ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2019 р. Справа№ 910/4907/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

представники учасників справи:

від позивача: Пата С.П.;

від відповідача-1(скаржника): Лисюк О.Г.;

від відповідача-2: не з'явилися;

від третьої особи-1: не з'явилися;

від третьої особи-2: Дяченко В.С.;

від третьої особи-3: Цуканова С.Г.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 05.10.2018

у справі №910/4907/13 (Головуючий суддя Картавцева Ю.В.

судді: Князьков В.В., Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко - Україна"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:

1) Публічне акціонерне товариство "Омега Банк"

2) Державна іпотечна установа

3) Державна організація (Установа, заклад) Фонд гарантування

вкладів фізичних осіб

про стягнення 15 182 816, 67 доларів США,

що еквівалентно 199 109 158, 29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "СВЕДБАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО ІНВЕСТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО-Україна" про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008 у сумі 13752195,41 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.03.2013 еквівалентно 109921297,91 грн. та складається з : простроченої заборгованості по кредиту - 12 040 530,00 доларів США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 729 543,34 доларів США, пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 37 708,58 доларів США, пені за несвоєчасну сплату основної суми кредиту - 944 500,35 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем-1, як позичальником, всупереч ст. 525, 526, 530, 1046, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та умов укладеного кредитного договору №837 К-Н від 20.08.2008 не було повернуто у визначений строк суму кредиту та не сплачено проценти за користування кредитними коштами, внаслідок чого допущено прострочення виконання зобов'язань, що є підставою для стягнення суми боргу, процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне погашення суми боргу та процентів. Крім того, оскільки за договором поруки № 359-І-Н від 20.08.2008 відповідач-2 виступив поручителем перед позивачем за виконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008, позивач з посиланням на приписи ст. 553, 554, 543 Цивільного кодексу України просив стягнути солідарно з відповідачів заявлені до стягнення показники.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2013 замінено найменування позивача на Публічне акціонерне товариство "Омега банк".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2013 здійснено заміну позивача у справі № 910/4907/13 - Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк".

23.09.2014 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої сума позовних вимог складає 15182816,67 доларів США, що еквівалентно 199109158,29 грн.

За наслідками судового засідання 09.10.2014, судом задоволено заяву позивача від 23.09.2014 про збільшення розміру позовних вимог та прийнято її до розгляду, внаслідок чого позовними вимогами позивача є: стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008 у сумі 15 182 816,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.09.2014 еквівалентно 199 109 158,29 грн. та складається з : простроченої заборгованості по кредиту - 12 040 530,00 доларів США (гривневий еквівалент - 157 900 858,96 грн.), заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 2 107 588,62 доларів США (гривневий еквівалент - 27 639 153,21 грн.), пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 137 515,62 доларів США (гривневий еквівалент - 1 803 359,24 грн.), пеня за несвоєчасну сплату основної суми кредиту - 897 182,43 долари США (гривневий еквівалент - 11 765 750,87 грн.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі 3 910/4907/13 позов задоволено повністю:

- стягнуто солідарно з ТОВ «Ніко Інвест» та ТОВ «Ніко-Україна» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 12040530 (дванадцять мільйонів сорок тисяч п'ятсот тридцять) дол. США 00 центів, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2107588 (два мільйони сто сім тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) дол. США 62 центи, пеню за прострочення повернення кредиту у розмірі 897182 (вісімсот дев'яносто сім тисяч сто вісімдесят два) дол. США 43 центи та пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 137515 (сто тридцять сім тисяч п'ятсот п'ятнадцять) дол. США 62 центи.

- стягнуто з ТОВ «Ніко Інвест» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 34410 (тридцять чотири тисячі чотириста десять) грн. 00 коп.;

- стягнуто з ТОВ «Ніко-Україна» на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 34410 (тридцять чотири тисячі чотириста десять) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність та обсяг заборгованості відповідача 1 по кредиту за Кредитним договором у розмірі 12040530,00 дол. США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2107588,62 дол. США підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Доказів сплати позивачу грошових коштів у вказаному розмірі сторонами - не надано, що є підставою для нарахування та стягнення пені за прострочення повернення кредиту у розмірі 897182,43 дол. США та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 137515,62 дол. США . Крім того, оскільки кредитор у зобов'язанні, що виникло за Кредитним договором та Договором поруки, звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом у межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, порука відповідача-2 щодо зобов'язань відповідача-1 за Кредитним договором є чинною, у зв'язку з чим судом першої інстанції задоволено позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за кредитом у розмірі 12040530,00 дол. США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2107588,62 дол. США, пені за прострочення повернення кредиту у розмірі 897182,43 дол. США та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 137515,62 дол. США.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" - звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення про задоволення позовних вимог порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору щодо присудження до стягнення грошових сум.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи та відсутність в судовому засіданні 05.10.2018 представників відповідача-2, третьої особи, чим порушено принцип рівності учасників удового процесу. Крім того, в оскаржуваному судовому рішенні взагалі не встановлено в якому розмірі підтверджується розмір пені, нарахованої ПАТ «Дельта Банком» за прострочення сплати суми кредитних коштів, процентів за кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008 та яка саме сума відсотків за користування кредитними коштами має бути нарахована, для чого необхідним було призначення додаткової економічної експертизи. Також скаржник наголошував на тому, що судом першої інстанції допущено порушення вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» в частині нарахування пені.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/4907/13 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 розподілено для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4907/13 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018, призначено справу до розгляду в судовому засіданні 20.12.2018.

28.11.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовано обставини що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам. Зокрема, Фонд наголошував на тому, що судом першої інстанції встановлені обставини справи та досліджено всі докази щодо наявної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" та обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, а також пені за прострочення повернення кредиту та пені за прострочення сплати процентів.

