РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2019Справа № 910/13695/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

За позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Київської міської організації товариства сприяння обороні України

про стягнення 445 039,07 грн.

Суддя Удалова О.Г.

Представники учасників сторін:

від позивача Колосюк В.А.,

від відповідача Курдалевська О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської організації товариства сприяння обороні України (далі - відповідач) про стягнення 680 915,67 грн., а саме: 253 191,50 грн. - заборгованість по сплаті орендних платежів, 63 979,87 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення, 34 404,98 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості, 329 339,32 грн. - неустойка у розмірі подвійної плати за користування обладнання.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як орендарем, умов договорів № б/н від 01.04.2016 в частині своєчасної оплати та повернення вчасно позивачу, як орендодавцю, обладнання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/13695/18 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.11.2018.

13.11.2018 від позивача надійшла заява про виправлення технічної описки в прохальній частині позовної заяви щодо дати договорів оренди № б/н, а саме: замість "01.04.2018" читати " 01.04.2016".

19.11.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона просить суд у позовних вимогах позивачу відмовити з наступних підстав: укладені між позивачем та відповідачем договори оренди припинили свою дію 30.06.2016 та не були пролонговані на наступний календарний місяць в порядку, визначеному договором, позивач навмисно затягував процес повернення обладнання, оскільки перебував у процесі ліквідації та не міг організувати вивіз обладнання та знайти місце для його зберігання. В описі вивозу майна згідно договорів оренди обладнання № б/н від 01.04.2016, складеному сторонами 05.12.2017, чітко зазначено про те, що орендодавцем не було своєчасно прийняте обладнання, що свідчить про відсутність підстав для стягнення неустойки.

20.11.2018 від позивача надійшла заява про зменшення (уточнення) розміру позовних вимог, у якій сторона просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами оренди обладнання № б/н від 01.04.2016 у розмірі 667 445,54 грн., яка складається з наступних сум:

- 253 191,50 грн. - заборгованість по сплаті орендних платежів;

- 38 869,18 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення;

- 34 404,98 грн. - пеня за період прострочення;

- 11 640,56 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості;

- 329 339,32 грн. - неустойка у розмірі подвійної плати за користування обладнання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2018 задоволено заяву позивача про виправлення технічної описки в прохальній частині позовної заяви щодо дати договорів оренди № б/н, а саме: замість "01.04.2018" - "01.04.2016", прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відкладено підготовче засідання на 11.12.2018.

06.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, та зазначає, що лише 02.12.2016 отримав від орендаря лист за вих. № 9/199 від 29.11.2016 зі змісту якого вбачається, що орендар бажає припинити дію договорів оренди; з 01.01.2017 між орендарем та орендодавцем велися переговори щодо повернення орендованого обладнання, яке було передано орендарем орендодавцю протягом 2017 року, а саме 10.07.2017 - у кількості - 372 од., 05.12.2017 - у кількості - 149 од.; умовами договору саме на відповідача покладено обов'язок щодо складання акту приймання-передачі обладнання. На підтвердження власних доводів позивачем надано копію переліку повернення орендованого обладнання від 10.07.2017, копію переліку обладнання, що залишилось на території відповідача. Лише в грудні 2017 відповідач надіслав, а позивач отримав акти приймання-передачі обладнання, які підписані зі сторони відповідача.

Також 06.12.2018 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача 445 039,07 грн., з яких: 88 521,84 грн. - заборгованість по сплаті орендних платежів; 13 588,66 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення; 13 589,25 грн. - пеня за період прострочення; 4 069,53 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості та 329 339,32 грн. - неустойка у розмірі подвійної плати за користування обладнання.

11.12.2018 від відповідача надійшов відзив на заяву про зменшення (уточнення) позовних вимог від 20.11.2018, в якому відповідач зазначив, що лист від 17.06.2016 № 9/127 був направлений позивачу простим поштовим відправленням, разом з вказаним листом відповідач направив акти приймання-передачі обладнання, відповідач неодноразово звертався до позивача з листами, в яких просив забрати обладнання, однак листи отримані позивачем та залишені без відповіді, а позивач ухилявся від отримання обладнання.

