ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019р. Справа № 917/1494/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, код 40081216)

до Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" (м. Полтава, вул. Гайового, 30, код 13962568)

про стягнення 2 967 400,00грн., з яких: 50 000, 00 грн. балансової вартості тепловоза серії ТЕП-70 №89 ; 2 894 400, 00 грн. вартості оплаченого капітального ремонту в обсязі КРП даного тепловоза; 22 500, 00 грн. штрафу за невиконання погоджених сторонами обсягів робіт; 500, 00 грн. непогашеної частини збитків за простій гарантійного тепловоза,

в межах справи № 18/1247/12 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" (м. Полтава, вул. Гайового, 30, код 13962568),

Суддя Ореховська О.О.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 31.10.2018р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ№2324 від 02.10.2018р.

від відповідача - ОСОБА_2 - ліквідатор, постанова господарського суду Полтавської області від 06.12.2018р. у справі № 18/1247/12

В судовому засіданні 05.03.2019р. суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", м. Харків звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод", м. Полтава про стягнення заборгованості за Договором П/Т - 081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КПР тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП - 70, 2ТЕ-116 від 25.06.2008р. в сумі 2 967 400,00грн., з яких: 50 000,00грн. балансової вартості тепловоза серії ТЕП-70 №89 ; 2 894 400, 00 грн. вартості оплаченого капітального ремонту в обсязі КРП даного тепловоза; 22 500, 00 грн. штрафу за невиконання погоджених сторонами обсягів робіт; 500, 00 грн. непогашеної частини збитків за простій гарантійного тепловоза.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов"язань щодо повторного капітального (гарантійного ) ремонту тепловоза ТЕП - 70 № 89 в обсязі КРП.

З огляду на приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги правову позицію Верховного суду України позовна заява у даній справі, ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.02.2018р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи № 18/1247/12 про банкрутство ПАТ "Тепловозоремонтний завод" (відповідач), а не в окремому позовному провадженні. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.03.2018р.

У зв"язку з набранням чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, 22.03.2018р. судом постановлено ухвалу, якою призначено справу № 917/1494/17 до розгляду за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання суду на 19.04.2018р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 19.04.2018р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 07.06.2018р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.06.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 917/1494/17. Справу призначено до судового розгляду по суті на 19.06.2018р.

19.06.2018р. судове засідання не відбулося у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.07.2018р. визначено нові дату та час розгляду справи по суті - 23.07.2018р.

23.07.2018р. судове засідання не відбулося у зв"язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.08.2018р. визначено нові дату та час розгляду справи по суті - 13.09.2018р.

13.09.2018р. судове засідання не відбулося у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.09.2018р. визначено нові дату та час розгляду справи по суті - 11.10.2018р.

11.10.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву при розгляді справи по суті до 26.10.2018р., про що постановлено ухвалу від 11.10.2018р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.10.2018р. у справі №917/1494/17 залишено позов без розгляду. Повернуто Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 44 511,00грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №454612 від 30.08.2017р., оригінал якого знаходиться у матеріалах справи № 917/1494/17.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.10.2018р. у справі №917/1494/17 та направити справу на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. (а.с. 125-129 т. 2) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" задоволено. Ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.10.2018р. по справі № 917/1494/18 скасовано. Справу направлено на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Відповідно до Витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.01.2019р. справу передано на розгляд судді Ореховській О.О.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 14.01.2019р. (а.с. 2-3 т. 3) суддя Ореховська О.О. прийняла справу № 917/1494/17 до розгляду. Справу призначено до судового розгляду по суті на 05.02.19р.

Судове засідання по справі № 9171494/17, яке було призначено на 05.02.2019р., не відбулося у зв'язку з відпусткою судді Ореховської О.О. Ухвалою суду від 11.02.2019р. визначено нові дату та час розгляду справи по суті - 05.03.2019р.

11.10.2018р. до господарського суду Полтавської області від позивача надійшла заява (вх. № 9478 від 11.10.2018р. - а.с. 29-39 т. 1), в якій позивач просить суд 1) залишити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача балансової вартості тепловоза серії ТЕП - 70 № 89 в сумі 50 000,00грн. без розгляду 2) повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору в сумі 375,00грн., сплаченого позивачем за вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача балансової вартості тепловоза серії ТЕП - 70 № 89 в сумі 50 000,00грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду , якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Оскільки заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача балансової вартості тепловозу серії ТЕП70 № 89 подана після початку розгляду справи по суті (підготовче провадження у справі № 917/1494/17 закрито згідно ухвали суду від 07.06.2018р.), суд відмовляє у задоволенні зазначеної заяви.

