ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2161/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Богатирьова Олександра Ігоровича, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Нижника Миколи Вікторовича, Київська область, м. Фастів

про стягнення заборгованості

секретар судового засідання О.О.Стаднік

представники:

від позивача - В.М.Бєляєва

від відповідача - С.С.Апонащенко

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Богатирьова Олександра Ігоровича (далі - позивач) б/н від 27.09.2018 року (вх.№2237/18 від 01.10.2018 року) до Фізичної особи-підприємця Нижника Миколи Вікторовича (далі - відповідач) про стягнення 108327,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) №5-02-2018 від 05.02.2018 року, у зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 40500,00 грн. передоплати, 59535,00 грн. штрафу, 6873,90 грн. пені, 725,67 грн. 3% річних та 692,55 грн. інфляційних збитків.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2161/18 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.11.2018 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 13.11.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надіслав.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року відкладено розгляд справи на 11.12.2018 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 10.12.2018 року (вх. №34208/18 від 11.12.2018 року), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначає, що прострочення строків виконання послуг відбулось з вини позивача, оскільки ним не виконано своїх зобов'язань за Договором, зокрема п. 2.1. Договору, яким передбачено, що замовник (позивач) надає виконавцю (відповідачу) всю необхідну інформацію для роботи, текстову і графічну інформацію згідно Додатку №3 (Специфікація №1). Крім того, на думку відповідача, повернення передоплати не передбачено умовами Договору. Також, відповідач зазначає, що ним фактично виконано та передано позивачу (замовнику) роботи на значно більшу суму, ніж оплачена позивачем.

Представник позивача у судовому засіданні 11.12.2018 року повідомив, що ним не отримано відзив на позовну заяву.

Крім того, представниками сторін у судовому засіданні 11.12.2018 року подано спільне клопотання про продовження строків підготовчого засідання на тридцять днів.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2161/18 на тридцять днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 29.01.2019 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 27.12.2018 року (вх. №35304/18 від 29.12.2018 року). У відповіді на відзив позивач посилається на те, що укладений між сторонами Договір є розірваним внаслідок односторонньої відмови позивача, у зв'язку із чим, у відповідача виник обов'язок повернути отримані грошові кошти за ненадані послуги. Також, позивач зазначає, що відповідачем не виконано умови Договору, оскільки Додаток №1 до Договору (Технічне завдання) не сформовано та не надано позивачу на підписання. Позивач вважає, що мети Договору не досягнуто, Акти виконаних робіт не підписано, а проект Технічного завдання надіслано позивачу особою, яка не є учасником Договору після розірвання Договору.

Ухвалою суду від 29.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі №911/2161/18 та призначено розгляд справи по суті на 19.02.2019 року.

До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 18.02.2019 року (вх.№3424/19 від 19.02.2019 року).

У зв'язку із спільним клопотанням сторін у судовому засіданні 19.02.2019 року оголошувалась перерва у розгляді справи по суті до 05.03.2019 року.

До суду від позивача надійшли пояснення щодо заперечень відповідача б/н від 25.02.2019 року (вх.№4098/19 від 28.02.2019 року).

Представник позивача у судовому засіданні 05.03.2019 року позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.03.2019 року проти позову заперечив, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

У судовому засіданні 05.03.2019 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Богатирьовим Олександром Ігоровичем (за договором - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Нижник Миколаєм Вікторовичем (за договором - виконавець) 05.02.2018 року укладено Договір №5-02-2018 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) (далі - Договір), згідно умов п.п. 1.1., 1.2. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати роботи по створенню веб-ресурсу, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, затверджених даним Договором. Мета робіт, що виконуються за даним Договором - здійснення присутності замовника в Інтернеті.

Відповідно до п. 1.3. Договору, перелік виконуваних робіт, вимоги до них, а також строки виконання визначаються на основі Технічного завдання, що є Додатком №1 до даного Договору. Умови Технічного завдання узгоджуються сторонами до початку виконання робіт за даним Договором. Технічне завдання підписується повноваженими представниками сторін у тому ж порядку, що й даний Договір, і є його невід'ємною частиною.

Результатом виконуваних за даним Договором робіт є створення веб-ресурсу, що відповідає меті і вимогам Технічного завдання (п. 1.4 Договору).