У підготовчому засіданні 11.12.2018 суд продовжив строк підготовчого засідання на 30 днів з власної ініціативи та оголосив перерву до 15.01.2019.

У підготовчому засіданні 15.01.2018 відповідач надав суду заперечення з доказами, клопотання про забезпечення доказів та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про забезпечення доказів шляхом допиту свідка ОСОБА_3, задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві інформацію щодо реєстрації податкових накладних, прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, долучено до матеріалів справи докази, подані відповідачем разом з запереченнями від 14.01.2019, відкладено підготовче засідання на 29.01.2019.

28.01.2019 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач, серед іншого, зазначив, що в Єдиному реєстрі податкових накладних відсутня інформація про реєстрацію податкових накладних позивачем стосовно взаємовідносин з відповідачем за період з 01.07.2016 - 05.12.2017. Також відповідач зазначає, що позивач не пояснив, чому не забирав своє майно протягом 12 місяців.

У підготовчому засіданні 29.01.2019 позивач надав документи для долучення до матеріалів справи та пояснення, в яких зазначив про технічну описку в прохальній частині прийнятої заяви про зменшення розміру позовних вимог щодо періоду заборгованості по сплаті орендних платежів, а саме замість "листопада" читати "липня". Також до вказаних пояснень позивач долучив розрахунки заборгованості.

Відповідач у підготовчому засіданні 29.01.2019 надав додаткові пояснення, в яких зазначив про відсутність зареєстрованих податкових накладних та зазначив, що матеріали справи містять єдиний документ, що одночасно підписаний представниками обох сторін - опис вивозу майна згідно договору оренди обладнання від 05.12.2017, який фіксує факт передачі, з чим погоджується позивач, а отже, і повноваження осіб, які прийняли дане майно та підписали опис.

У підготовчому засіданні 29.01.2019 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.02.2019.

30.01.2019 від Головного управління ДФС у м. Києві надійшло повідомлення про неможливість надання інформації.

18.02.2019 від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

19.02.2019 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що звертався до податкового органу щодо реєстрації податкових накладних за відповідні періоди договорів оренди, однак податковий орган відмовляв в реєстрації податкових накладних, оскільки сума ПДВ не може перевищувати суму лімітів на рахунку банку. Надіслані відповідачем акти приймання-передачі обладнання не були підписані позивачем, оскільки вони не були складені вірно, виходячи з фактичних обставин. Неповернення обладнання після закінчення строку дії договорів відбулось виключно з вини самого орендаря, який не повернув і не намагався повернути обладнання.

У судовому засіданні 19.02.2019 оголошено перерву до 26.02.2019.

У судовому засіданні 26.02.2019 позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав письмовий виступ в судових дебатах, заперечив проти задоволення позову.

У судовому засіданні 26.02.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.04.2016 між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - орендодавець) та Київською міською організацією товариства сприяння обороні України (далі - орендар) укладено 2 договори оренди обладнання, відповідно до п. 1.1 яких орендодавець передає в строкове платне користування (оренду) майно, згідно з переліками, що містяться в Додатках № 1 до договорів, які є невід'ємними частинами, а орендар зобов'язується прийняти в оренду зазначене обладнання та своєчасно сплачувати орендодавцеві орендну плату, в порядку і розмірі, визначеному цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договорів оренди передача обладнання орендодавцем в оренду орендареві здійснюється за адресою: м. Київ, вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх) на підставі Акта приймання-передачі обладнання в оренду, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом трьох робочих днів з дати укладення договорів та є невід'ємною частиною.

Згідно з Актами приймання-передачі обладнання в оренду від 01.04.2016 орендодавцем було передано, а орендарем прийнято в оренду обладнання у кількості 521 од.