Від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 2205 від 05.03.2019р.) про відкладення розгляду справи, яке вмотивоване поданням ним касаційної скарги на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р., якою скасовано ухвалу господарського суду Полтавської області від 26.10.2018р. по справі № 917/1494/18.

На підтвердження викладеного відповідач в якості додатку до вказаного клопотання зазначив про надання суду: копії ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 11.02.2019р. по справі № 917/1494/17 про залишення касаційної скарги без руху; копії заяви ПАТ "Тепловозоремонтний завод" про усунення недоліків з доказами направлення, роздруківки з сайту ПАТ "УКРПОШТА" щодо отримання заяви про усунення недоліків. Проте, фактично зазначені документи до вказаного клопотання відповідачем не додано, що підтверджується актом загального відділу господарського суду Полтавської області від 05.03.2019р. про відсутністю додатку.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 2205 від 05.03.2019р.) судом відхиляється з огляду на закінчення строку, визначеного ст. 195 Господарського процесуального кодексу України, протягом якого суд має здійснити розгляд справи по суті, та відсутність на даний час в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей за результатами розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного суду касаційної скарги ПАТ "Тепловозоремонтний завод" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2018р. у справі № 917/1750/16.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Представник відповідача проти позову заперечує за мотивами, викладеними у відзиві на позов (вх. № 3756 від 12.04.2018р. - а.с. 129 -131 т. 1). В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на сплив строку позовної давності, а тому просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Учасники провадження, в тому числі учасники провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень ( ухвали суду від 11.02.2019 р. ) - а.с. 45-56, 61-65 т.3 , а також повернутими до суду ухвалами з довідками поштових відділень ( а.с. 57-60,66-69 т.3).

Під час розгляду справи судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно наказу Міністерства інфраструктури України № 212 від 10.04.2012р. було змінено найменування позивача зі Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця" на державне підприємство "Південна залізниця".

Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Відповідно до до ст. 2 зазначеного Закону України утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття

До переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", зокрема, увійшло Державне підприємство "Південна залізниця".

У зв"язку з проведеною реорганізацією Державне підприємство "Південна залізниця" з 01.12.2015р. здійсню є свою господарську діяльність як регіональна філія "Південна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2008 р. між Статутним територіально-галузевим об'єднанням (СТГО) "Південна залізниця" (позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Тепловозоремонтний завод" (на виконання вимог Закону України "Про акціонерні товариства" змінило організаційно - правовову форму на публічне акціонерне товариство) (відповідач) було укладено Договір за № П/Т-081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КРП тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116, відповідно до умов якого відповідач (виконавець) взяв на себе зобов'язання провести капітальний ремонт КР-2, КРП тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів 2ТЕ-116, переданих йому позивачем (замовником) згідно правил капітального ремонту в обсягах, встановлених специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору.

За змістом позовної заяви, на підставі зазначеного договору відповідач виконував капітальний ремонт в обсязі КРП тепловозу ТЕП70 № 89. На наступний день після введення відремонтованого тепловозу в експлуатацію відбулася гарантійна відмова тепловозу (несправність дизель - генератної установки 5Д49 № 1399 (заглушення дизеля). Через виявлену несправність, на виконання умов договору, 29.12.2008р. тепловоз був повернутий відповідачу для проведення гарантійного ремонту.

Вищевказаний тепловоз з гарантійного ремонту не повернуто.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.11.2010р. у справі № 5/170 (а.с. 22-25 т. 1) позов Статутного територіально-галузевого об'єднання (СТГО) "Південна залізниця" було задоволено в повному обсязі, зобов'язано Відкрите акціонерне товариство "Тепловозоремонтний завод" виконати гарантійні зобов'язання по ремонту тепловоза, який належить Статутному територіально-галузевому об'єднанню (СТГО) "Південна залізниця", в повному обсязі в натурі з його поверненням власникові у строк до 30.11.2010 р.

Як свідчать матеріали справи, відповідачу неодноразово надавалася відстрочка виконання рішення по справі, а саме: ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.04.2012 р. - до 01.10.2012 р., ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.01.2013 р. - до 01.04.2013 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.08.2013р. у справі № 5/170 (а.с. 26-27 т. 1) задоволено заяву ПАТ "Тепловозоремонтний завод" про зміну способу та порядку виконання рішення суду. Змінено спосіб виконання рішення господарського суду Полтавської області у справі № 5/170 від 09.11.2010 р. про зобов'язання виконати умови договору в натурі шляхом стягнення на користь Статутного територіально-галузевого об'єднання (СТГО) "Південна залізниця" понесених на ремонт тепловозу ТЕП-70 № 0089 витрат в сумі 2 894 400,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.10.2013р. (а.с. 28-30 т. 1), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2013р. (а.с. 31-32 т. 1), ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.08.2013р. у справі № 5/170 скасовано. В задоволенні заяви ПАТ "Тепловозоремонтний завод" про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 09.11.2010р. у справі № 5/170 відмовлено.

Позивач зазначає, що наразі тепловоз серії ТЕП-70 № 89 знаходиться у відповідача на гарантійному ремонті після капітального ремонту в обсязі КРП. Листування між позивачем та відповідачем з приводу пришвидшення виконання рішення суду та повернення відремонтованого тепловоза його власнику, до вирішення питання не призводить.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за Договором П/Т - 081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КПР тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП - 70, 2ТЕ-116 від 25.06.2008р. в сумі 2 967 400,00грн., з яких: 50 000,00грн. балансової вартості тепловоза серії ТЕП-70 №89 ; 2 894 400, 00 грн. вартості оплаченого капітального ремонту в обсязі КРП даного тепловоза; 22 500, 00 грн. штрафу за невиконання погоджених сторонами обсягів робіт; 500, 00 грн. непогашеної частини збитків за простій гарантійного тепловоза.

При винесенні рішення суд керувався наступним.

В провадженні господарського суду Полтавської області (суддя Ореховська О.О.). перебуває справа № 18/1247/12 про банкрутство ПАТ "Теповозоремонтний завод" (код 13962568) (відповідач у даній справі).

На даний час у справі № 18/1247/12 триває процедура ліквідації ПАТ "Теповозоремонтний завод", введена постановою господарського суду Полтавської області від 06.12.2018р., призначено ліквідатора товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Судом враховується, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.11.2011 р. № 4212-VІ, який набрав чинності 19.01.2013р., внесено зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 р. № 2343-XII (зі змінами і доповненнями) та викладено його в новій редакції.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.11.2011 р. № 4212-VІ визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги те, що процедуру ліквідації боржника по даній справі розпочато 06.12.2018р.,на даний час при розгляді даної справи суд керується нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону від 22.11.2011 р. № 4212-VІ .

Позивач звертаючись з позовом в межах даної справи просить суд стягнути з ПАТ "Теповозоремонтний завод" заборгованість за Договором П/Т - 081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КПР тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП - 70, 2ТЕ-116 від 25.06.2008р. в сумі 2 967 400,00грн., з яких: 50 000,00грн. балансової вартості тепловоза серії ТЕП-70 №89 ; 2 894 400, 00 грн. вартості оплаченого капітального ремонту в обсязі КРП даного тепловоза; 22 500, 00 грн. штрафу за невиконання погоджених сторонами обсягів робіт; 500, 00 грн. непогашеної частини збитків за простій гарантійного тепловоза.

Матеріали справи свідчать, що позовні вимоги ґрунтуються на за Договорі П/Т - 081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КПР тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП - 70, 2ТЕ-116 від 25.06.2008 р. (а.с. 9-14 т. 1).

На підтвердження існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, позивач посилається на рішення господарського суду Полтавської області від 09.11.2010 р. у справі № 5/170 (а.с. 22-25 т. 1), відповідно якого позов Статутного територіально-галузевого об'єднання (СТГО) "Південна залізниця" задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Відкрите акціонерне товариство "Тепловозоремонтний завод" виконати гарантійні зобов'язання по ремонту тепловоза, який належить Статутному територіально-галузевому об'єднанню (СТГО) "Південна залізниця", в повному обсязі в натурі з його поверненням власникові у строк до 30.11.2010 р.

За змістом зазначеного рішення судом встановлено, що 25.06.2008 р. між Статутним територіально-галузевим об'єднанням (СТГО) "Південна залізниця" (позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Тепловозоремонтний завод" (відповідач) було укладено договір за № П/Т-081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КРП тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач (виконавець) взяв на себе зобов'язання провести капітальний ремонт КР-2, КРП тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів 2ТЕ-116, переданих йому позивачем (замовником) згідно правил капітального ремонту в обсягах, встановлених специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору.

На підставі зазначеного договору капітальному ремонту в обсязі КРП підлягав, зокрема, тепловоз ТЕП-70 № 089 (далі - тепловоз).

25.06.2008р. у відповідності до графіку подачі в капітальний КР-2, КРП та модернізацію тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 (додаток № 6 до договору), тепловоз був поставлений в заводський ремонт, що підтверджується актом № 70-42/5 від 25.06.2008 р.

Строк завершення ремонту тепловозу у відповідності до договору та додаткових угод № 1 від 30.09.2008 р. та № 2 від 09.12.2008 р. встановлено до 24.08.2008 р.

В порушення умов укладеного між сторонами договору заплановані ремонтні роботи були завершені відповідачем в грудні 2008 р.

Також, зазначеним судовим рішенням було встановлено, що оплата за виконання капітального ремонту в обсязі КРП тепловозу була проведена позивачем у повному обсязі 30.12.2018р. шляхом акцептування рахунку-фактури № П1442 від 30.10.2008 р. Загальна вартість капітального ремонту в обсязі КРП тепловозу серії ТЕП-70 № 89, сплачена відповідачу позивачем, склала 2 894 400,00грн.

25.12.2008р. вищевказаний тепловоз було введено в експлуатацію.

Відповідно до п. 9.2. договору, він вступає в законну силу з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2008 р.

Разом з тим, згідно п.п. 7.1-7.2 договору, виконавець гарантує відповідність капітального ремонту вимогам правил капітального ремонту, їх працездатність при умові виконання замовником вимог по експлуатації, викладених в нормативно-технічній документації. гарантійні терміни встановлюються згідно з додатком до договору № 3. Порядок взаємодії замовника і виконавця при виникненні відмов відремонтованих вузлів та агрегатів в гарантійний термін і ведення претензійної роботи проводиться згідно "Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу", затвердженого наказом Мінтрансу № 261 від 22.04.2002 року.

Отже, як встановив суд, після закінчення строку дії договору у відповідача залишилися перед позивачем гарантійні зобов'язання у вигляді проведення гарантійних ремонтів у разі відмови тепловоза в гарантійний період.

За змістом рішення суду через виявлену несправність тепловоз ТЕП-70 № 089 направлений на повторний капітальний ремонт в обсязі КРП 29.12.2008 року. Актом постановки тягового рухомого складу на повторний капітальний ремонт в обсязі КРП від 29.12.2008 р. внаслідок домовленості між сторонами був встановлений кінцевий термін виконання ремонту до 28.02.2009р. Листами за № 70-10/26 від 26.11.2009 року та № 70-04/10-54 від 11.02.2010 р. відповідачем було гарантовано видачу позивачеві тепловозу з повторної модернізації відповідно до 28.02.2010 р. та до 25.05.2010 р. Листом за № НЗТ-07/151 від 12.04.2010 р. позивач погодився з перенесенням строків повторного капітального ремонту тепловозу на 25.05.2010 р. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що між сторонами фактично був укладений договір про виконання повторного капітального (гарантійного) ремонту в обсязі КРП до 25.05.2010 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду Полтавської області від 09.11.2010р. по справі № 5/170 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Зі змісту рішення господарського суду Полтавської області від 09.11.2010 р. у справі № 5/170 вбачається, що капітальний ремонт тепловоза, за проведення якого позивач сплатив 2 894 400,00грн., фактично був виконаний.

В подальшому, як встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 09.11.2010 р. у справі № 5/170, між сторонами виникли правовідносини щодо гарантійного ремонту тепловоза.

Відповідно до п. 7.3.1. Договору П/Т - 081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КПР тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП - 70 від 25.06.2008р. при виході з ладу тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 в гарантійний період Виконавець сплачує Замовнику понесені витрати на усунення дефекту та штраф у розмір 2% ціни капітального ремонту вузла та агрегату, якщо недоліки можуть бути усунуті технічними можливостями Замовника.

В п. 7.3.2. зазначеного договору сторони узгодили, що при виході з ладу тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 в гарантійний період з необхідністю повернення його на повторний ремонт Виконавцю, Виконавець здійснює ремонт за власні кошти і сплачує Замовнику штраф у розмірі 5% ціни капітального ремонту вузла та агрегату.

Аналіз наведених умов договору свідчить, що підставою для відшкодування Виконавцем (відповідачем) вартості витрат на усунення дефекту при виході з ладу тепловозів в гарантійний період є усунення недоліків технічними можливостями Замовника (позивача).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що усунення недоліків позивач провів самостійно. Натомість, позивачем надано докази направлення тепловоза на гарантійний ремонт Виконавцю - ПАТ "Тепловозоремонтний завод" .

В такому випадку, за умовами договору, гарантійний ремонт виконується за власні кошти Виконавця - ПАТ "Тепловозоремонтний завод".

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у позивача виникає право вимоги до боржника щодо оплати вартості гарантійного ремонту тепловоза лише у разі, коли цей ремонт проведений саме позивачем. Доказів понесення позивачем витрат, пов"язаних з гарантійним ремонтом тепловоза матеріали справи не містять.

Враховуючи, що договірні зобов"язання в частині здійснення капітального ремонту тепловоза відповідачем були виконані, а позивачем фактично заявлено позовні вимоги, які стосуються правовідносин щодо гарантійного ремонту тепловоза, а не його капітального ремонту, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 894 400,00грн. вартості оплаченого капітального ремонту в обсязі КРП тепловоза, заявлено позивачем безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

В позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 50 000,00грн. балансової вартості неповернутого тепловоза. На підтвердження заявленої до стягнення суми балансової вартості тепловоза позивачем надано: 1) довідку б/н, б/д за підписом начальника депо та головного бухгалтера, відповідно до якої балансова вартість тепловоза ТЕП70 № 089, який знаходиться на балансі ВП "Локомотивне депо Основа" РФ "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" станом на 01.08.2017р. становить 50 000,00грн. (а.с. 42 т. 1) 2) інвентарну картку основних засобів № 516 (а.с. 43 т. 1) та 3) відомість наявності основних засобів на 01.08.2017р. (а.с. 44 т. 1).

При цьому, згідно відомості наявності основних засобів на 01.08.2017р. сума в розмірі 50 000,00грн. визначена як залишкова, ліквідаційна вартість тепловоза ТЕП70 № 089.

Також у заяві про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача балансової вартості тепловоза ТЕП70 № 089 (вх. № 9478 від 11.10.2018р.), у задоволенні якої суд відмовив, позивач зазначає, що відповідно до висновку Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ "Укрзалізниця" балансова вартість у розмірі є залишковою, ліквідаційною та не враховує вартість чорних та кольорових металів тепловозу ТЕП70 № 089 у вигляді металобрухту.

Інших документальних доказів на підтвердження балансової вартості неповернутого тепловозу матеріали справи не містять.

З огляду на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру балансової вартості неповернутого тепловоза, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 50 000,00грн. балансової вартості неповернутого тепловоза задоволенню не підлягають.

Одночасно суд звертає увагу, що постановою господарського суду Полтавської області від 06.12.2018р. відповідача - ПАТ "Теповозоремонтний завод" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру згідно Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатором підприємства-банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2 з наданням йому повноважень відповідно до положень зазначеного Закону.

За приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідація - це припинення суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення в порядку цього Закону вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення здійснює певні повноваження, зокрема, приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 8, ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Індивідуально визначене майно, що належить банкруту на підставі речових прав, крім права власності і господарського відання, не може бути включене до складу ліквідаційної маси.

Майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

З аналізу вищезазначених норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" слідує, майно, яке не належить банкруту на праві власності, не може бути включене до складу ліквідаційної маси банкрута з метою його подальшої реалізації і в ході ліквідаційної процедури підлягає поверненню ліквідатором їх власникам.

Відповідно до п. 5.3. Договору № П/Т-081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КРП тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 від 25.06.2008р., позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф у розмірі 50 % вартості невиконаних робіт, що становить 22 500,00грн. з розрахунку, що вартість неякісно виготовленого регулятора обертів дизеля СУДМ-01 № 37 становить 45 000,00грн.

Щодо позовних вимог в цій частині суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати грошові зобов'язання, в т. ч. зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абз. 4 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 12.03.2013р. у справі № 29/5005/16170/2011 та від 01.10.2013р. у справі № 28/5005/3240/2012.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.07.2012р. у справі № 18/1247/12 про банкрутство ПАТ "Теповозоремонтний завод", суд дійшов до висновку, що нарахування штрафу суперечить приписам ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 22 500,00грн. задоволенню не підлягають.

