ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. Справа№ 910/16799/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Тарасун В.Г., адвокат, ордер №400533 від 07.02.19; Тарасун О.І., адвокат, ордер №400673 від 07.03.19;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АРТА Управління Активами" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 про повернення позовної заяви у справі №910/16799/18 (суддя Головіна К.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АРТА Управління Активами" до акціонерного товариства "ВТБ Банк" про стягнення 57 000,00 грн., зобов'язання виконати платіжне доручення.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арта Управління Активами" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "ВТБ Банк" про стягнення комісії в сумі 57 000,00 грн., а також зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 295 від 05.11.2018 р. та переказати грошові кошти у розмірі 3 000 000,00 грн. з розрахункового рахунку ТОВ "АРТА Управління Активами" в АТ "ВТБ Банк" на розрахунковий рахунок ТОВ "АРТА Управління Активами" в АТ "Альфа - Банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 р. у справі №910/16799/18 позовну заяву було залишено без руху, з огляду на встановлення судом обставин сплати позивачем судового збору у розмірі меншому, аніж встановлено законодавством.

Так, місцевий господарський суд виходив з того, що заявлені позовні вимоги про зобов'язання виконати платіжне доручення направлені на захист майнового інтересу позивача та підлягають вартісній оцінці (по відношенню до суми грошових коштів, яку позивач просить перерахувати зі свого розрахункового рахунку), а отже, є майновими.

Відповідно судовий збір повинен розраховуватися та сплачуватися за вказаною вимогою, як за вимогою майнового характеру, а оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі меншому, аніж встановлено законодавством, судом першої інстанції позовну заяву залишено без руху.

При цьому, судом першої інстанції позивачу було встановлено десятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали для усунення вказаного недоліку.

ТОВ "Арта Управління Активами" подало заяву про усунення недоліків, проте, судовий збір у встановленому законом розмірі, що становить 45 855,00 грн. за 2 майнові вимоги (за вимогою про стягнення комісії у сумі 57 000,00 грн. та про зобов'язання виконати платіжне доручення № 295 від 05.11.2018 р. на суму 3 000 000,00 грн.) не сплатило, зазначивши, що вимога про зобов'язання виконати платіжне доручення № 295 від 05.11.2018 р. на суму 3 000 000,00 грн. є вимогою щодо виконання умов договору в натурі, тобто має немайновий характер.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/16799/18 позовну заяву повернуто товариству з обмеженою відповідальністю "АРТА Управління Активами" у зв'язку з тим, що позивачем не були усунені недоліки позовної заяви у встановлені ухвалою суду від 18.12.2018 р. строки.

При цьому, місцевий господарський суд не погодився із доводами позивача про те, що вимога про зобов'язання виконати платіжне доручення є немайновою та вказав, що оскільки зобов'язання АТ "ВТБ Банк" переказати грошові кошти у сумі 3 000 000, 00 грн. платіжним дорученням № 295 від 05.11.2018 р. з відкритого у АТ "ВТБ Банк" рахунку, на інший розрахунковий рахунок позивача, має своїм наслідком отримання коштів позивачем, то вказана вимога має майновий характер.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019, а справу №910/16799/18 передати до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що вимога про зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 295 від 05.11.2018 р. та переказати грошові кошти у розмірі 3 000 000,00 грн. з розрахункового рахунку ТОВ "АРТА Управління Активами" в АТ "ВТБ Банк" на розрахунковий рахунок ТОВ "АРТА Управління Активами" в АТ "Альфа - Банк" є вимогою немайнового характеру, оскільки не має вартісного обчислення, а полягає у зобов'язанні відповідача виконати в натурі умови Договору про внесення змін до Договору банківського рахунку від 10.08.2016 №Y1116/7074R/К108.

Також, скаржник вказує, що спір між сторонами виник саме у зв'язку з ненаданням відповідачем послуг з обслуговування рахунку та здійснення по ньому операцій, а не щодо права власності на кошти, які знаходяться на такому рахунку.

Представники апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на дату подання позовної заяви) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" (в редакції чинній станом на дату подання позовної заяви) станом на 01.01.2018 р. прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становив 1 762,00 грн.

Згідно ч. 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на дату подання позовної заяви) ставки судового збору визначені у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за заяву про вжиття заходів та забезпечення позову - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вже вказувалося, товариство з обмеженою відповідальністю "Арта Управління Активами" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "ВТБ Банк" про стягнення комісії в сумі 57 000,00 грн., а також зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 295 від 05.11.2018 р. та переказати грошові кошти у розмірі 3 000 000,00 грн. з розрахункового рахунку ТОВ "АРТА Управління Активами" в АТ "ВТБ Банк" на розрахунковий рахунок ТОВ "АРТА Управління Активами" в АТ "Альфа - Банк".

При цьому, позивач вважає, що вимога про зобов'язання виконання платіжного доручення та переказу грошових коштів є немайновою та вказує, що спір між сторонами виник саме у зв'язку з ненаданням відповідачем послуг з обслуговування рахунку та здійснення по ньому операцій, а не щодо права власності на кошти, які знаходяться на такому рахунку.

Стосовно вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з приписами частин 1 та 3 статті 1066 Цивільного Кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1089 Цивільного Кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Аналіз положень Цивільного Кодексу України, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" свідчить про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, оскільки у разі задоволення позовних вимог, позивач отримує можливість розпорядження майном - грошовими коштами у сумі, яка зазначена у відповідному платіжному дорученні, в свою чергу щодо відповідної суми коштів банк буде позбавлений можливості подальшого використання, а відтак, у даному випадку позивач фактично виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому грошовими коштами.

Отже, позовні заяви про зобов'язання перерахувати грошові кошти відповідно до договору банківського рахунку належать до заяв майнового характеру і оплачуються судовим збором, як за подання заяви майнового характеру.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в ухвалах від 26.02.2018 у справі №910/10648/17 та від 15.02.2018 у справі №910/10822/17.

Враховуючи викладене, судовий збір за такими вимогами має обраховуватися та сплачуватися як за вимогами майнового характеру.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно встановив, що позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 45 855,00 грн. (1,5 відсотки ціни позову за 2 майнові вимоги на суму 3 057 000,00 грн. - за вимогою про стягнення комісії у сумі 57 000,00 грн. та про зобов'язання виконати платіжне доручення №295 від 05.11.2018 р. на суму 3 000 000,00 грн.).

Натомість, позивачем було сплачено судовий збір лише на суму 3 524,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 844 від 10.12.2018 р.

Як вже вказувалося, у визначений ухвалою суду від 18.12.2018 р. строк позивачем недолік позовної заяви не усунено та не надано місцевому господарському суду доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.

Частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено - якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "АРТА Управління Активами" у справі №910/16799/18.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АРТА Управління Активами" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 про повернення позовної заяви у справі №910/16799/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 14.03.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко