ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Черкаси справа № 925/36/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участі представників сторін: позивача - Назаренка С.М. за довіреністю, відповідача - не з'явились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича про стягнення 148814 грн. 06 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору банківського обслуговування б/н від 25.02.2013 року за послугою «Гарантований платіж», 30000,00 грн. заборгованості за кредитом, 54556,67 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 64257,39 грн. пені, що разом становить 148814,06 грн., та відшкодування понесених судових витрат.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, подано з метою захисту позивачем своїх прав як кредитора, набутого на підставі договору банківського обслуговування б/н від 25.02.2013 року.

Відповідач в особі свого представника 07.03.2018 року подав відзив на позов (вх. № 6468/18, а.с. 72-83), у якому проти позову заперечував через його необґрунтованість та безпідставність, зокрема, зазначив, що ним 25.02.2013 року жодна заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку не підписувалася. Відповідач не заперечував факт отримання від банку 25.02.2014 року 30000 грн. кредиту, проте стверджував, що кредит видано на інших умовах, які йому були повідомлені в лютому 2013 року. Відповідач також підтвердив отримання від банку попередні кредити 28.10.2013 року у сумі 42000 грн., 04.11.2013 року - 6000 грн., 15.01.2014 року - 25000 грн., 28.01.2014 року - 20000 грн., при цьому наполягав на відсутності у позивача належних, допустимих та достовірних доказів надання відповідачу спірних сум кредиту. Крім того, відповідач заявив про застосувати позовної давності до звернення позивача із даним позовом до суду, як на окрему підставу у задоволенні позову.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 року у справі № 925/36/18 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишено без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 року у справі № 925/36/18 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.11.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2018 року та рішення господарського суду Черкаської області від 05.04.2018 року скасовано, а справу № 925/36/18 направлено на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, зокрема, наступне:

надаючи оцінку факту підписання заяви від 25.02.2013 від імені відповідача за допомогою, зокрема, електронного підпису, судами попередніх інстанцій неправильно застосовано Наказ Міндоходів України №79 від 01.11.2013 та Регламент Акредитованого центру сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту державної податкової служби, затвердженого Головою Державної податкової служби України 07.05.2012;

колегія суддів вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про недоведення позивачем виникнення між сторонами спору спірних правовідносин з тих підстав, що вказаний договір без підпису клієнта не може вважатися укладеним;

господарськими судами не досліджено фактичних правовідносин сторін спору, а саме, не надано правової оцінки доказам, наданим банком, зокрема, заявкам на гарантований платіж, випискам по рахунку, відповідності розрахунку позивача Умовам і Правилам надання банківських послуг, Тарифам ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua;

суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права щодо відображення доказів у прийнятих судових рішеннях, якими вирішувався спір по суті, що вимагає направлення справи на новий розгляд;

під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з'ясувати обставини, що ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах, винести судове рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2018 року справу передано до провадження судді господарського суду Черкаської області Грачову В.М.

Ухвалою суду від 03.12.2018 року справу № 925/36/18 прийнято до свого провадження суддею Грачовим В.М., її розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року підготовче провадження у справі № 925/36/18 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення йому ухвал суду про призначення підготовчого засідання, відкладення розгляду справи та призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 11, 12, 24, 31), вимоги ухвал суду від 03.12.2018, 27.12.2018, 24.01.2019 не виконав, відзив на позов з урахуванням, викладених у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року, зауважень, не подав.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В засіданнях суду представник позивача позов з підстав, викладених в позовній заяві підтримав і просив суд задовольнити повністю