30.11.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовано обставини що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам. Зокрема, ПАТ «Дельта Банк» вказував на те, що з 09.09.2016, тобто з моменту надходження до суду першої інстанції з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку судово-економічної експертизи № 7023/16-45 від 31.08.2016, клопотання про необхідність проведення додаткової судової експертизи не заявлялось жодною із сторін. Згідно з висновком експерта, станом на 09.11.2012 встановлено наявність заборгованості (основного боргу) за кредитним договором загалом у розмірі 12 040 530,00 доларів США. Крім того, до матеріалів справи було додано всі належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують суми заявлених позивачем вимог щодо заборгованості по тілу кредиту та процентам, а спростувань щодо сум складових заборгованості (контррозрахунку) - скаржником не наведено. Також позивач в обґрунтування заперечень наголошував на тому, що:

- нарахування пені за кредитним договором на вирішення експерту судом не ставилось, відтак, є безпідставними доводи скаржника про те, що призначення додаткової експертизи до винесення рішення було необхідним для встановлення об'єктивності та правильності нарахування пені та процентів;

- згідно пункту 6.1 розділу 6 кредитного договору сторонами передбачено порядок нарахування пені в розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією, зазначеної у п. 1.4 договору, що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожен день прострочення, при цьому кількість днів року приймається рівною 360 дням, у відповідності до чого і було розраховано заявлені до стягнення (з урахуванням уточнень) показники: пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 137 515,62 доларів США (гривневий еквівалент - 1 803 359,24 грн.), пеня за несвоєчасну сплату основної суми кредиту - 897 182,43 долари США (гривневий еквівалент - 11 765 750,87 грн.);

- суд наділений правом стягнути пеню в іноземній валюті, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 по справі № 752/13877/15-ц (6-211цс17);

- судом першої інстанції було дотримано принцип рівності сторін, а учасників справи належним чином проінформовано про розгляд справи.

03.12.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовано обставини що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам.

Також, через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державної іпотечної установи - надійшли пояснення щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018, в яких третя особа вказувала, що:

- судом першої інстанції не враховано висновок судово-економічної експертизи, в якій не встановлено розмір суми пені, нарахованої позивачем за прострочення повернення кредитних коштів;

- суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо розміру заборгованості відповідача-1 та відповідача - 2 за кредитним договором;

- надані ПАТ «Дельта Банк» виписки по особовим рахункам відповідача-1 за період з 18.06.2013 по 01.09.2014, які складені ПАТ «Дельта Банк» не мають обов'язкових реквізитів, які передбачені Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 04.07.2018 № 75.

Крім того, Державна іпотечна установа вказувала на те, що між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського рахунка від 27.02.2013 № 26/995-070, в забезпечення виконання якого між Державною іпотечною установою (заставодержатель) та ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) укладено договір застави майнових прав від 04.02.2015 № Д-2/2015, за умовами якого заставодавець надав в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за договорами кредитної лінії, зокрема за кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008. В подальшому, 04.02.2015 між Державною іпотечною установою (заставодержатель) та ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за № 35, пунктом 1.2 якого визначено, що первісний кредитор (ПАТ «Дельта Банк») відступає, а заставодержатель набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору. Пунктом 2.2 договору відступлення встановлено, що незалежно від випадків, передбачених пунктом 2.1 договору відступлення, пункт 1.2 набирає сили в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення баку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення). Відповідно до постанови Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних» в ПАТ «Дельта Банк» була введена тимчасова адміністрація. Отже, у зв'язку з настанням обставин, передбачених пунктом 2.1.1 договору застави, укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Дельта Банк», та п. 2.2 договору відступлення, укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Дельта Банк», Державна іпотечна установа в порядку ст. ст. 512 , 514 Цивільного кодексу України набула права вимоги (права кредитора), зокрема за кредитним договором від 20.08.2008 № 837 К-Н. Проте, судом першої інстанції необґрунтовано ухвалою від 21.06.2018 відмовлено у задоволенні заяви про заміну позивача його правонаступником у спірних правовідносинах - Державною іпотечною установою.

11.12.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/4907/13 до вирішення спору у справі № 910/7084/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про визнання недійсним договору застави майнових прав № Д-2/2015 від 04.02.2015, договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2015 від 04.02.2015, застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін у попередній стан, та за зустрічним позовом Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними.

11.12.2018 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" надійшло клопотання про призначення у справі № 910/4907/13 додаткової судово-економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання стосовно загального розміру заборгованості відповідача-1 за кредитним договором станом на 17.06.2013, розміру простроченої заборгованості за сумою кредиту заборгованості за процентами за користування кредитом, розмір пені за період з 03.03.2014 по 01.09.2014 за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасне погашення процентів.

20.12.2018 розгляд справи №910/4907/13 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 - не відбувся.

У зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, здійснити розгляд справи у визначеному складі суду - неможливо.

Враховуючи положення п.17.4 ч.17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, п.п. 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та у зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному, розпорядженням №09.1-08/702/18 від 20.12.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/4907/13.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.12.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 прийнято справу №910/4907/13 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Пашкіна С.А., розгляд справи призначено в судовому засіданні 07.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 25.02.2019, про що присутні представники учасників справи повідомлені під розписку, яка наявна в матеріалах справи.

20.02.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи розрахунок заборгованості за процентами за період з 18.06.2013 по 01.09.2014 із виокремленням розрахунку ставки LIBOR.

22.02.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшли письмові заперечення на клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" про зупинення провадження у справі № 910/4907/13, в яких позивач наголошував на необгрунтованості та безпідставності заявленого клопотання з огляду на те, що справа № 910/7084/16 - є вирішеною і судові рішення по ній набрали законної сили.

