ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.03.2019 Справа № 920/19/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Олтушевській І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/19/19 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон», м. Конотоп Сумської області,

про стягнення 15539 грн 16 коп

за участю представників сторін:

від позивача не зявивися

від відповідача ОСОБА_1 ( за довіреністю від 28. 21.2019 № 5634)

Суть спору: 23.03.2019 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовною заявою від 12.12.2018 № 14/4-1529, відповідно до якої просить суд: стягнути з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на свою користь борг у загальній сумі 15 539 грн 16 коп, у тому числі: основний борг у сумі 00 грн 03 коп, пеня у розмірі 6 098 грн 71 коп, 3% річних у розмірі 352 грн 04 коп, інфляційні втрати у сумі 9 088 грн 38 коп, а також стягнути судові витрати, а саме 1 762 грн 00 коп сплаченого судового збору.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08.01.2019 відкрито провадження у справі № 920/19/19 в порядку спрощеного провадження, призначено розгляд справи по суті.

25.01.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 17.01.2019 № 381 Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон», в якому просить зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» до 01 грн, а також зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

31.01.19 до суду надійшла відповідь на відзив Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якому позивач обґрунтовує відсутність підстав для зменшення пені, а також зазначає про фактичне визнання відповідачем порушення договірного зобовязання.

06.02.2019 Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого обґрунтовує наявність підстав для зменшення неустойки, зазначає, що несвоєчасна оплата бюджетними організаціями коштів на розподільчий рахунок в листопаді-грудні 2014 року є причиною виникнення заборгованості за поставлений природний газ. Також вказує, що кошти в розмірі 25292,78 грн позивачем отримано від відповідача 28.05.2015, а не 29.06.2015, що підтверджується банківською випискою за 28.05.2015 та листом від 22.06.2015 про виправлення призначення відповідного платежу, а тому вважає неправильним суми нарахованої пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

19.02.2019 від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшли додаткові пояснення з обґрунтуванням дати здійснення оплати за договором 25292,78 грн саме 29.06.2015 та відповідним обґрунтуванням сум нарахованої пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

21.02.2019 Державним підприємством «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» подано додаткові пояснення в справі, в яких відповідач проти задоволення позову в повному обсязі заперечує, посилаючись на те, що підприємство здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, тому, враховуючи, що заборгованість, крім 0,03 коп., сплачена до набрання чинності 30.11.2016 Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII, нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до вимог ч.3 ст.7 вказаного Закону підлягають списанню.

Представник позивача в судове засідання 04.03.2019 не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» ОСОБА_1 в судовому засіданні 04.03.2019 підтримав свою позицію, викладену у додаткових поясненнях в справі від 21.02.2019, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.

Оцінивши та дослідивши матеріали справи, докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, заслухавши пояснення представників сторін, вчинивши всі необхідні дії, визначені главою 6 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Відповідачем по справі 21.11.2013 року укладено договір № 1643/14- БО-29 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 607 797,21 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову, а саме: від 31.01.2014 на суму 61 813 грн 93 коп, від 28.02.2014 на суму 108076 грн 67 коп, від 31.03.2014 на суму 65 198 грн 11 коп, від 30.04.2014 на суму 58 040 грн 04 коп, від 31.04.2014 на суму 3 855 грн 29 коп, від 30.06.2014 на суму 5 904 грн 89 коп, від 31.07.2014 на суму 5 917 грн 32 коп, від 31.08.2014 на суму 3 776 грн 89 коп, від 30.09.2014 на суму 4 355 грн 96 коп, від 31.10.2014 на суму 4 951 грн 69 коп, від 30.11.2014 на суму 128 068 грн 97 коп, від 31.12.2014 на суму 157 837 грн 45 коп.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У звязку з несвоєчасним розрахунком за газ позивач нарахував до стягнення з відповідача борг у загальній сумі 15 539 грн 16 коп, у тому числі: основний борг - в сумі 00 грн 03 коп, пеня - у розмірі 6 098 грн 71 коп, 3% річних - у розмірі 352 грн 04 коп, інфляційні втрати - у сумі 9 088 грн 38 коп.

Оцінивши встановлені судом обставини та докази в справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач є теплопостачальною організацією як в період дії спірного договору, так й на час розгляду справи. Так, Державному підприємству «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» видано три ліцензії :

- серія АД № 041723 на право виробництва теплової енергії;

- серія АД № 041722 на постачання теплової енергії;

- серія АД № 041724 на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Термін дії даних ліцензій - з 27.07.2012 по 26.07.2017.

Відповідно до п. 6 ст. 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», який набрав чинності 28.06.2015, ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти. Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у ст. 7 цього Закону, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Отже, видані Державному підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» ліцензії є безстроковими, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розпоряджень Сумської ОДА від 26.10.2017 про переоформлення відповідних ліцензій та копіями договорів про надання послуг з теплопостачання відповідачем бюджетним установам та організаціям.

Між сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу від 21.11.2013 № 1643/14-БО-29, який відповідає вимогам ст. 714 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

31.01.2014 сторонами по справі було підписано додаткову угоду № 1 до вищезазначеного договору, якою п. 1.2 ст. 1 Договору викладено в новій редакції: «Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями».

Додатковими угодами від 31.01.2014 № 1, від 25.04.2014 № 2, від 23.05.2014 №3, від 13.06.2014 № 4, від 17.09.2014 № 5, від 27.11.2014 № 6 вносилися зміни до п.5.2 ст. 5 договору - ціна за 1000 м3 газу. Кожна із вищезазначених додаткових угод змінювала попередню ціну на газ в бік її підвищення.

На виконання вимог п.3.3 та п.3.4 договору по факту споживання природного газу сторонами по справі підписувалися акти приймання-передачі природного газу: 31.01.2014 на суму 61 813 грн 93 коп; 28.02.2014 на суму 108 076 грн 67 коп; 31.03.2014 на суму 65 198 грн 11 коп, 30.04.2014 на суму 58 040 грн 04 коп, 31.05.2014 на суму 3 855 грн 29 коп; 30.06.2014 на суму 5 904 грн 89 коп; 31.07.2014 року на суму 5 917 грн 32 коп та 31.08.2014 на суму 3776 грн 89 коп, 30.09.2014 на суму 4 355 грн 96 коп, 31.10.2014 на суму 4 951 грн 69 коп, 30.11.2014 на суму 128 068 грн 97 коп, 31.12.2014 на суму 157 837 грн 45 коп. Претензій щодо кількості, якості та вартості отриманого товару (газу) не заявлено.

З наданих позивачем документів, а саме Операції з підприємства Авіакон ДП з 01-01-2014 по 31-12-2015» та Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних позивача за договором купівлі-продажу природного газу від 21.11.2013 № 1643/14-БО-29 вбачається, що повне виконання зобов'язань Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» за зобовязаннями, що є предметом даного спору, крім 00 грн 03 коп, відбулось - 30.06.2015 року, тобто до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016.

Щодо суми основної заборгованості, а саме: 00 грн 03 коп, які просить стягнути позивач, то відповідно до наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення № 215 від 11.01.2019 вказана сума боргу сплачена відповідачем, на неї пеня та 3% річних і інфляційні втрати позивачем не нараховувались, а відтак, підстави для її стягнення на користь позивача у суду відсутні.

Відповідно до положень вказаного Закону законодавцем визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з статтею 1 Закону України Про теплопостачання № 2633-ІV від 02.06.2005 теплогенеруюча організація субєкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України Про теплопостачання господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії підтверджується матеріалами справи.

Частиною 3 статті 7 зазначеного Закону визначено порядок розрахунків постачальників та споживачів енергоносіїв у разі прострочення споживачів в оплаті вартості природного газу, використаного для виробництва теплової та електричної енергії, за умов погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом. На таку заборгованість з оплати природного газу не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обовязком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Отже, вимоги позивача про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є такими, що протирічать спеціальним вимогам Закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у Постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 02.05.2018 у справі № 914/102/17, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 30.05.2018 у справі № 908/2055/17, від 14.01.2019 у справі № 904/1615/18.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників (споживачів) від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування їм неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат та 3% річних на суму основної заборгованості за договорами купівлі-продажу (поставки) природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом, та списання цих нарахувань (припинення зобов'язань).

Відтак, висновок суду про відмову у задоволенні позову в даній справі про стягнення з відповідача, як споживача природного газу для виробництва теплової енергії, спірних сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, узгоджується з принципом "належного урядування" державою у законодавчій сфері та гарантує відповідачу право на мирне володіння його майном.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-24, 252 Господарського процесуального кодексу, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11.03.2019.

Суддя ОСОБА_2