Положеннями п. 2.3 договорів встановлено, що протягом 3-х робочих днів з моменту закінчення встановленого цим договором строку, орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві обладнання за адресою: м. Київ, вул. вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх) на підставі Акта приймання-передачі обладнання з оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Пунктами 3.1 договорів встановлено, що за оренду обладнання орендар вносить орендну плату в національній валюті України в розмірі, встановленому договорами. Розмір орендної плати становить 4 205,65 грн. та 10 547,99 грн. відповідно за місяць користування обладнанням.

Відповідно до п. 3.3 договорів початком перебігу строку, за який вноситься орендна плата, є день підписання сторонами Акта приймання-передачі обладнання в оренду, а закінченням цього строку - день підписання сторонами Акта приймання-передачі обладнання з оренди.

Згідно з п. 9.1 договорів, останні набирають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін і діють до 30.06.2016 включно.

У випадку, якщо протягом останніх 10 календарних днів місяця дії договорів ні одна зі сторін не заявить про його припинення, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний місяць (п. 9.7 договорів).

Позивач зазначає, що оскільки лише 02.12.2016 отримав від орендаря лист, зі змісту якого вбачається, що орендар бажає припинення договорів оренди, то договори оренди були пролонговані на кожний календарний місяць та діяли по 31.12.2016.

З 01.01.2017 між орендарем та орендодавцем велися переговори щодо повернення орендованого обладнання, однак остаточна передача обладнання відбулась лише 05.12.2017.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідач в судовому порядку 88 521,84 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за період з липня 2016 по грудень 2016 включно, 13 588,66 грн. індексу інфляції за весь час прострочення; 13 589,25 грн. пені за період прострочення; 4 069,53 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості. Крім того, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача, у зв'язку з простроченням повернення обладнання з оренди 329 339,32 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користуванням обладнанням за період з 01.01.2017 по 05.12.2017.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 статті 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Позивач зазначає, що оскільки договір оренди діяв до 31.12.2016, то відповідач зобов'язаний сплатити орендну плату за період з липня 2016 по грудень 2016 включно.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що договори оренди закінчили свою дію 30.06.2016 та відповідач не мав наміру їх продовжувати.

Як встановлено судом, пунктами 9.1 договорів передбачено, що останні набирають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін і діють до 30.06.2016 включно.

У випадку, якщо протягом останніх 10 календарних днів місяця дії договорів ні одна зі сторін не заявить про його припинення, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний місяць (п. 9.7 договорів).

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено лист від 17.06.2016 вих. № 9/127, адресований позивачу, в якому Київська міська організація товариства сприяння обороні України підтверджує закінчення терміну дії договорів оренди обладнання від 01.04.2016 згідно з п. 9.1 з 30.06.2016 та не має наміру подальшої пролонгації. Представник відповідача пояснив, що вказаний лист направлявся простою поштовою кореспонденцією, а тому відсутні будь-які докази направлення вказаного листа.

Позивач заперечив проти факту отримання вказаного листа.

У той же час, як встановлено судом, в матеріалах справи наявний опис вивозу майна згідно договорів оренди обладнання від 05.12.2017.

Зазначений опис підписали зі сторони позивача ОСОБА_3 (начальник адміністративно-господарського управління), ОСОБА_4 (начальник складу) та ОСОБА_5 (провідний фахівець адміністративно-господарського відділу).

Позивач, заперечуючи проти вказаного доказу зазначив, що вказані особи не були уповноважені на підписання вказаного документу, а довіреність ОСОБА_5 закінчила свою дію.

