ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" березня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/150/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.М. Горплюка, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю АРМ-ЕКО про забезпечення позову від 11.03.2019 у справі №918/150/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АРМ-ЕКО

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства Перспективне

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Рівне Дім Сервіс

про визнання рішення протиправним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АРМ-ЕКО звернулося в Господарський суд Рівненської області із позовною заявою до житлово комунального підприємства Перспективне, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Рівне Дім Сервіс про визнання рішення протиправним. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 28.02.2019 ЖКП Перспективне листом №28/02/19/1 повідомило ТОВ АРМ-ЕКО про розірвання в односторонньому порядку Підрядного договору №ТО-55 від 31.12.2015 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів, укладеного між ТОВ АРМ-ЕКО та ЖКП Перспективне. Як стверджує позивач, ТОВ АРМ-ЕКО виконує взяті на себе зобовязання належним чином, зауважень щодо неналежної роботи по обслуговуванню ліфтів не надходило. Вважає, що вказане рішення ЖКП Перспективне є протиправним.

11 березня 2019 року, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, товариство з обмеженою відповідальністю АРМ-ЕКО подало заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом:

- зупинення дії оскаржуваного рішення ЖКП Перспективне викладеного в листі ЖКП Перспективне від 28.02.2019 №28/02/19/1, а саме: в односторонньому порядку розірвати Підрядний договір ТО-55 з 28 лютого 2019 року;

- заборонити ЖКП Перспективне, ТОВ Рівне Дім Сервіс вчиняти будь-які дії направлені на укладення договору підряду на технічне обслуговування та ремонт ліфтів, які зазначені в Підрядному договорі ТО-55 від 31.12.2015.

Свої вимоги ТОВ АРМ-ЕКО обгрунтовує тим, що є підстави вважати, що ЖКП Перспективне або його правонаступник ТОВ Рівне Дім Сервіс будуть намагатись укласти з іншим субєктом господарювання Підрядний договір на технічне обслуговування та ремонт ліфтів, які зазначені в Підрядному договору ТО-55 від 31.12.2015, що унеможливлює виконання заявником своїх обовязків за Підрядним договором ТО-55 від 31.12.2015, ставить під загрозу безпечну експлуатацію ліфтів та в подальшому істотно ускладнює виконання рішення суду, поновлення порушених інтересів ТОВ АРМ-ЕКО, за захистом яких останній звернувся до суду.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд установив таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В даному випадку ТОВ "АРМ-ЕКО" на підставі пункту 2 частини першої статті 137 ГПК України просить заборонити відповідачу та третій особі вчиняти будь-які дії направлені на укладення договору підряду на технічне обслуговування ліфтів, які зазначені в Підрядному договору ТО-55 від 31.12.2015 з іншим субєктом господарювання. Також, позивач просить зупинити дію рішення про розірвання в односторонньому порядку Підрядного договору ТО-55 від 31.12.2015 з 28.02.2019.

Одночасно позивач вказує про подачу до Господарського суду Рівненської області позовної заяви про визнання рішення про розірвання в односторонньому порядку Підрядного договору ТО-55 від 31.12.2015 з 28.02.2019 протиправним. Тобто подана позовна заява містить немайнову вимогу, рішення про задоволення якої не вимагатиме примусового виконання.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків для відповідача у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить установить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов'язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, остання обґрунтована ймовірністю укладення відповідачем з іншим субєктом господарювання Підрядного договору на технічне обслуговування ліфтів, які зазначені в Підрядному договору ТО-55 від 31.12.2015.

У той же час, позивач не надав жодних доказів наявності фактичних обставин, що спрямовані на укладення Підрядного договору на технічне обслуговування ліфтів, які зазначені в Підрядному договору ТО-55 від 31.12.2015 Відповідачем з іншим субєктом господарювання. Саме лише посилання на потенційну можливість укладення такого договору не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому враховуються й інтереси відповідача як господарюючого суб'єкта та інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням зазначених заходів.

Крім того, як убачається із поданої заяви, в останній позивач просить суд вжити одночасно такі заходи забезпечення: заборонити відповідачу та тертій особі вчиняти будь які дії направлені на украдення договру підряду на технічне обслуговуввання та ремонт ліфтів, які зазначені в Підрядному договорові ТО-55 від 31.12.2015, а також зупинити дію рішення відповідача про розірвання в односторонньому порядку Підрядного договору ТО-55 від 31.12.2015.

Пунктами 2, 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України унормовано, що позов забезпечується, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За приписами ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Враховуючи викладене, суд установив та виходить з того, що позивачем не обґрунтовано доцільності вжиття заходів забезпечення позову, про які йдеться у поданій ним заяві, не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення позову до суду, тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч.ч. 1, 6, 8 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 12.03.2019 та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення (підписання) до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М. Горплюк