дії договору вважається продовженим ще на один рік. Дія цього договору може бути припинена достроково за взаємною письмовою згодою сторін при відсутності невиконаних замовлень Покупця та заборгованостей (включаючи ненадані документи та інше) сторонами щодо цього договору протягом 30 календарних днів з моменту подання заяви про таке припинення однією із сторін.

Проаналізувавши умови спірного договору поставки суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що умови укладеного правочину не містять застереження щодо можливості його пролонгації лише на один рік. Колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи, видаткові накладні, як доказ поставки відповідачу протягом червня місяця 2018 року товару містять посилання на договір поставки № 395 від 12.06.2015р. Крім того, відповідачем факт отримання товару згідно вказаних видаткових накладних не заперечується. Також слід зазначити, що оплата за поставлений позивачем згідно видаткових накладних товар здійснювалась відповідачем саме із посиланням на рахунки, які згідно умов спірного правочину є невід`ємною частиною договору поставки та в яких визначається номенклатура і ціна товару. Разом з тим, в матеріалалх справи відсутні докази дострокового припинення дії договору поставки, укладеного між сторонами, отже колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що дія договору поставки № 395 від 12.06.2015р. була пролонгована, зокрема і на 2018 рік.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» б/н від 27.12.2018р. (вх. № 01-05/227/19 від 15.01.2019р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 10.12.2018р. у справі № 921/409/18 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.А. Галушко

ОСОБА_1