22.02.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшли письмові заперечення на клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" про призначення у справі додаткової судово-економічної експертизи, в яких позивач наголошував на необгрунтованості та безпідставності заявленого клопотання з огляду на те, що в матеріалах справи наявні всі належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують суми заявлених позивачем вимог щодо заявленої заборгованості як по тілу кредиту, так і процентів та пені.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 07.03.2019, про що присутні представники учасників справи повідомлені під розписку, яка наявна в матеріалах справи.

В судовому засіданні 07.03.2019 представник скаржника (відповідача-1) підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 07.03.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник Державної іпотечної установи в судовому засіданні 07.03.2019 надав пояснення по суті спору та апеляційної скарги.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні 07.03.2019 надав пояснення по суті спору та апеляційної скарги.

Відповідач-2 в судове засідання 07.03.2019 представників не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду заяв та клопотань не подавав.

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ПАТ «Омега Банк» в судове засідання 07.03.2019 представників не направила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду заяв та клопотань не подавала.

У відповідності до п.9 ч.1 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неявка представників відповідача-2 та ПАТ «Омега Банк» в судове засідання 07.03.2019 - не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Омега банк" (позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" (відповідач 1, позичальник) було укладено кредитний договір № 837 К-Н (далі - Кредитний договір).

Згідно з п. 1.1. Кредитного договору банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі, на строк та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії (кредитна лінія), сплатити проценти за користування кредитною лінією та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що розмір кредитної лінії: 20250000,00 дол. США, який змінюється відповідно до графіку, наведеного в додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору строк користування кредитною лінією: з 20.08.2008 по 20.08.2015 включно з урахуванням графіку.

Як передбачено п. 1.4. Кредитного договору, плата за користування кредитною лінією у вигляді процентів становить: проценти за користування кредитними коштами розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі LIBOR + 7% річних, починаючи з 3-го місяця отримання першого траншу, за умови, якщо обсяг щомісячних надходжень від реалізації продукції, надання послуг, виконання робіт на поточні рахунки (кредитовий оборот по рахунках) позичальника, відкритих в ВАТ "Сведбанк" за попередній місяць, складає розмір пропорційно заборгованості по кредитам ВАТ "Сведбанк" в кредитному портфелі позичальника.

П. 1.4.1. Кредитного договору визначено, що LIBOR - фіксована індикативна ставка LIBOR, яка розраховується як середньоарифметичне значення індивідуальних процентних ставок пропозицій ресурсів банків - членів Британської Банківської Асоціації; фіксується на 11:00 год. по Лондонському часу для визначення валюти і строків кредитування; при виконанні даного договору ставка LIBOR визначається по даних РЕЙТЕРС на відповідну дату.

За базовий LIBOR сторони приймають ставку LIBOR на строк в 6 місяців. Процентний період - строк, протягом якого при розрахунку процентів за користування кредитною лінією застосовується базовий LIBOR, та складає 6 місяців. При цьому, перший процентний період починається з дати підписання цього договору; кожний наступний процентний період починається з дня, що слідує за останнім днем попереднього процентного періоду; якщо будь-який процентний період закінчуватиметься у день, що не є банківським днем, такий процентний період продовжується до наступного банківського дня.

Протягом кожного процентного періоду застосовується процентна ставка, що визначається за даними системи РЕЙТЕРС за 2 банківські дні до дати початку процентного періоду (у разі відсутності даних в системі РЕЙТЕРС за 2 банківські дні до дати початку процентного періоду до розрахунку приймаються останні дані, що визначені системою РЕЙТЕРС) (п. 1.4.2.).

LIBOR + 7,5% річних у разі порушення умов п. 1.4.1., 1.4.6. цього договору (п. 1.4.3.).

Діюча ставка, визначена п. 1.4.1.-1.4.3. + 2% річних у разі порушення кожної з умов п. 5.1.5., 5.1.6., 5.1.7., 7.1.10., 7.1.11., 7.1.12., 7.1.13., 7.1.14., 7.1.15 цього договору (п. 1.4.4.).

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору проценти за користування кредитною лінією нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленої згідно з п. 1.4. цього договору, з дня надання кредитної лінії до моменту фактичного повернення кредитної лінії (в тому числі і за період прострочення погашення кредитної лінії). При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитною лінією. Проценти нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитною лінією на суму щоденного залишку заборгованості за кредитною лінією. Якщо день надання та повернення кредитної лінії співпадають, проценти за користування кредитною лінією нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитною лінією.

Проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком виходячи з умов тривалості року 360 днів та фактичної кількості днів у місяці (п. 3.2. Кредитного договору).

Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору проценти за користування кредитною лінією сплачуються щомісячно до 05 числа включно за попередній місяць (з 09:00 год. до 18:00 год.) і на дату повернення кредитної лінії.

Пунктом 4.1. Кредитного договору встановлено, що погашення заборгованості за кредитною лінією здійснюється по 20.08.2015 включно у відповідності зі змінами розміру кредитної лінії, встановленими у графіку. При цьому, при зміні розміру кредитної лінії відповідно до Графіку строком погашення заборгованості за кредитною лінією, що перевищує розмір кредитної лінії, встановлений на наступний термін користування нею, є день, що передує дню, з якого починає діяти новий розмір кредитної лінії відповідно до Графіку. Проценти, нараховані за останній період користування кредитною лінією, сплачуються одночасно з погашенням кредитної лінії у відповідності до п.п. 1.2., 1.3.

Згідно з п. 6.1. Кредитного договору, у випадку ненадходження на рахунок банку суми заборгованості за кредитною лінією та процентів в строки, визначені у п.п. 1.3., 3.3., 3.4., 4.1., 7.5., 7.6., 8.1. та 8.2. цього договору, позичальник незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язань за цим договором, сплачує банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією, зазначеною у п. 1.4., що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення, при цьому кількість днів року приймається рівно 360 дням. Пеня сплачується у національній валюті України по курсу НБУ на день сплати.

Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов'язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобов'язань за цим договором при настанні наступних обставин: якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.3. та/або п. 7.5. та/або 7.6. цього договору, та/або при невиконанні додаткових зобов'язань позичальника, передбачених п.п. 5.1.5.-5.1.7. та/або 7.1.1.-7.1.15 цього договору (пп. 8.1.1.).

При настанні обставин, встановлених у п.п. 8.1.1.-8.1.5. цього договору строк виконання позичальником своїх зобов'язань (повернення коштів, одержаних в рахунок кредитної лінії, сплата процентів за користування ними) за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на десятий банківський день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у порядку, передбаченому цим пунктом договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення (п. 8.1. Кредитного договору).

Додатком №1 до Кредитного договору сторонами погоджено графік зниження ліміту кредитної лінії.

З урахуванням змісту укладеного Кредитного договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, банком на виконання зобов'язання за Кредитним договором було надано відповідачу-1 кредитні кошти у загальному розмірі 12100000,00 дол. США, із яких відповідачем-1 було повернуто банку 59470,00 дол. США, що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача-1 та відображено у розрахунку, наданому позивачем, відтак, сума неповернутого банку кредиту становить 12 040 530,00 дол. США.

Також, на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2014, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок експерта № 7023/16-45 від 31.08.2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи у господарській справі № 910/4907/13, на вирішення якої судом було постановлено зокрема, питання розміру простроченої заборгованості за основною сумою кредиту за кредитним договором.

Так, у висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7023/16-45 від 31.08.2016 зазначено, що проведення експертного дослідження доручено Полєннікову М.О. - судовому експерту 4 класу лабораторії економічних досліджень, який має вищу економічну освіту, освітньо - кваліфікаційний рівень «спеціаліст», кваліфікацію судового експерта за спеціальностями 11.1 «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності», 11.2 «Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій», 11.3 «Дослідження документів фінансово-кредитних операцій», свідоцтво № 239-11 від 01.12.2011, видане ЕКК КНДІСЕ, дійсне до 01.12.2016, стаж експертної роботи з 2011 року; експерта попереджено про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків за ст. ст. 384 та 385 КК України. Крім того, у висновку експерта наведено перелік матеріалів, які були використані експертом та викладено дослідження, які проводились експертом.

Частинами 1 та 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частинами 6-8 статті 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім'я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

З урахуванням приписів ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції приймає в якості належного та допустимого доказу висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31.08.2016 №7023/16-45, відповідно до якого експертом за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31.08.2016 №7023/16-45, станом на 09.11.2012 вбачається заборгованість позичальника за кредитом (основною сумою кредиту) у розмірі 12 040 530,00 дол. США.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, за користування відповідачем-1 кредитом за Кредитним договором позивачем було нараховані проценти, зокрема, за період з 01.07.2012 по 01.09.2014 у загальному розмірі 2107588,62 дол. США., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позичальника та відображено у долученому позивачем розрахунку заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом (детальний розрахунок поданий позивачем 01.12.2016 та 16.02.2017).

12.09.2012 АТ "Сведбанк" було здійснено направлення відповідачеві-1 вимоги про дострокове повернення кредиту з тих підстав, що станом на 27.08.2012 заборгованість позичальника перед банком з повернення грошових коштів, одержаних в рахунок кредитної лінії, складає 12040530,00 дол. США., в тому числі, строкова - 9851338,00 дол. США, прострочена - 2189192,00 дол. США.; станом на 27.08.2012 заборгованість позичальника перед банком зі сплати процентів за користування кредитними коштами складає 189086,68 дол. США., в т.ч. строкова - 89974,50 дол. США., прострочена - 101112,18 дол. США.

20.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Омега банк" (позивач, банк), Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко-Україна" (відповідач-2, поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" (відповідач-1, позичальник) було укладено договір поруки №359 1-Н (далі - Договір поруки), пунктом 1 якого встановлено, що поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику в межах кредитної лінії, що не поновлюється, згідно з кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008, у сумі 20250000,00 дол. США строком по 20.08.2015 включно.

Пунктом 2 Договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою коштів, фактично наданих в рахунок кредитної лінії згідно з основним зобов'язанням, нарахованими процентами, пенею, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов'язанням (п. 3 Договору поруки).

Згідно з п. 11 Договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

З урахуванням змісту укладеного Договору поруки, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поруки.

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.11.2012 ПАТ "Сведбанк" здійснило направлення на адресу відповідача-2 вимоги про виконання порушеного зобов'язання, згідно з якою повідомило відповідача-2, як поручителя, про невиконання відповідачем-1, як позичальником, зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим вимагало у відповідача-2 протягом одного дня з моменту отримання вимоги виконати зобов'язання за Кредитним договором шляхом сплати заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 12040530,00 дол. США, заборгованості по процентам у розмірі 411811,37 дол. США, пені у розмірі 415547,48 дол. США.

18.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Омега Банк", як продавцем та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", як покупцем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі - продажу прав вимоги від 18.06.2013 продавець (Публічне акціонерне товариство "Омега Банк") цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю (Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк"), а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх та сплатити загальну купівельну ціну.

Права вимоги переходять від продавця до покупця та обов'язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги (п. 2.3 договору купівлі - продажу прав вимоги від 18.06.2013).

Згідно з п. 7.5 договору купівлі - продажу прав вимоги від 18.06.2013, всі додатки та договори про внесення змін (додаткові договори) до цього договору складають його невід'ємну частину. Додатком 1 до цього договору є перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги.

На виконання пункту 2.3 договору купівлі - продажу прав вимоги від 18.06.2013, між продавцем та покупцем складено Акт приймання-передачі прав вимоги, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені в Додатку до цього Акту, що посвідчує факт здійснення відступлення.

Згідно Додатку 1 до договору купівлі - продажу прав вимоги від 18.06.2013, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" набуло право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" по зобов'язаннях, що виникли на підставі Кредитного договору № 837 К-Н від 20.08.2008, а також договорів укладених на його забезпечення.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведених приписів чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за договором купівлі-продажу прав вимоги № 1 від 18.06.2013 Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" відступило Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" право вимоги сплати грошових коштів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" по зобов'язаннях, що виникли на підставі Кредитного договору № 837 К-Н від 20.08.2008, а також договорів укладених на його забезпечення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2013 здійснено заміну позивача у справі № 910/4907/13 - Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк".

27.02.2013 між ПАТ "Дельта Банк" (банк) та Державною іпотечною установою (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 26/995-070, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 (далі - рахунок) та отримує плату за обслуговування рахунка згідно з тарифами Банку на банківські послуги, які доведені Клієнту в момент підписання цього договору.

04.02.2015 з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку № 26/995-070, між Банком, як заставодавцем, та Державною іпотечною установою (надалі - Установа), як заставодержателем, укладено договір застави майнових прав №Д-2/2015 (надалі - Договір застави), за умовами якого заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за договорами: від 30.11.2010 № ВКЛ-2005191, укладеному з ТОВ "АТЛ"; від 14.02.2008 № 07/08, укладеному з ПАТ "Автокраз"; від 20.08.2008 № 837К-Н, укладеному з ТОВ "Ніко Інвест", детальна інформація щодо яких та структура забезпечення наведена у Додатку №1 до цього договору (далі - майнові права).

Згідно з п. 2.2.1 договору застави, у разі невиконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку або в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення), заставодержатель набуває прав вимоги за договорами, наведеними у Додатку №1 до цього договору, переважно перед іншими кредиторами, відповідно до Закону України "Про заставу" та (або) Цивільного кодексу України та (або) цього договору та (або) договору відступлення прав вимоги (у разі його укладання).

Відповідно до п. 4.1 договору застави, одночасно з цим договором укладається договір відступлення права вимоги з відкладальними умовами.

04.02.2015 між Державною іпотечною установою, як новим кредитором, та ПАТ "Дельта Банк", як первісним кредитором, укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2015, при цьому сторони уклали цей договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав № Д-2/2015 від 04.02.2015, що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань первісного кредитора за договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013.

Згідно з п.1.2 договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК".

03.04.2015 до суду першої інстанції від Державної іпотечної установи надійшла заява про заміну позивача його правонаступником - Державною іпотечною установою з тих підстав, що установа набула права вимоги за Кредитним договором у зв'язку з настанням обставин, передбачених п. 2.11. Договору застави.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що у квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи про визнання недійсними договору застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015, договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-2.1/2015 від 04.02.2015, за яким порушено провадження у справі № 910/7084/16.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/7084/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.07.2018, первісний позов ПАТ «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про визнання недійсним договору застави майнових прав № Д-2/2015 від 04.02.2015, договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2015 від 04.02.2015, застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін у попередній стан- задоволено повністю; у задоволенні зустрічного позову Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними - відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/7084/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.07.2018, зокрема, визнано недійсним Договір застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №34, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою; визнано недійсним Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-2.1/2015 від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №35, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 було відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи-2 про заміну позивача його правонаступником.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведена ухвала підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, що передбачено п. 26 ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, і Державна іпотечна установа не позбавлена права відповідного оскарження у встановленому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув відповідний господарський спір в межах заявлених позовних вимог та ухвалив відповідне рішення, яке оскаржено відповідачем-1 шляхом подання відповідної апеляційної скарги, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції здійснює розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги відповідача-1, що узгоджується з приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що в обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав про невиконання відповідачем-1 обов'язку з повернення кредиту за Кредитним договором та сплати процентів, у зв'язку з чим просив стягнути солідарно з відповідача-1, як позичальника, та відповідача-2, як поручителя, заборгованість за кредитом у розмірі 12040530,00 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 2107588,62 долари США, пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 897182,43 долари США, пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 137515,62 долари США (згідно з заявою про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята до розгляду).

Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що розмір кредитної лінії: 20250000,00 дол. США, який змінюється відповідно до графіку, наведеного в додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору, строк користування кредитною лінією: з 20.08.2008 по 20.08.2015 включно з урахуванням графіку.

Матеріалами справи підтверджується, що банком на виконання зобов'язання за Кредитним договором було надано відповідачу-1 кредитні кошти у загальному розмірі 12100000,00 дол. США, із яких відповідачем-1 було повернуто банку 59470,00 дол. США, що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача-1 та відображено у розрахунку, наданому позивачем, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку що сума неповернутого банку кредиту становить 12 040 530,00 дол. США, що також підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7023/16-45 від 31.08.2016.

Пунктом 1.4. Кредитного договору визначено, що плата за користування кредитною лінією у вигляді процентів становить: проценти за користування кредитними коштами розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі LIBOR + 7% річних, починаючи з 3-го місяця отримання першого траншу, за умови, якщо обсяг щомісячних надходжень від реалізації продукції, надання послуг, виконання робіт на поточні рахунки (кредитовий оборот по рахунках) позичальника, відкритих в ВАТ "Сведбанк" за попередній місяць, складає розмір пропорційно заборгованості по кредитам ВАТ "Сведбанк" в кредитному портфелі позичальника.

LIBOR - фіксована індикативна ставка LIBOR, яка розраховується як середньоарифметичне значення індивідуальних процентних ставок пропозицій ресурсів банків - членів Британської Банківської Асоціації; фіксується на 11:00 год. по Лондонському часу для визначення валюти і строків кредитування; при виконанні даного договору ставка LIBOR визначається по даних РЕЙТЕРС на відповідну дату (п. 1.4.1. Кредитного договору).

За базовий LIBOR сторони приймають ставку LIBOR на строк в 6 місяців. Процентний період - строк, протягом якого при розрахунку процентів за користування кредитною лінією застосовується базовий LIBOR, та складає 6 місяців. При цьому, перший процентний період починається з дати підписання цього договору; кожний наступний процентний період починається з дня, що слідує за останнім днем попереднього процентного періоду; якщо будь-який процентний період закінчуватиметься у день, що не є банківським днем, такий процентний період продовжується до наступного банківського дня.

Протягом кожного процентного періоду застосовується процентна ставка, що визначається за даними системи РЕЙТЕРС за 2 банківські дні до дати початку процентного періоду (у разі відсутності даних в системі РЕЙТЕРС за 2 банківські дні до дати початку процентного періоду до розрахунку приймаються останні дані, що визначені системою РЕЙТЕРС) (п. 1.4.2.).

LIBOR + 7,5% річних у разі порушення умов п. 1.4.1., 1.4.6. цього договору (п. 1.4.3.).

Діюча ставка, визначена п. 1.4.1.-1.4.3. + 2% річних у разі порушення кожної з умов п. 5.1.5., 5.1.6., 5.1.7., 7.1.10., 7.1.11., 7.1.12., 7.1.13., 7.1.14., 7.1.15 цього договору (п. 1.4.4.).

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору, проценти за користування кредитною лінією нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленої згідно з п. 1.4. цього договору, з дня надання кредитної лінії до моменту фактичного повернення кредитної лінії (в тому числі і за період прострочення погашення кредитної лінії). При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитною лінією. Проценти нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитною лінією на суму щоденного залишку заборгованості за кредитною лінією. Якщо день надання та повернення кредитної лінії співпадають, проценти за користування кредитною лінією нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитною лінією.

Проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком виходячи з умов тривалості року 360 днів та фактичної кількості днів у місяці (п. 3.2. Кредитного договору).

Матеріалами справи підтверджується, що за користування відповідачем-1 кредитом за Кредитним договором позивачем було нараховані проценти, зокрема, за період з 01.07.2012 по 01.09.2014 у загальному розмірі 2107588,62 дол. США., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позичальника та відображено у долученому позивачем розрахунку заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом (детальний розрахунок подано позивачем до матеріалів справи 01.12.2016 та 16.02.2017, і обгрунтовано прийняті судом першої інстанції при визначенні розміру заявлених до стягнення показників).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, проценти за користування кредитною лінією сплачуються щомісячно до 05 числа включно за попередній місяць (з 09:00 год. до 18:00 год.) і на дату повернення кредитної лінії.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, 12.09.2012 АТ "Сведбанк" було здійснено направлення відповідачу-1 вимоги про дострокове повернення кредиту з тих підстав, що станом на 27.08.2012 заборгованість позичальника перед банком з повернення грошових коштів, одержаних в рахунок кредитної лінії, складає 12040530,00 дол. США., в тому числі, строкова - 9851338,00 дол. США, прострочена - 2189192,00 дол. США.; станом на 27.08.2012 заборгованість позичальника перед банком зі сплати процентів за користування кредитними коштами складає 189086,68 дол. США., в т.ч. строкова - 89974,50 дол. США., прострочена - 101112,18 дол. США.

За змістом ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов'язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобов'язань за цим договором при настанні наступних обставин: якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.3. та/або п. 7.5. та/або 7.6. цього договору, та/або при невиконанні додаткових зобов'язань позичальника, передбачених п.п. 5.1.5.-5.1.7. та/або 7.1.1.-7.1.15 цього договору (пп. 8.1.1.).

При настанні обставин, встановлених у п.п. 8.1.1.-8.1.5. цього договору, строк виконання позичальником своїх зобов'язань (повернення коштів, одержаних в рахунок кредитної лінії, сплата процентів за користування ними) за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на десятий банківський день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у порядку, передбаченому цим пунктом договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення (п. 8.1. Кредитного договору).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не було спростовано доводів позивача про невиконання відповідачем-1 обов'язку зі своєчасного повернення наданого кредиту та сплати процентів згідно з графіком погашення та умовами Кредитного договору, у зв'язку з чим строк повернення відповідачем-1 кредиту за Кредитним договором та процентів, належних до сплати банку, з огляду на направлення останнім 12.09.2012 вимоги про дострокове повернення кредиту, - настав 26.09.2012, тобто на десятий банківський день з дня направлення банком позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позичальник (відповідач-1) не у повному обсязі виконав свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 01.09.2014 заборгованість відповідача-1 щодо повернення суми кредиту становить 12 040 530,00 дол. США, а заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом становить 2107588,62 дол. США, розмір заборгованості за вказаними показниками доведений позивачем належними доказами та документально обґрунтований.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості відповідача-1 по кредиту за Кредитним договором у розмірі 12 040 530,00 дол. США та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2 107 588,62 дол. США підтверджуються наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, банківськими виписками по особовим рахункам боржника, за якими обліковувалась як кредитна заборгованість, включаючи період з 10.11.2012 по 17.06.2013, так і по рахункам за якими позивач обліковував відсотки за прострочення сплати за період з 18.06.2013 по 01.09.2014, розрахунками процентів, а також висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 7023/16-45 від 31.08.2016, які в сукупності свідчать про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заявлених до стягнення вищенаведених показників. Належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України сплати позивачу грошових коштів у вказаному розмірі - відповідачами не надано ні суду першої інстанції станом на момент ухвалення рішення, ні суду апеляційної інстанції станом на момент апеляційного розгляду.