Згідно п. 2.1. Договору, протягом 5 робочих днів від дати укладення даного Договору, замовник сплачує виконавцю 30% від суми Договору, згідно Кошторису (Додаток №2) і надає виконавцю всю необхідну для роботи текстову і графічну інформацію, згідно Додатку №3 (Специфікація №1).

Пунктами 4.1. та 4.2. Договору передбачено що, оплата замовником робіт здійснюється згідно затвердженого сторонами переліку робіт, що виконуються. Оплата робіт, які не були включені до Додатку №2, але були виконані на прохання замовника здійснюється на підставі переліку робіт, що оформлюється та погоджується сторонами. Оплата здійснюється у 3 етапи: 30% суми вказаної в переліку робіт (Додаток №2) - сплачується виконавцю замовником не пізніше ніж через 5 робочих днів від дати укладення даного Договору, 40% сплачується виконавцю замовником не пізніше ніж через 5 робочих днів від дати затвердження дизайну головної та внутрішньої сторінки сайту, 30% сплачується виконавцю замовником не пізніше 5 робочих днів після підписання акту виконаних робіт.

Згідно Додатку №3 до Договору (Специфікація №1) (а.с.21), строк виконання робіт за даною Специфікацією становить 50 робочих днів, а вартість робіт згідно Специфікації становить 135000,00 грн. без ПДВ.

Позивачем на виконання умов п. 2.1. Договору 05.02.2018 року перераховано відповідачу 30% передоплати від суми Договору, що становить 40500,00 грн. та підтверджується товарним чеком №1818 від 05.02.2018 року (а.с.22).

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов Договору протягом 10 робочих днів від дати виконання замовником його зобов'язань, передбачених п. 2.1. Договору, не розробив та не надав позивачу для узгодження прототип та технічне завдання сайту. Технічне завдання в електронному вигляді позивачем отримано лише 03.05.2018 року. Оскільки, Технічне завдання не відповідало заявленим вимогам, позивач зазначене Технічне завдання не погодив і не підписав та повідомив відповідача про закінчення співпраці у зв'язку із порушенням відповідачем умов Договору.

Крім того, позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія від 12.07.2018 року (а.с. 23), що підтверджується копією фіскального чеку №3784 від 12.07.2018 року (а.с.24) з вимогою про повернення 40500,00 грн. передоплати за Договором, однак поштове відправлення повернулось на адресу позивача із зазначенням причини - «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 24).

Таким чином, позивач вважає, що відповідач у встановлений Договором строк взяті на себе зобов'язання за Договором про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) №5-02-2018 від 05.02.2018 року не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, що є порушення договірних зобов'язань. Крім 40500,00 грн. передоплати, позивач просить стягнути з відповідача передбачений п. 6.2. Договору штраф за порушення строків виготовлення веб-сайту у сумі 59535,00 грн., 6873,90 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 725,67 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 692,55 грн. інфляційних збитків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України, договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, уклавши договір, сторони зобов'язались за ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України виконувати встановлені договором зобов'язання належним чином та у повному обсязі, тобто, підписуючи договір на запропонованих у ньому умовах, відповідач повинен був оцінювати, як можливість його виконання у встановлений строк, так і невиконання умов договору у встановлений ним строк, що є ризиками господарської діяльності відповідача.

Судом встановлено, що пункт 2.1 Договору передбачає, що замовник протягом 5 робочих днів від дати укладення Договору сплачує виконавцю 30% від суми Договору, згідно Кошторису (Додаток №2) і надає виконавцю всю необхідну для роботи текстову і графічну інформацію згідно Додатку №3 (Специфікація №1), а саме, приклади сайтів, що підходять по оформленню та/або дизайну сайту (п.1.1. Специфікації №1).

Підпунктом 3.2.1. п. 3.2. Договору передбачено, що замовник зобов'язується надати всю необхідну текстову й графічну інформацію для надання виконавцем послуг замовникові в порядку й у терміни, передбачені в даному Договорі і Додатках.

Відповідно до п. 6.1. Договору, замовник зобов'язується надати всі необхідні графічні та текстові матеріали інформаційного характеру, необхідні для виконання робіт за Договором. Виконавець не відповідає за порушення термінів у випадку, якщо вся інформація була надана несвоєчасно замовником.

