ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення заяви про порушення

провадження у справі про банкрутство без розгляду

м. Хмельницький

"11" березня 2019 р. Справа № 924/188/19

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1 житлово-експлуатаційної контори, м. Полонне Хмельницької області

про порушення справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 житлово-експлуатаційної контори, м. Полонне Хмельницької області про визнання її банкрутом з посиланням на ст. 12 Господарського процесуального кодексу України та ст. ст. 11, 95 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Як на підставу для звернення з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство заявник (боржник) вказує неспроможність погасити свою заборгованість перед кредиторами через встановлену недостатність активів, а також те, що виконання зобов'язань перед одним чи кількома кредиторами приведе до неможливості виконання грошових зобов'язань підприємства перед кредиторами в повному обсязі.

Вирішуючи питання про прийняття до розгляду заяви про порушення справи про банкрутство або її повернення, судом враховується наступне.

Положеннями ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (надалі Закону про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону про банкрутство, право на звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство мають боржник, кредитор.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону про банкрутство, якщо під час ліквідації боржника не у звязку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі це є підставою для звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

Стаття 95 Закону встановлює особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником.

За умовами ст. 95 наведеного Закону про банкрутство визначено обов'язок ліквідатора (ліквідаційної комісії) звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи, якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Обовязковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 95 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до цивільного та господарського законодавства.

З огляду на викладене, необхідною передумовою для звернення до суду з заявою є дотримання боржником ст. ст. 105, 110, 111 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), а також відповідність заяви положенням ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім загальних правил щодо порядку припинення юридичних осіб, передбачених статтею 105 Цивільного кодексу України, кодексом встановлено і спеціальні правила порядку ліквідації юридичної особи, які спрямовані на забезпечення прав та інтересів кредиторів.

Згідно ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі, у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Відповідно до ст. 111 Цивільного кодексу України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

Проте, доказів вжиття ліквідатором всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості боржника (позовні заяви, тощо) матеріали заяви не містять.

До матеріалів заяви також не додано доказів вжиття заходів щодо виявлення та повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

Таким чином, заявником не надано належних доказів дотримання ст. 111 Цивільного кодексу України при здійсненні процедури ліквідації ОСОБА_1 ЖЕК.

Крім того, у випадках, установлених чинним законодавством, ліквідаційна комісія (ліквідатор) також забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

Згідно з вимогами Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

При цьому лише після оцінки вартості наявного майна боржника у повному обсязі, у встановленому законодавством порядку, у тому числі, з урахуванням вимог Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, вжиття всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості підприємства-боржника можливо з'ясувати питання про недостатність вартості майна боржника для задоволення вимог кредиторів, а також можливе звернення до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду №922/3560/16 від 19.07.2018р.).

Як вбачається з доданих до заяви матеріалів, в боржника наявне майно, проте доказів належної оцінки майна боржника не надано.

В тому числі, судом звернуто увагу, що згідно поданих до заяви матеріалів, за боржником зареєстровано 3 транспортні засоби: автомобіль FIAT Fiorino 1989р.в., держ. номер НОМЕР_1; ХАБО ГАЗ 53А 1986 р.в., держ. номер НОМЕР_2; ГАЗ 53 1991 р.в., держ. номер НОМЕР_3.

Відповідно до повідомлення Славутської ОДПІ №4718/7/22-13 від 25.10.2018р., податковим органом було реалізовано 2 автотранспортні засоби: автомобіль FIAT Fiorino 1989р.в. (38552 ХМ) та ГАЗ 53 1991 р.в. (9630 ХМО). Щодо автомобіля, який знаходиться у власності боржника - ХАБО ГАЗ 53А 1986 р.в., держ. номер НОМЕР_2, матеріали заяви інформації не містять, а боржником не зазначено.

Враховуючи викладене вище, у суду відсутня можливість переконатися у наявності основної підстави для звернення до суду із заявою про визнання банкрутом в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - відсутність необхідних активів для задоволення вимог кредиторів.

Частиною 7 ст. 111 ЦК України передбачено, що для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

При цьому, ч. 10 ст. 111 ЦК України встановлює, що до затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

В свою чергу, матеріали заяви не містять доказів надання ліквідатором ОСОБА_1 ЖЕК до органів доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування документів підприємства, у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку, для проведення відповідних перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості зі сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та страхових коштів. В матеріалах справи відсутні належні докази виконання ліквідатором боржника вищевказаних вимог закону та відсутні докази проведення контролюючим органом відповідних позапланових перевірок боржника.

До заяви про порушення справи про банкрутство в порушення частини 10 статті 111 Цивільного кодексу України не додано доказів складання та подання органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітності за останній звітний період.

Зазначене свідчить про недотримання ліквідаційною комісією приписів частин 7 та 10 статті 111 Цивільного кодексу України щодо добровільної ліквідації боржника, що позбавило органи державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування можливості проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості зі сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та права заявити свої претензії боржнику (за їх наявності) в досудовій процедурі ліквідації боржника. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №927/557/17).

Судом враховано, що неподання ліквідаційною комісією, на момент порушення провадження у цій справі, документів у підтвердження здійснення повної досудової процедури ліквідації ПП "Домінанта-Славутич", що є порушенням вимог ст.95 Закону про банкрутство.

Іншою обов'язковою умовою звернення з заявою про банкрутство є дотримання вимог викладених в п.1 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Проте, при зверненні до суду заявником не подано бухгалтерський баланс боржника на останню звітну дату.

У свою чергу, судом враховано, що згідно приписів ч. 4 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка має універсальний характер, заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником лише за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат. (Висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №904/1853/17).

Тобто, Законом про банкрутство встановлено, що заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником лише за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат.

В той же час, при визначенні таких витрат слід враховувати необхідність виплати винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за дванадцять місяців його роботи, відшкодування витрат на публікацію оголошень у справі та судового збору, сплаченого кредиторами.

При цьому, судом звернуто увагу на те, що у разі відсутності майна, достатнього для покриття судових витрат, господарський суд повинен повернути заяву боржника про порушення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з тим, що заява не відповідає вимогам, зазначеним у Законі.

Як вбачається із поданих заявником до матеріалів заяви документів, боржником - ОСОБА_1 ЖЕК доказів наявності майна, достатнього для покриття судових витрат суду не надано.

Посилання заявника на існування дебіторської заборгованості не є належним та достатнім доказом виконання вимог п. 4 ст.11 Закону про банкрутство, оскільки згідно п. 4, 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 „Дебіторська заборгованість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 р. № 237 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.1999 р. за №725/4018, дебіторська заборгованість - це сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату. Дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

Статтею 95 Закону про банкрутство встановлено, що за результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство, суд, зокрема, призначає ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом для призначення розпорядника майна.

В той же час, виходячи з приписів Закону про банкрутство, призначений у справі про банкрутство арбітражний керуючий виконує покладені на нього судом обов'язки та, відповідно, здійснює діяльність арбітражного керуючого на платній основі. Дане право арбітражного керуючого на отримання винагороди передбачено ч. 1 ст. 98, ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Закону право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Тобто, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) має право на оплату своїх послуг відповідно до Закону, оскільки надання послуг арбітражного керуючого відбувається на платній основі.

Таким чином, дослідження всіх вищевказаних обставин має істотне значення для правильного вирішення справи, її обставин.

Разом з тим, судом звертається увага, що відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 908/433/17, визначення кандидатури ліквідатора не з числа арбітражних керуючих та без допомоги автоматизованої системи з відбору кандидатів на призначення господарським судом арбітражного керуючого у справах про банкрутство, не відповідає вимогам ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Положенню про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення господарським судом арбітражного керуючого у справах про банкрутство, затвердженого постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 14.07.2016 № 7.

При цьому, призначення голови ліквідаційної комісії ліквідатором боржника, що ліквідується власником, здійснюється господарським судом у виняткових випадках (в залежності від конкретних обставин справи), оскільки голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) підпадає під ознаки заінтересованої особи стосовно боржника і, відповідно до ч. 6 ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів.

Таким чином, законодавством про банкрутство не передбачено винятків щодо вчинення суддею електронного запиту щодо автоматичного визначення кандидатури арбітражного керуючого на призначення ліквідатором підприємства-боржника, зокрема, в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". (Аналогічна правова позиція викладена в постанові №911/3540/17 від 01.08.2018р. Верховного Суду Касаційним господарським судом у його складі).

Частиною 1 ст. 15 Закону про банкрутство визначено, що господарський суд не пізніше пяти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, якщо заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

З огляду на зазначене, оскільки ОСОБА_1 ЖЕК не подано належних доказів дотримання позасудової процедури самоліквідації боржника, яка є обов'язковою передумовою для порушення провадження у справі про банкрутство за статтею 95 Закону про банкрутство, та вимог ст. 11 Закону про банкрутство, суд вважає за належне заяву боржника про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 житлово-експлуатаційної контори, м. Полонне Хмельницької області повернути без розгляду відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону про банкрутство.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Керуючись ст. ст. 1, 10, 11, ч. ч. 1, 2 ст. 15, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 3, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 житлово-експлуатаційної контори, м. Полонне Хмельницької області про визнання боржника банкрутом відповідно до 95 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом повернути заявнику без розгляду.

Додаток: заява і додані до неї матеріали на 47 арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України. Ухвала підписана 11.03.2019р.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 2 прим.: 1 - до справи; 2 - заявнику ОСОБА_1 ЖЕК (30500, Хмельницька область, м. Полонне, вул. Рибалка, 3) реком. з повідом.