Також, позивачем (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) заявлено до стягнення 897 182,43 дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту та 137515,62 дол. США за несвоєчасне погашення процентів за період з 03.03.2014 по 01.09.2014.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.1. Кредитного договору, у випадку ненадходження на рахунок банку суми заборгованості за кредитною лінією та процентів в строки, визначені у п.п. 1.3., 3.3., 3.4., 4.1., 7.5., 7.6., 8.1. та 8.2. цього договору, позичальник незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язань за цим договором, сплачує банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією, зазначеною у п. 1.4., що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення, при цьому кількість днів року приймається рівно 360 дням. Пеня сплачується у національній валюті України по курсу НБУ на день сплати.

Суд апеляційної інстанції перевіривши надані позивачем розрахунки пені, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані розрахунки є обґрунтованими, розраховані з урахуванням строків, ставок та сум нарахувань, у зв'язку з чим пеня, що підлягає сплаті внаслідок невиконання відповідачем-1 зобов'язання з повернення кредиту та несвоєчасного виконання зобов'язання з погашення процентів за кредитом складає 897182,43 дол. США та 137515,62 дол. США, відповідно.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що в оскаржуваному судовому рішенні взагалі не встановлено в якому розмірі підтверджується розмір пені, нарахованої ПАТ «Дельта Банком» за прострочення сплати суми кредитних коштів, процентів за кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008 та яка саме сума відсотків за користування кредитними коштами має бути нарахована, оскільки вказані доводи спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема відповідними розрахунками, і які не спростовані відповідачем-1, а також первинними бухгалтерськими документами, зокрема банківськими виписками по особовим рахункам боржника, за якими обліковувалась як кредитна заборгованість, включаючи період з 10.11.2012 по 17.06.2013, так і по рахункам за якими позивач обліковував відсотки за прострочення сплати за період з 18.06.2013 по 01.09.2014.

Також, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції допущено порушення вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» в частині визначення пені у гривневому еквіваленті - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки згідно з п. 6.1. Кредитного договору, у випадку ненадходження на рахунок банку суми заборгованості за кредитною лінією та процентів в строки, визначені у п.п. 1.3., 3.3., 3.4., 4.1., 7.5., 7.6., 8.1. та 8.2. цього договору, позичальник незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов'язань за цим договором, сплачує банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки за кредитною лінією, зазначеною у п. 1.4., що діє на момент прострочення відповідного платежу від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення, при цьому кількість днів року приймається рівно 360 дням. Пеня сплачується у національній валюті України по курсу НБУ на день сплати.

Тобто, умовами п. 6.1. Кредитного договору визначено, що пеня сплачується у національній валюті України - гривні - за курсом НБУ на день сплати, і позивачем заявлено до стягнення (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 137 515,62 доларів США, визначивши її гривневий еквівалент - 1 803 359,24 грн., та пеню за несвоєчасну сплату основної суми кредиту - 897 182,43 долари США, визначивши її гривневий еквівалент - 11 765 750,87 грн., які розраховані позивачем станом на дату подання заяви про уточнення позовних вимог.

Також, матеріалами справи підтверджується, що 20.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство "Омега банк" (позивач, банк), Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко-Україна" (відповідач-2, поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" (відповідач-1, позичальник) було укладено договір поруки №359 1-Н (далі - Договір поруки), пунктом 1 якого встановлено, що поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику в межах кредитної лінії, що не поновлюється, згідно з кредитним договором №837 К-Н від 20.08.2008, у сумі 20250000,00 дол. США строком по 20.08.2015 включно.

Пунктом 2 Договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою коштів, фактично наданих в рахунок кредитної лінії згідно з основним зобов'язанням, нарахованими процентами, пенею, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов'язанням (п. 3 Договору поруки).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що уклавши Договір поруки, відповідач-2 поручився перед кредитором (позивачем) за виконання боржником (відповідачем-1) своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд апеляційної інстанції встановив, що забезпечене порукою за Договором поруки зобов'язання (повернення кредиту, сплата процентів та пені за Кредитним договором) не є припиненим, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України виконання вказаного зобов'язання боржником шляхом сплати позивачу грошових коштів у заявленому до стягнення розмірі - відповідачами не надано ні суду першої інстанції станом на момент ухвалення рішення, ні суду апеляційної інстанції станом на момент апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами статей 252 та 253 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з п. 11 Договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України, встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що умови Договору поруки про його дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань не свідчать про те, що цим договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 Цивільного кодексу України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України) - не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14..

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції 12.03.2013 (штемпель відділення поштового зв'язку на конверті, у якому позов надійшов до суду першої інстанції).

Крім того, як підтверджується матеріалами справи, 16.11.2012 ПАТ "Сведбанк" здійснило направлення на адресу відповідача-2 вимоги про виконання порушеного зобов'язання, згідно з якою повідомило відповідача-2, як поручителя, про невиконання відповідачем-1, як позичальником, зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим вимагало у відповідача-2 протягом одного дня з моменту отримання вимоги виконати зобов'язання за Кредитним договором шляхом сплати заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 12040530,00 дол. США, заборгованості по процентам у розмірі 411811,37 дол. США, пені у розмірі 415547,48 дол. США.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки кредитор у зобов'язанні, що виникло за Кредитним договором та Договором поруки, звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом у межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, порука відповідача-2 щодо зобов'язань відповідача-1 за Кредитним договором - є чинною, у зв'язку з чим позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за кредитом у розмірі 12040530,00 дол. США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2107588,62 дол. США, пені за прострочення повернення кредиту у розмірі 897182,43 дол. США та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 137515,62 дол. США - є обгрунтованими та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим судом першої інстанції мотивовано ухвалено рішення про задоволення позовних вимог (з урахуванням здійснених уточнень).