За укладеним між сторонами Договором обов'язками наділені обидві сторони, однак, як встановлено судом та не спростовано позивачем під час розгляду справи, позивачем не виконано вимоги п. 2.1. Договору, зокрема, не надано відповідачу (виконавцю) текстову і графічну інформацію згідно Додатку №3 (Специфікація №1). Невиконання позивачем - як замовником своїх зобов'язань за договором позбавило відповідача - як виконавця вчасно надати замовнику на узгодження прототип, оскільки згідно п. 3.1. Додатку №3 (Специфікація №1), розробка прототипу головної сторінки сайту, та основних сторінок сайту, розробляється на основі отриманої інформації від замовника. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували надання позивачем відповідачу (виконавцю) текстову і графічну інформацію згідно Додатку №3 (Специфікація №1). Тому, враховуючи положення п. 2.1. Договору, має місце прострочення позивача.

Під час розгляду справи представник відповідача підтвердив той факт, що позивач не надавав йому зазначених у Додатку №3 до Договору №05-02-2018 від 05.02.2018 року документів. Таким чином, підставою прострочення відповідачем строків, передбачених Договором, є неналежне виконання позивачем своїх договірних зобов'язань, зокрема, п. 2.1. Договору.

Відповідач зазначив, що не дивлячись на порушення позивачем умов п. 2.1 Договору він приступив до виконання зобов'язань та 02.03.2018 року направив замовнику прототип сайту (https:wuwx48.axshare.com/#g=1&p=home), відеоогляд з коментарями до прототипу, тексти для сайту, що підтверджується наявними в матеріалах справи електронними листами (а.с.62-107). Тобто, відповідачем надано суду докази, що підтверджують виконання умов Договору, метою якого є присутність замовника в Інтернеті (а.с.10-107), що позивачем не спростовано. Крім того, відповідач зазначає, що позивач ставив перед відповідачем нові завдання та умови, які не передбачені умовами Договору, зокрема, розробка мобільного додатку, контенту (а.с.80, 84), не затверджував фактично надані роботи.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у разі якщо у замовника виникають обґрунтовані зауваження або претензії до виконаних робіт (якості робіт замовника, ухилення від завдання), сторони складають перелік зауважень, що підлягають усуненню виконавцем в строки, передбачені умовами договору.

Відповідач неодноразово повідомляв позивача про необхідність дотримання умов Договору, що підтверджується електронним листуванням між сторонами та зазначав, що ненадання прикладів сайтів, які підходять позивачу (Додаток №3 (Специфікація №1)), позбавляє відповідача можливості надати саме ті послуги, на які він розраховує.

Згідно підпункту 3.3.3. п. 3.3. Договору, якщо у встановлені Договором строки, замовник не погоджує виконану роботу, то виконавець має право призупинити усі роботи до повного затвердження замовником того чи іншого етапу, при цьому строк виконання робіт збільшується на відповідну кількість днів затримки зі сторони замовника.

Відповідно до п. 3.4.2. Договору, замовник має право відмовитись від послуг, які є предметом даного Договору та завчасно, а саме за 7 робочих днів письмово попередивши виконавця і надавши аргументовані пояснення, при цьому в повному обсязі оплатити виконані роботи.

Позивач у відповідності до п. 3.4.2. Договору не відмовлявся від послуг, які є предметом даного Договору та за 7 робочих днів, письмово не попереджав виконавця про таку відмову з наданням аргументованих пояснень. Натомість, надані учасниками справи електронні листи свідчать про те, що між сторонами продовжувалась співпраця та погоджувались умови виконання робіт по створенню веб-ресурсу. Крім того, із змісту листа від 15.05.2018 року вбачається, що позивач погодився підписати акт виконаних робіт на суму 40500,00 грн. за Договором №5-02-2018 від 05.02.2018 року та отримати оплачені роботи (прототип та дизайн сторінок сайту) (а.с.88-89).

При цьому, суд звертає увагу на те, що зі змісту всіх наданих позивачем пояснень вбачається, що він так і не визначився, що є підставою для повернення суми попередньої оплати - не надання послуг за Договором чи те, що такі послуги були не такими, як на те розраховував замовник.

Суд зазначає, що в якості доказів, що підтверджують виконання умов Договору, сторонами надано копії електронних листів, оскільки, як зазначили самі учасники справи, листування відбувалось виключено електронною поштою.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року, передбачено, зокрема п.2.5., що будь-які подані учасниками процесу докази (зокрема, стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Надані копії електронних листів свідчать про те, що сторонами погоджувались умови виконання робіт, виконані роботи та інше, однак у зв'язку із численними зауваженнями позивача сторони не дійшли згоди стосовно конкретних вимог та бачення веб-ресурсу. Зазначені електронні листи свідчать про невизначеність позивача, а також про те, що відповідачем вчинялись дії на задоволення вимог позивача та досягнення позитивного результату.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач приступив до виконання робіт з розробки веб-ресурсу, надавав позивачу результати виконаних робіт шляхом направлення їх електронною поштою. Твердження позивача, що технічне завдання не відповідало вимогам позивача, свідчить про невідповідність поглядів сторін на очікуваний результат надання послуг з розробки сайту, як наслідок невиконання позивачем п. 2.1.Договору.

При цьому, судом враховано, що згідно з договором про надання послуг, важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що ст. 177 ЦК України, серед переліку об'єктів цивільних прав, розглядає послугу, як самостійний об'єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги (правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 30.09.2013 року у справі № 5011-6/14673-2012).

Відтак, з підстав встановлення судом факту отримання позивачем результатів надання послуг з розробки веб-ресурсу суд не вбачає підстав для повернення позивачу сплаченої попередньої оплати за Договором.

Також, в позовній заяві і в претензії б/н від 12.07.2018 року позивач зазначає, що у зв'язку із порушенням та невиконанням відповідачем умов Договору відповідача було повідомлено про закінчення співпраці, однак доказів такого повідомлення матеріали справи не містять та позивачем не надано. Отже, позивач вважає, що Договір про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) №5-02-2018 від 05.02.2018 року є розірваним.

Однак, пунктами 10.5., 10.6. Договору передбачено, що договір може бути достроково розірвано виключно за домовленістю сторін, що оформлюється додатковою угодою, якщо інше не передбачено цим Договором або чинним законодавством України. Сторона, яка має намір розірвати Договір, повинна повідомити про це іншу сторону не менше ніж за 7 робочих днів, у письмовій формі.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. 907 Цивільного кодексу України).

Сторонами порядок і наслідки розірвання Договору, в тому числі і шляхом односторонньої відмови від договору, погоджено в п. 10.5., 10.6. Проте, позивачем не надано доказів дотримання вказаних вимог Договору, а тому, твердження позивача про те, що Договір про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) №5-02-2018 від 05.02.2018 року є розірваним не приймаються судом до уваги у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 621 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

Такої домовленості між сторонами не досягнуто, в судовому порядку Договір не розривався.

Разом з тим, договірні правовідносини між сторонами даного спору не змінились, позивач в установленому законом порядку від Договору не відмовився.

Отже, безпідставним є посилання позивача на доцільність застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Пунктами 3 та 4 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У пункті 43 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008 року «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» роз'яснено, що, відповідно до ч. 1 ст. 616 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. При застосуванні цієї норми слід враховувати, що якщо порушення зобов'язання сталося цілком з вини кредитора, то збитки кредитора слід вважати такими, що завдані внаслідок його власних дій чи бездіяльності, і вони не є результатом порушення його права. Такі збитки не підлягають відшкодуванню згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, навіть якщо відповідно до закону або договору боржник несе відповідальність за порушення зобов'язання незалежно від наявності його вини. Оскільки стягнення неустойки за правовою природою є компенсацією майнових втрат кредитора, що сталися внаслідок порушення його права, у розмірі, що визначається у спрощеному, порівняно із відшкодуванням збитків, порядку, то якщо порушення зобов'язання сталося цілком з вини кредитора у нього не виникає також права на неустойку.

Оскільки, як вже зазначалось судом, порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, позовні вимоги про стягнення з відповідача 59535,00 грн. штрафу, 6873,90 грн. пені, 725,67 грн. 3% річних та 692,55 грн. інфляційних збитків не підлягають задоволенню.

Усі інші твердження та заперечення позивача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Богатирьова Олександра Ігоровича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) б/н від 27.09.2018 року (вх.№2237/18 від 01.10.2018 року) до Фізичної особи-підприємця Нижника Миколи Вікторовича (АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) про стягнення 108327,12 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.03.2019 року.

Суддя Д.Г. Заєць