В позовній заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача непогашеної частини збитків за простій гарантійного тепловозу у розмірі 500,00грн.

В обґрунтування нарахування збитків позивач посилається на п. 7.4 Договору № П/Т-081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КРП тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 від 25.06.2008р., яким визначено, що з метою погашення збитків Замовника від простою гарантійних тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 при виході із ладу по вині Виконавця, він сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% ціни ремонту об'єкту за кожний день простою по усуненню недоліків, але не більше 5% вартості ремонту вузла та агрегату.

Позивач зазначає, що частково збитки позивача від простою тепловоза були виставлені та погашені відповідачем у 2009 році, при оплаті претензії № НРП - 04/1294 від 12.08.2009р. (всього на суму 1750,00грн.), решта становить 500,00грн. і підлягає сплаті відповідачем.

Також в обґрунтування заявлених вимог в частині стягнення збитків позивач зазначає, що позивач позбавлений права використовувати власний тепловоз балансовою вартістю 50 000,00грн., за капітальний ремонт в обсязі КРП якого він сплатив відповідачу 2 894 400,00грн. Подальше перебування тепловозу на території відповідача у розібраному стані без проведення гарантійного ремонту та без забезпечення належної охорони, на думку позивача, створює загрозу остаточного розкрадання його вузлів, агрегатів та запасних частин, фактичного невиконання рішення суду. В тому технічному стані, що перелічений в актах звірок за 2016 т 2017 роки, використовуватися за призначенням тепловоз не може. Фактична втрата позивачем тепловозу та грошових коштів, сплачених за його ремонт, є, на думку позивача, реальними збитками в розумінні згідно ст. 22 Цивільного кодексу України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача непогашеної частини збитків за простій гарантійного тепловозу у розмірі 500,00грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Згідно зі ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Таким чином, саме позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

В обґрунтування факту понесення збитків позивач зазначав, що він сплатив відповідачу розмірі 2 894 400,00грн., що становить вартість капітального ремонту тепловоза. Матеріалами справи дійсно підтверджується сплата позивачем 2 894 400,00грн. Проте, як зазначено вище, вказані кошти становить вартість проведеного відповідачем капітального ремонту тепловоза згідно договору, який, відповідачем, як було встановлено судом, був виконаний у повному обсязі.

В подальшому, як встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 09.11.2010 р. у справі № 5/170, між сторонами виникли правовідносини щодо гарантійного ремонту тепловоза.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що гарантійний ремонт тепловоза проведений ним самостійно, доказів понесення позивачем витрат, пов"язаних з гарантійним ремонтом тепловозу матеріали справи не містять. Натомість, позивачем надано докази направлення тепловоза на гарантійний ремонт відповідачу - ПАТ "Тепловозоремонтний завод", який за умовами Договору, виконується за власні кошти відповідача .

Також в обґрунтування заявлених вимог в частині стягнення збитків позивач зазначає, що позивач позбавлений права використовувати власний тепловоз балансовою вартістю 50 000,00грн.. Проте, як було встановлено судом вище, належних та допустимих доказів на підтвердження розміру балансової вартості тепловоза позивачем суду не надано.

Пунктом 7.4 Договору № П/Т-081167/НЮ на капітальний ремонт КР-2, КРП тепловозів ТЕП-70 та модернізацію тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 від 25.06.2008р. встновлено, що з метою погашення збитків Замовника від простою гарантійних тепловозів ТЕП-70, 2ТЕ-116 при виході із ладу по вині Виконавця, він сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% ціни ремонту об'єкту за кожний день простою по усуненню недоліків, але не більше 5% вартості ремонту вузла та агрегату.

Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів понесення збитків, завданих простоєм.

Будь яких інших доказів, у т.ч., насамперед належних доказів в підтвердження наявності всіх умов у сукупності для настання цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків, позивачем не надано. Умови у їх сукупності для настання цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню збитків не доведено.

З огляду на зазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків, внаслідок їх недоведеності.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено до суду клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, щодо якого суд зазначає таке.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України ).

Частинами 3-5 ст.267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови "Про судове рішення" №14 від 18.12.2009р., встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом визнано недоведеними, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 14.03.2019р.

Суддя О.О. Ореховська