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, судом прийнято рішення у справі без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3.2.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови, витяг а. с. 17-27), банк при наявності вільних коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом і на цілі, зазначені в заявці на договірне списання (далі в текст Умов - гарантований платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені цим договором строки. Відновлювальна кредитна лінія (далі в тексті Умов - кредит) надається банком для виконання клієнтом платежів за заявками на договірне списання з датою виконання в майбутньому (гарантованим платежам), термін повернення яких не перевищує терміну повернення кредиту, і які можуть бути змінені або скасовані позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування Інтернет-клієнт-банк «Приват24»), шляхом перерахування банком кредитних коштів на рахунок 3648, з наступним перерахуванням у дату виконання на поточний рахунок одержувачів, зазначених в заявці. Після видачі кредиту, дата виконання гарантованого платежу може бути змінена: клієнтом (шляхом подачі заявки через дистанційний канал банківського обслуговування Інтернет-клієнт-банк «Приват24») при отриманні згоди на її зміну від одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування Інтернет-клієнт-банк «Приват24»). Клієнт дає згоду на зміну терміну повернення такого кредиту, наданого банком згідно даного договору, на дату зазначену в заявці про внесення змін в гарантований платіж.

Згідно з п.п. 3.2.2.2. Умов, термін повернення кредиту вказаний в заявці. Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного в заявці клієнта. У випадку, якщо термін виконання гарантованого платежу був скорочений одержувачем без узгодження з клієнтом (відповідно до п. 3.1.1.74), то термін повернення кредиту вважається не зміненим. Клієнт погашає заборгованість по кредиту у розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в дату повернення кредиту, але не пізніше 30 днів після настання терміну повернення кредиту. За користування кредитом у період з дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструмента в розмірі 4 % річних (але не менше 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного в заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструмента сплачується клієнтом у дату надання в банк заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки в розмірі 36 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими до 01.02.2016 року), та починаючи з 01.02.2016 року. Клієнт за користування кредитом сплачує банку відсотки у розмірі 64 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими з 01.02.2016 року). У випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатора іноземних валют на 5 і більше відсотків, сторони на дату укладання даного договору погодили збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. При цьому, таке збільшення розміру відсотків за користування кредитом не повинне перевищувати подвійного розміру процентної ставки, зазначеної в цьому пункті. Інформацію про розмір погодженої процентної ставки за користування кредитом, банк розміщує для клієнта одним із наступних способів: у письмовій формі, через установлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта системи Інтернет-клієнт-банк «Приват24», повідомленні на email, sms-повідомлення на останні відомі банку номера телефонів/адреси email, надані банку при ідентифікації й актуалізації відомостей про клієнта, або іншими засобами. Погоджений сторонами змінений розмір відсотків за користування кредитом набуває чинності з моменту його розміщення способом, визначеним цим пунктом, якщо інша дата не встановлена в інформації про зміну розміру відсотків. У випадку непогашення заборгованості клієнтом в термін до 30 днів включно, на 31-й день - заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт сплачує відсотки в розмірі 56 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими до 01.02.2016), і відсотки в розмірі 64 % річних від суми заборгованості (за заявками, ініційованими з 01.02.2016).

Також, в Умовах передбачено, зокрема, наступне:

п.п. 3.2.2.5.2. - банк зобов'язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підстав виставлених клієнтом заявок, на цілі, відмінні від сплати страхових та/або інших платежів, у межах суми, обумовленої в заявці, а також за умови виконання клієнтом зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2.6.1., 3.2.2.6.12 цього договору;

п.п. 3.2.2.7.1. - банк має право у випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, зміни курсу гривні до іноземної валюти 1 групи класифікатора іноземних валют - збільшення на 5 і більше відсотків, банк має право змінити періодичність порядку сплати платежів по кредиту, про що банк повідомляє позичальника одним з наступних способів: у письмовій формі, через установлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта системи Інтернет-клієнт-банк «Приват24», повідомленні на email, sms-повідомлення на останні відомі банку номера телефонів/адреси email, надані банку при ідентифікації й актуалізації відомостей про клієнта, або іншими засобами;

у п.п. 3.2.2.9. визначений порядок розрахунків;

п.п. 3.2.2.10.1. - у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1. - 3.2.2.9.3. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.2, 3.2.2.6.3., 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2. цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4. - 3.2.2.9.6 цього договору, клієнт сплачує банку кожен випадок порушення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу;

п.п. 3.2.2.10.4 - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.1.10.1 - 3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом;

п.п. 3.2.2.10.7. - строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором, встановлюється сторонами тривалістю 15 років;

п.п. 3.2.2.11.1 - цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладання електронного або електронно-цифрового підпису всіма його сторонами.

Відповідно до витягу із «Тарифів банку», тарифи для платника, зокрема: комісія під час оплати за рахунок коштів банку 4 % річних; у разі виконання платежу за рахунок кредиту банку плата за користування кредитом становитиме 64 % річних, у разі непогашення протягом 30 днів заборгованість стає простроченою, нараховуються проценти та штрафи (а.с. 28-29).

Також, представник позивача пояснив, що послугу «Гарантований платіж» банк надає для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом та АТ КБ «Приватбанк». Послуга надається у вигляді виконання АТ КБ «Приватбанк» заявок на договірне списання коштів, згідно якої клієнт-платник доручає АТ КБ «Приватбанк» зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створені заявки. Послуга надається як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами. Зазначені обставини передбачені п. 3.1.1.73 Умов.

25.02.2013 року на ім'я відповідача - фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича, за його заявою, Черкаським відділенням банку ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито рахунок № НОМЕР_2 для обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку. У заяві зазначено, що клієнт, підписавши цю заяву приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифів ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Також у заяві зазначено, що про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. На заяві міститься запис, що клієнтом накладено електронний цифровий підпис у системі Інтернет-клієнт-банкінгу у Приват24 25.02.2013 року (т. 1 а.с. 16).

Відповідач (клієнт) - Пижиков Валерій Павлович звернувся в банк із заявками на гарантований платіж (доручення на договірне списання) № 95 від 28.10.2013 року, № 96 від 19.11.2013 року, № 101 від 15.01.2016 року, № 102 від 28.01.2014 року, № 104 від 26.02.2014 року про отримання кредитних коштів відповідно на суму 42000 грн. із вказаною датою зарахування 04.11.2013 року та датою повернення кредиту 04.11.2013 рік, на суму 6000 грн. із датою зарахування 25.11.2013 року та датою повернення кредиту - 25.11.2013 рік, на суму 25000 грн. із датою зарахування 20.01.2014 року та датою повернення кредиту - 20.01.2014 рік, 20000 грн. із датою зарахування 03.02.2014 року та датою повернення кредиту - 03.02.2014 грн., на суму 30000 грн. із датою зарахування 11.03.2014 року та з датою повернення - 11.03.2014 рік (а.с. 32-34).

В заявках зазначено, що операції по заявці здійснюються у відповідності до «Умов та правил надання банківських послуг» - розділ 3.1.1, розділ 3.2.2. або окремо підписаних з клієнтом договорів, які регулюють надані послуги «Гарантовані платежі». У випадку, якщо виконання цієї заявки здійснюється з використанням наданих ПриватБанком кредитних коштів, то ця заявка, разом з Умовами і Тарифами ПриватБанку складають кредитно-заставний договір. Платність, умови повернення, забезпечення - згідно з розділом 3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг» або окремо підписаних з клієнтом договорів, які регулюють надані послуги «Гарантовані платежі».

В зазначених заявках вказано, що заявки підписані Пижиковим Валерієм Павловичем, який приєднується і погоджується з умовами, викладеними в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифів ПриватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua і діють на відповідну дату. Також в заявках містяться відмітки, що заявки підписані клієнтом в системі Інтернет-клієнт-банк Приват24. Заявки на гарантований платіж є дорученням Пижикова Валерія Павловича на списання грошових коштів за господарським договором та/або рахунку згідно відповідних рахунків.

Із довідки про розмір установлених кредитних лімітів за вих. № 08.7.0.0.0/13 від 13.11.2017 року, повідомлень банку та банківської виписки по рахунку відповідача з 25.02.2013 року по 13.11.2017 року вбачається, що, на виконання вищезазначених заявок клієнта, позивачем (банком) було перераховано, від імені відправника - Пижикова Валерія Павловича на рахунки зазначених ним в заявках осіб, кредитні кошти відповідно 04.11.2013 - 42000 грн., 25.11.2013 року - 6000 грн., 20.01.2014 - 25000 грн., 03.02.2014 - 20000 грн., 11.03.2014 року - 30000 грн. (а.с. 30, 35-39).

Суми кредитів від 04.11.2013 - 42000 грн., від 25.11.2013 року - 6000 грн., від 20.01.2014 - 25000 грн. та від 03.02.2014 - 20000 грн. відповідачем були повернуті банку своєчасно та в повному обсязі, сторонами ці обставини визнані та підтверджені.

31.05.2017 року, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку по поверненню кредитних коштів, наданих йому банком 11.03.2014 року у сумі 30000 грн., за кредитним договором, позивач направив на його адресу претензію за вих. № 31028CSUOSOXE з вимогою про сплату 340191,08 грн. загальної суми заборгованості (т. 1 а.с. 40, докази направлення 41-42). Вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та виконання, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом за захистом свого права до суду.

За розрахунком позивача, станом на 14.06.2017 року заборгованість відповідача за договором банківського обслуговування б/н від 25.02.2013 року за послугою «Гарантований платіж» становить 30000,00 грн. заборгованості за кредитом, 54556,67 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 64257,39 грн. пені, що разом становить 148814,06 грн. Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про їх стягнення.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов'язки, виникли із кредитного договору, за правовою природою віднесені до договірних зобов'язань кредиту, загальні положення про кредит, як окремий вид зобов'язань, визначені параграфом 2 глави 71 ЦК України, ст.ст. 346, 347 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 розділу IV ГК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до п. 3.2.1.1.16 «Умов та правил надання банківських послуг» при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк-інтернет клієнт-банк), або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Так, із матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається , що 25.02.2013 року відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування №Б/Н від 25.02.2013 року, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови цього Договору. Відповідно до Договору, відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_2, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет-клієнт-банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг», позивач вказує, що при укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. 25.02.2013 року відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, шляхом реєстрації заяви через систему Інтернет-клієнт-банкінг, підписав заяву шляхом накладення електронно-цифрового підпису.

Відповідач заперечує проти підписання ним 25.02.2013 року заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку та підписання 26.02.2014 року заявки на гарантований платіж, вважає, що відсутні належні докази такого підписання.

Процедура отримання послуг електронного цифрового підпису передбачена Наказом Міндоходів України № 79 від 01.11.2013 року «Про формування посилених сертифікатів ключів з подовженим строком дії», а на час укладення зави про обслуговування лімітного кредиту - Регламентом Акредитованого центру сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту державної податкової служби, затвердженого Головою Державної податкової служби України 07.05.2012 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про електронний цифровий підпис» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає правовий статус електронного цифрового підпису та регулює відносини, що виникають при використанні електронного цифрового підпису.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Підписувач - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа.

Відповідно до ст. 3 цього Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно із положеннями ст. 4 зазначеного Закону, електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

На заяві від 25.02.2013 року міститься відмітка про накладення клієнтом електронного цифрового підпису у системі Інтернет-клієнт-банкінг Приват24, така ж відмітка міститься на заявці на гарантований платіж № 104 від 26.02.2014 року, де зазначено електронний цифровий підпис Пижикова Валерія Павловича - НОМЕР_2.

Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua є договором приєднання, та у п.п. 3.2.2.11.1 Умов зазначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладання електронного або електронно-цифрового підпису всіма його сторонами.

Тому відповідач, подавши 25.02.2013 року заяву про приєднання до цих умов, по суті підписав з банком Договір банківського обслуговування № Б/Н від 25.02.2013 року на умовах, запропонованих банком.