Доводи скаржника в обгрунтування підстав скасування оскаржуваного рішення про те, що судом першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи та відсутність в судовому засіданні 05.10.2018 представників відповідача-2, третьої особи, чим порушено принцип рівності учасників удового процесу - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Статтею 7 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Як підтверджується матеріалами справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.10.2018.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 11.09.2018 про призначення судового розгляду на 05.10.2018 направлена учасникам справи за адресами їх місцезнаходження, зокрема:

- відповідачу-1 (ТОВ «Ніко Інвест») ухвала суду була направлена згідно рекомендованого поштового відправлення 801 та вручена представнику товариства за довіреністю, що підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з офіційного сайту «Укрпошта»;

- відповідачу-2 (ТОВ «Ніко-Україна») ухвала суду була направлена згідно рекомендованого поштового відправлення 798 та вручена представнику товариства за довіреністю, що підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з офіційного сайту «Укрпошта»;

- третій особі-1 (Публічне акціонерне товариство "Омега Банк") ухвала суду була направлена згідно рекомендованого поштового відправлення 780 та вручена представнику товариства, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Таким чином, відповідач-1, відповідач-2 та третя особа-1 були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в якому проголошено оскаржуване рішення, а неявка представників зазначених осіб не перешкоджала вирішенню спору по суті судом першої інстанції.

Також, матеріали справи свідчать про те, що 04.10.2018 до відділу діловодства суду першої інстанції від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що директор відповідача-1 перебуває на лікарняному, а тому, у зв'язку з відсутністю інших представників відповідача-1, останній просив суд першої інстанції відкласти розгляд справи.

Суд першої інстанції розглянувши клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, обгрунтовано зазначив, що відповідачем-1 не наведено тих обставин, наявність яких в силу ст. 216 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відкладення розгляду справи. Зокрема, відповідач-1, зазначаючи про перебування керівника на лікарняному, не надав суду першої інстанції жодного доказу в підтвердження таких обставин, у зв'язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано відхилив клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 05.10.2018, за відсутності представників відповідача-1 та третьої особи 1, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні 07.03.2019 судом апеляційної інстанції розглянуто клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" про зупинення провадження у справі № 910/4907/13 до вирішення спору у справі № 910/7084/16 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про визнання недійсним договору застави майнових прав № Д-2/2015 від 04.02.2015, договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2015 від 04.02.2015, застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін у попередній стан, та за зустрічним позовом Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки присутніх представників учасників справи, дійшов висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

П. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд обов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/7084/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.07.2018, первісний позов ПАТ «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про визнання недійсним договору застави майнових прав № Д-2/2015 від 04.02.2015, договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2015 від 04.02.2015, застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін у попередній стан- задоволено повністю; у задоволенні зустрічного позову Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними - відмовлено повністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у справі № 910/7084/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.07.2018, зокрема, визнано недійсним Договір застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №34, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою; визнано недійсним Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-2.1/2015 від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №35, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/7084/16 відмовлено Державній іпотечній установі у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017.

Вказана ухвала Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/7084/16 залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України підстав для обов'язкового зупинення провадження у справі № 910/4907/13, у зв'язку з чим заявлене скаржником клопотання судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставне та необґрунтоване.

Також, в судовому засіданні 07.03.2019 судом апеляційної інстанції розглянуто клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" про призначення у справі № 910/4907/13 додаткової судово-економічної експертизи, на вирішення якої товариство просило поставити питання стосовно загального розміру заборгованості відповідача-1 за кредитним договором станом на 17.06.2013, розміру простроченої заборгованості за сумою кредиту заборгованість за процентами за користування кредитом, розмір пені за період з 03.03.2014 по 01.09.2014 за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасне погашення процентів.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки присутніх представників учасників справи, дійшов висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

П. 2 ч. 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України визначено, що с. Суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Як визначено у ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до п. 1.2.10. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5, далі - Інструкція), додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об'єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Як підтверджується матеріалами справи. на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2014, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок експерта № 7023/16-45 від 31.08.2016 за результатами проведення судово-економічної експертизи у господарській справі № 910/4907/13, на вирішення якої судом було постановлено зокрема, питання розміру простроченої заборгованості за основною сумою кредиту за кредитним договором і відповідно до якого експертом за результатами проведення судово-економічної експертизи станом на 09.11.2012 вбачається заборгованість позичальника за кредитом (основною сумою кредиту) у розмірі 12 040 530,00 дол. США.

Крім того, позивачем було надано до матеріалів справи також надано документи в підтвердження обгрунтування позовних вимог (з урахуванням здійснених уточнень), а саме: детальний розрахунок всіх складових заборгованості, копії первинних документі щодо перерахування коштів на виконання умов Кредитного договору, виписки по особовому рахунку боржника (відповідача-1) за спірний період, які оцінені судом як першої, так і апеляційної інстанції в порядку ст. ст. 73, 74, 76,-79 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, скаржником також не було наведено суду апеляційної інстанції обґрунтованих та законних доводів про те, в чому саме полягає неповнота та неясність наданого за результатами проведення первинної судової експертизи висновку.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для призначення у справі додаткової судової економічної експертизи - відсутні, у зв'язку з чим заявлене скаржником клопотання судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставне та необґрунтоване.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни в апеляційному порядку рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №910/4907/13 - відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 272, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №910/4907/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2018 у справі №910/4907/13 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ніко Інвест".

4. Матеріали справи №910/4907/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк