ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 Справа № 917/1648/18

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6,м.Київ 1, 01001

до Гадяцької центральної районної лікарні, вул.Лохвицька, 1, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 18 825,07 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №14-215 від 19.11.18

від відповідача ОСОБА_2, адвокат. посвідчення №1306 від 08.02.18

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом до Гадяцької центральної районної лікарні про стягнення 18 825,07 грн. боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу № 2808/15-ТЕ-24 від 20.04.2015.

Ухвалою від 02.01.2019р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, судове засідання у справі призначити на 31.01.2019р., викликати учасників справи у судове засідання, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

31.01.19 від відповідача надійшло клопотання, в якому повідомляється про визнання ним позову у повному обсязі. Крім того, у клопотанні відповідач повідомив про сплату ним суми основного боргу, просив суд зменшити розмір пені на 50% та повідомив про проведення реорганізації його підприємства у комунальне некомерційне підприємство (вх. № 878 від 31.01.19).

В судовому засіданні 31.01.19 суд оголосив перерву до 21.02.19

21.02.2019 року від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду Полтавської області надійшли пояснення щодо зміни найменування відповідача та клопотання про зменшення пені (вх. № 1731).

Ухвалою від 21.01.2019р. суд постановив замінити відповідача - Гадяцьку центральну районну лікарню - на його правонаступника - комунальне некомерційне підприємство "Гадяцька центральна районна лікарня" Гадяцької районної ради, відкласти розгляд справи на 12.03.19, викликати учасників справи в судове засідання.

В судовому засіданні 12.03.19 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. При цьому представник позивача підтвердив сплату відповідачем суму основного боргу.

В судовому засіданні 12.03.19 представник відповідача просив суд при ухваленні рішення врахувати сплату суми основного боргу, визнання ним позову та зменшити розмір пені на 50%.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

20.04.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Гадяцькою центральною районною лікарнею (правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство "Гадяцька центральна районна лікарня" Гадяцької районної ради) укладено договір № 2808/15-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу природного газу, продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.3 договору купівлі-продажу природного газу, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість (п. 3.4 договору купівлі-продажу природного газу).

В п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу відповідач погодився здійснювати остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, він зобов'язується сплати продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу).

В період з квітня 2015 року по грудень 2015 року позивач поставив, а відповідач прийняв на підставі договору природний газ на загальну суму 18 232,27 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять (акти приймання-передачі природного газу в копіях залучені до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що відповідач несвоєчасно та не вповному обсязі виконував свої грошові зобов'язання, на підтвердження чого додав до матеріалів справи Виписку операцій за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2018 р.

За даними позивача, заборгованість відповідача за отриманий природний газ становить 11 764,59 грн.

У зв'язку з наведеними обставинами позивач нарахував відповідачеві 11 764,59 грн. основного боргу, 2 597,47 грн. пені, 3 654,27 грн. інфляційних, 808,74 грн. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать, що за договором у сторін виникли взаємні зобов'язання з постачання та оплати природного газу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Сторони в договорі встановили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу).

Як вбачається з наданих доказів, в період з квітня 2015 року по грудень 2015 року позивач поставив, а відповідач прийняв на підставі договору купівлі-продажу природного газу газ, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

З огляду на положення вимог ст. 530 ЦК України та домовленості сторін, строк оплати спожитого відповідачем в період з квітня 2015 року по грудень 2015 року газу станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі до суду настав.

Позивач стверджує, що відповідач виконував свої грошові зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу з порушенням, обумовлених сторонами в договорі строків та не в повному обсязі, заборгованість становить 11 764,59 грн.

Після звернення позивача до суду з позовом відповідач сплатив на користь позивача суму основного боргу у повному обсязі платіжним дорученням № 107 від 30.01.19р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідач під час розгляду справи сплатив суму основного боргу перед позивачем, предмет спору в цій частині відсутній, а тому провадження у справі в частині вимог про стягнення 11 764,59 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому, судом враховано, що факт порушення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов'язань не заперечується та не спростовується відповідачем, також підтверджується Випискою операцій за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2018 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачеві 808,74 грн. - 3% річних (6,31 грн. - 3% річних, нарахованих за зобов'язаннями квітня 2015 року за період з 15.05.2015 р. по 03.06.2015 р., 7,57 грн. - 3% річних, нарахованих за зобов'язаннями жовтня 2015 року за період з 17.11.2015 р. по 21.12.2015 р., 794,86 грн. - 3% річних, нарахованих за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 15.01.2016 р. по 16.04.2018 р.) та 3654,27 грн. інфляційних втрат за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з лютого 2015 р. по березень 2018 р.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: Еліт 9.1.3").

В п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу відповідач погодився за порушення строків оплати спожитого природного газу сплачувати позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем нараховано відповідачеві 2 597,47 грн. пені (126,10 грн. пені нараховано за зобов'язаннями квітня 2015 року за період з 15.05.2015 р. по 03.06.2015 р., 111,05 грн. пені нараховано за зобов'язаннями жовтня 2015 року за період з 17.11.2015 р. по 21.12.2015 р., 2360,32 грн. пені нараховано за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 15.01.2016 р. по 14.07.2018 р.).

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення пені суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір пені відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", вимоги про його стягнення є правомірними та обґрунтованими.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку визнання відповідачем вказаних позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Проте, суд дійшов висновку зменшити розмір нарахованої пені на 50%, виходячи з наступного.

У відповідності до Стаття 233 Господарського кодексу України У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В обґрунтування заявленого клопотання про зменшення розміру пені відповідач посилається на те, що внаслідок проведення реорганізації його підприємство з незалежних від нього причин не мало змоги здійснити розрахунок через орган казначейства. Відповідач вказує, що є комунальним підприємством, на час прийняття рішення ним сплачено суму основного боргу у повному обсязі, прострочення виконання зобов"язання сталося не з його вини, його дії не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків.

Враховуючи статус відповідача, як комунального підприємства, виконання ним зобов"язань у повному обсязі та те, що порушення зобов'язання не завдало негативних наслідків для позивача суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені на 50%.

При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

В матеріалах справи №917/1648/18 наявне платіжне доручення № 6011429 від 21.12.2018р. про сплату судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано, що статтею 130 ГПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 11 764,59 грн. основного боргу, приписи ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ч. 4 ст. 231 ГПК України, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про повернення з Державного бюджету України на користь позивача 1431,58 грн. судового збору (1101,15 грн. у зв"язку з закриттям провадження у справі в частині вимог про стягнення 11 764,59 грн. основного боргу + 50 % від суми обгрунтованих (без врахування зменшення розміру пені) позовних вимог у зв"зку з їх визнанням відповідачем).

Таким чином, на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається частково в сумі 330,42 грн.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Гадяцька центральна районна лікарня" Гадяцької районної ради (вул.Лохвицька, 1, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ вул. Б.Хмельницького, 6, 01001, ) 1 298,74 грн. пені, 808,74 грн. 3% річних, 3 654,27 грн. інфляційних, 330,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 11 764,59 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

4. В іншій частині вимог у позові відмовити.

5. Повернути Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ вул. Б.Хмельницького, 6, 01001, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1431,58 грн., сплачений платіжним дорученням № 6011429 від 21.12.2018р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/1648/18.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.02.2019р.

Суддя Киричук О.А.