Крім того, відповідачем не заперечується факт отримання від позивача спірної суми кредиту 11.03.2014 року у розмірі 30000 грн., проте, він заперечує сам факт приєднання до Умов та Тарифів банку, за умовами яких виникли спірні суми заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань з повернення кредиту.

Із урахуванням положень ст. ст. 1047, 1054 ЦК України, надання банком кредиту клієнту здійснюється на підставі кредитного договору, який укладається у письмовій формі, тобто доводи відповідача про отримання ним цього кредиту у зв'язку з належним виконанням ним попередніх кредитних договорів та своєчасним поверненням кредитних коштів, отримання кредиту за усною заявкою у телефонній розмові з працівником банку, суд оцінює критично.

Так, протягом жовтня 2013 року - лютого 2014 року на рахунок відповідача, згідно заявок на гарантований платіж, банком було перераховано відповідні грошові суми, які були зазначені у цих заявках. Рух коштів на цьому рахунку відображений також у виписках банку по рахунку клієнта та розрахунку заборгованості. За доводами позивача, протягом зазначеного періоду, тобто з 28.10.2013 по 26.02.2014 року, відповідач належним чином виконував умови договору, проте після останнього перерахунку банком коштів на рахунок клієнта 11.03.2014 року у сумі 30000 грн., останній у визначений договором строк кредитні кошти не повернув, відповідач ці обставини не заперечує, тому вимога про їх стягнення судом визнається доведеною та обґрунтованою і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Також, у зв'язку з несвоєчасним поверненням відповідачем кредиту, позивачем заявлено до стягнення 54 556,67 грн. відсотків за користування кредитом за період з 11.03.2014 по 14.06.2017 та пені у сумі 64 257,39 грн. за період з 01.08.2014 по 14.06.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Виконання зобов'язання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

За розрахунком позивача сума заборгованості за відсотками (процентами), в т. ч. простроченими, складає 54556,67 грн. відсотків за користування кредитом за період з 11.03.2014 по 14.06.2017 та 64 257,39 грн. пені за період з 01.08.2014 по 14.06.2017.

Вимоги позивача про стягнення відсотків (процентів) за користування кредитом, пені відповідають умовам п. п. 3.2.2 кредит за послугою «Гарантований платіж», п.п. 3.2.2.10.1. «Відповідальність сторін» договору банківського обслуговування б/н від 25.02.2013 року за послугою «Гарантований платіж», нормам ч. 6 ст. 232 ГК України, їх розрахунок судом визнаний правильним.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується приєднання відповідачем до умов та Тарифів банку, що є кредитним договором та договором приєднання, необізнаність чи не усвідомлення відповідачем порядку отримання кредиту та наслідків, які наступають у зв'язку із несвоєчасним його поверненням, не звільняють його від зобов'язань за відповідним договором, тому вимоги позивача про їх стягнення підлягають до задоволення в судовому порядку в повному обсязі.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так сторонами погоджено, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором, встановлюється сторонами тривалістю 15 років (п.п. 3.2.2.10.7. Умов).

З огляду на викладене, сторонами встановлений строк позовної давності щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором тривалістю 15 років, тому посилання відповідача на його закінчення у липні 2017 року є безпідставним. З огляду на викладене заяву про застосування позовної даності суд визнає необґрунтованою і з цих підстав відмовляє у її задоволенні.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення 30000 грн. боргу по кредиту, 54556 грн. 67 коп. боргу по процентам за користування кредитом, 64257 грн. 39 коп. пені, на підставі договору банківського обслуговування б/н від 25.02.2013 року за послугою «Гарантований платіж», є доказаними, обґрунтованими, тому їх задовольняє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2232 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, - 30000 грн. боргу по кредиту, 54556 грн. 67 коп. боргу по процентам за користування кредитом, 64257 грн. 39 коп. пені, 2232 грн. 21 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.03.2018 року.

Суддя В.М. Грачов