ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/996/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М. А. , секретар судового засідання Феденько Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал ОСОБА_1 Логістик"

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька"

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 129 164,52 грн.

За участю:

від відповідача: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ

До Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал ОСОБА_1 Логістик" до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 129 164,52 грн, в тому числі: 100 000,00 грн - сума страхового відшкодування, 19 747,95грн - пені, 2 715,20 грн - інфляційні збитки, 1 701,37 грн - проценти за користування коштами та 5 000,00 грн. - сума витрат, пов'язаних з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено на 11.12.2018.

До Господарського суду Івано-Франківської області надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" (вих. № 1886 від 03.12.2018; вх. № 18910/18 від 03.12.2018) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яке мотивоване тим, що відповідно до документів наданих ТОВ "Дженерал ОСОБА_1 Логістик" власником автомобіля "RENAULT" модель "PREMIUM", реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки "SCHMITZ" модель "SKO 24L" реєстраційний номер НОМЕР_2 являється ДП "Кондитерська корпорація "Рошен".

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2018 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 909/996/18 за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 27.12.2018.

Ухвалами Господарського суду Івано-Франківської області від 27.12.2018, 09.01.2019 та 24.01.2019 підготовче засідання відкладено на 09.01.2019, 24.01.2019 та 07.02.2019 відповідно.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2019 підготовче провадження у справі № 909/996/18 закрито та розгляд справи по суті призначено на 26.02.2019.

В судовому засіданні 26.02.2019 відповідач зазначив, що ним не отримано відповідь на відзив.

З метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, недопущення порушення процесуальних прав відповідача, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суд постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 06.03.2018.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому заявлені у позовній заяві вимоги підтримав у повному обсязі (вих. № б/н від 04.02.2019; вх. № 2083/19/18 від 05.02.2019). Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.10.2017 на 16 км автодороги ПСО м. Києва на території Бориспільського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "RENAULT" модель "PREMIUM", реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки "SCHMITZ" модель "SKO 24L" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 (штатного працівника позивача) та автомобіля марки "RENAULT" модель "LAGUNA" реєстраційний номер AFZ 336 під керуванням водія ОСОБА_4, який в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження від яких 10.10.2018 помер. Згідно Постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2017, причиною виникнення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017, з технічної точки зору, стали невідповідності дій водія ОСОБА_4 вимогам Правил дорожнього руху України, що підтверджується Висновком транспортно-трасологічної експертизи, проведеної під час досудового слідства. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4, як власника наземного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017 застрахована відповідачем, що підтверджується Полісом № АМ499879.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач не має належних прав та повноважень для звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача страхового відшкодування, оскільки відповідно до документів наданих позивачем власником автомобіля "RENAULT" модель "PREMIUM", реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки "SCHMITZ" модель "SKO 24L" реєстраційний номер НОМЕР_2 являється ДП "Кондитерська корпорація "Рошен". Вважає, що позивач мав обґрунтувати свої позовні вимоги у відповідності до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Постановою слідчого Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області кримінальне провадження, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.10.2017 закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та посилається на абз. 2 п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4, зокрема, на положення про те, що у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, суд встановив наступне.

08.10.2017 близько 00 годин 05 хвилин на 16 км автодороги ПСО м. Києва на території Бориспільського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "RENAULT" модель "PREMIUM", реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки "SCHMITZ" модель "SKO 24L" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки "RENAULT" модель "LAGUNA" реєстраційний номер AFZ 336 під керуванням водія ОСОБА_4, який в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження від яких 10.10.2017 помер.

Згідно Постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 за підписом слідчого Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5, причиною виникнення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017, з технічної точки зору, стали невідповідності дій водія автомобіля марки "RENAULT" модель "LAGUNA" реєстраційний номер AFZ 336 ОСОБА_4 вимогам пунктів 2.3 "Б", 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується Висновком транспортно-трасологічної експертизи № 12-1/2424 від 21.12.2017, проведеної під час досудового слідства.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4, як власника наземного транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017 застрахована відповідачем, що підтверджується Полісом № АМ499879.

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017 автомобілю марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1, позивач звернувся до суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Судова незалежна експертиза України" із заявою про проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

10.10.2017 позивач подав до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та 10.01.2018 звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування за збитки, отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017 у відповідності до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Граничним строком виплати страхового відшкодування з урахування положень статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 10.04.2018 (заява про страхове відшкодування 10.01.2018).

Всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач не направив позивачу письмове повідомлення про прийняте рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачу претензію вих. № 25/05/2018/2 від 25.05.2018 з вимогою перерахування суми страхового відшкодування, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком.

Відповідач не повідомив позивача про результати розгляду претензії та не виконав свого обов'язку щодо виплати страхового відшкодування.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору суд враховує положення ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 352 ГК України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов'язкове страхування).

За договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 354 ГК України). Вказане положення кореспондується з ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування".

Частиною 1 статті 355 ГК України передбачено, що об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

В силу положень ч. 1, п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з вимог ч. ч. 2, 3 ст. 22, ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, висновок №ЕД-1707-2-1127.18 від 13.09.2018 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу визнається судом достатнім доказом для стягнення страхового відшкодування.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як визначено ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки "RENAULT" модель "LAGUNA" реєстраційний номер AFZ 336 доведена та зафіксована у постанові про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 за підписом слідчого Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5. У постанові зазначено, що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017, з технічної точки зору, стали невідповідності дій водія автомобіля марки "RENAULT" модель "LAGUNA" реєстраційний номер AFZ 336 ОСОБА_4 вимогам пунктів 2.3 "Б", 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується Висновком транспортно-трасологічної експертизи № 12-1/2424 від 21.12.2017, проведеної під час досудового слідства.

Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи - ОСОБА_4, якій належить автомобіль марки "RENAULT" модель "LAGUNA" реєстраційний номер AFZ 336 застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Галицька" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ499879.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду та згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал ОСОБА_1 Логістик") в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ499879, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих складає 100 000,00 грн, а розмір франшизи складає 0,00 грн.

Отже, беручи до уваги матеріали справи, керуючись вищезазначеними нормами законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн.

Стосовно вимоги про стягнення пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка у формі пені, яка сплачується боржником у разі порушення зобов'язання.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивачем направлено відповідачу заяву про страхове відшкодування 10.01.2018, граничним строком виплати страхового відшкодування з урахування положень статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є 10.04.2018, тобто з цієї дати у позивача виникло право нараховувати відповідачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини відповідача.

Суд зазначає, що позивачем здійснено нарахування пені за період з 10.04.2018 по 02.11.2018, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При перевірці розміру нарахованої позивачем суми пені у відповідності до положень ч. 6 ст. 232 ГК України судом встановлено інший період та розмір пені, а саме 17 484,93 грн за період з 10.04.2018 по 10.10.2018.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 19 747,95 грн є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в сумі 17 484,93 грн. В частині стягненні пені в сумі 2 263,02 слід відмовити.

Стосовно вимог про стягнення 3% річних та інфляційних збитків, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1 701,37 грн за період з 10.04.2018 по 02.11.2018 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При перевірці розміру нарахованої позивачем суми інфляційних збитків судом встановлено інший розмір інфляційних збитків, а саме 1 996,19 грн. Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків за період квітня 2018 по вересень 2018 є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в сумі 1 996,19 грн. В частині стягнення інфляційних збитків в сумі 719,01 грн слід відмовити.

Твердження відповідача про те, що позивач не мав належних прав та повноважень для звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача страхового відшкодування не можна визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься копія Договору оренди транспортних засобів № 36 від 01.06.2014 між позивачем як орендарем та ДП "Кондитерська корпорація "РОШЕН" як орендодавцем. Згідно даного договору, позивач на законних підставах володіє та користується автомобілем марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, згідно довіреності № 95/10 від 17.10.2018, яка наявна у матеріалах справи, позивача уповноважено представляти інтереси ДП "Кондитерська корпорація "РОШЕН" в усіх державних органах, а також установах, організаціях та підприємствах, перед будь-якими юридичними та фізичними особами, в тому числі в Моторному (транспортному) страховому бюро України, страхових компаніях, з питань, пов'язаних з страхуванням і випадками потраплянням у ДТП належних Дочірньому підприємству "Кондитерська корпорація "РОШЕН" транспортних засобів, вирішенням повязаних із цим спірних питань, поданням заяв, претензій та позовів щодо відшкодування завданої шкоди.

Зазначеною довіреністю позивачу також надано права подавати заяви, претензії, клопотання, давати пояснення, збирати і подавати докази, будь-які необхідні документи відповідним особам, до таких органів, організацій, установ; вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю; сплачувати платежі; одержувати регламентні виплати у звязку з ДТП; ставити підпис від імені Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "РОШЕН" та вчиняти всі інші дії, повязані з виконанням цієї довіреності.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У зв'язку з тим, що позивач на законних правах володіє та розпоряджається автомобілем марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1, та відповідно, майну позивача заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу, позивач являється потерпілим в розумінні положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно абзацу 1 пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013№ 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

З огляду на вищевикладене, станом на момент подання позовної заяви від 02.11.2018 позивач мав повний обсяг прав та повноважень для звернення до суду з метою стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивач мав обґрунтувати свої позовні вимоги у відповідності до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд зазначає наступне.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру № ЕД-1707-2-1127.18 від 13.09.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017 становить 1 393 493,59 грн, тоді як вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017 становить 600 917,76 грн.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, ремонт автомобіля марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1 вважається економічно необґрунтованим у зв'язку з тим, що згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру № ЕД-1707-2-1127.18 від 13.09.2018, витрати на відновлювальний ремонт автомобіля марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1 складають 1 393 493,59 грн та значно перевищують вартість вказаного транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 600 917,76 грн.

Отже, доводи відповідача на необхідність проведення відновлювального ремонту автомобіля марки "RENAULT" модель "PREMIUM" реєстраційний номер НОМЕР_1 є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Посилання відповідача на абзац 2 пункту 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", зокрема, на положення про те, що у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування не можна визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

Вина водія ОСОБА_4 зафіксована у Постанові про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 за підписом слідчого Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5, причиною виникнення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 08.10.2017, з технічної точки зору, стали невідповідності дій водія автомобіля марки "RENAULT" модель "LAGUNA" реєстраційний номер AFZ 336 ОСОБА_4 вимогам пунктів 2.3 "Б", 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується Висновком транспортно-трасологічної експертизи № 12-1/2424 від 21.12.2017, проведеної під час досудового слідства.

Матеріали вищезазначеного кримінального провадження не містять жодних підтверджень вини водія ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді від 08.10.2017.

За правилами, встановленими п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір по справі слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню підлягає вартість автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля, в розмірі 5000,00 грн, сплаченого позивачем 30.08.2018 згідно з платіжним дорученням № 6296 яка повинна відшкодовуватись за правилами відшкодування судових витрат, оскільки вказане дослідження проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 2, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал ОСОБА_1 Логістик" до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 129 164,52 грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Галицька" (76018, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, буд. 22; ідентифікаційний код 22186790) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал ОСОБА_1 Логістик" (07700, Київська область, Яготинський район, м. Яготин, вул. Філатова, буд. 112; ідентифікаційний код 39174532) 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 копійок) - страхового відшкодування, 17 484,93 грн (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 93 копійки) - пені, 1 996,19 грн (одну тисячу дев'ятсот дев'яносто шість гривень 19 копійок) - інфляційних збитків, 1 701,37 грн (одну тисячу сімсот одну гривню 37 копійок) - процентів за користування коштами, 5 000,00 грн (п'ять тисяч гривень 00 копійок) - витрат, пов'язаних із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження та 1 892,74 (одну тисячу вісімсот дев'яності дві гривні 74 копійки) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частинах стягнення 2 263,02 грн пені та 719,01 грн інфляційних збитків відмовити.

Судовий збір в сумі 44,73 грн залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п.п 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.03.2019

Суддя М.А. Шіляк