Проте, суд не погоджується з вказаними доводами позивача, оскільки, по-перше, позивач не заперечує, що вказані особи на момент підписання опису були працівниками позивача, по-друге, до відповіді на відзив позивачем долучено докази, а саме Перелік повернення орендованого обладнання станом на 10.07.2017 та перелік обладнання, що залишилось на території відповідача. Вказані документи зі сторони позивача підписали представники АТ "Банк "Фінанси та Кредит", зокрема начальник складу ОСОБА_4 та начальник адміністративно-господарського управління ОСОБА_3

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у правовідносинах оренди з Київською міською організацією товариства сприяння обороні України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були уповноваженими особами позивача та мали право на підписання опису вивозу майна згідно з договорами оренди обладнання від 05.12.2017.

Так, згідно з вказаного опису вивозу майна згідно договорів оренди обладнання від 05.12.2017 сторони підтвердили, що орендар передав, а орендодавець прийняв обладнання на підставі договорів від 01.04.2016, який припинив свою дію 30.06.2016 згідно вихідних листів орендаря № 9/127 від 17.06.2016, № 9/199 від 29.11.2016, № 9/24 від 24.02.2017.

Таким чином, вказаним документом підтверджено факт отримання листа орендаря № 9/127 від 17.06.2016 про відсутність наміру подальшої пролонгації договору.

З урахуванням викладеного, оскільки листом від 17.06.2016 відповідач повідомив позивача про припинення договорів оренди з 30.06.2016, вказані договори не були пролонговані та закінчили свою дію 30.06.2016, у зв'язку з закінченням строку, на який їх було укладено.

Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 910/12949/16.

Таким чином, починаючи з 01.07.2016, тобто з дати закінчення дії договору, позивач не мав право нараховувати та стягувати орендну плату, оскільки після закінчення договору у орендодавця, у випадку неповернення орендованого обладнання, виникає право на стягнення неустойки у вигляді подвійної орендної плати.

Таким чином, враховуючи закінчення строку дії договорів оренди обладнання 01.07.2016, у позивача відсутні правові підстави на стягнення орендної плати за період з липня 2016 по грудень 2016 включно.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 88 521,84 грн. заборгованості по сплаті орендних платежів за період з липня 2016 по грудень 2016 включно.

При цьому, судом також враховано, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів реєстрації у спірний період податкових накладних щодо взаємовідносин з Київською міською організаціє товариства сприяння обороні України за договорами оренди обладнання від 01.04.2016.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення 3 588,66 грн. інфляційних втрат, 13 589,25 грн. пені та 4 069,53 грн. 3% річних за прострочення сплати орендних платежів.

У той же час, оскільки вимоги про стягнення 3 588,66 грн. інфляційних втрат, 13 589,25 грн. пені та 4 069,53 грн. 3% річних є похідними від вимог про стягнення 88 521,84 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, у задоволенні яких судом відмовлено, то суд відмовляє також у задоволенні вимог про стягнення 3 588,66 грн. інфляційних втрат, 13 589,25 грн. пені та 4 069,53 грн. 3% річних.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 329 339,32 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користуванням обладнанням за період з 01.01.2017 по 05.12.2017.

Частиною 1 ст.785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі. Згідно з частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Позивач у позові стверджує, що з 01.01.2017 між сторонами велися переговори щодо повернення майна.

Як встановлено судом вище, в матеріалах справи міститься лист відповідача від 17.06.2017 вих. № 9/127, в якому останній повідомив позивача про припинення з 30.06.2016 договору та додав акти приймання передачі.

Листом від 29.11.2016 вих. № 9/199 відповідач повторно повідомив про припинення дії договорів 30.06.2016.

24.02.2017 відповідач повторно направив лист за вих. № 9/24, в якому міститься інформація про те, що позивач не підписує акти приймання-передачі майна та не забирає своє майно. Відповідач просив позивача підписати акти прийому-передачі майна від 30.06.2016, які були надіслані листом від 17.06.2016 та вимагав у позивача забрати майно. До вказаного листа відповідачем долучено копії листів, які надсилались раніше та акти приймання-передачі.

З листа відповідача від 27.07.2017 вих. № 9/104 вбачається, що з березня 2017 по липень 2017 позивач частково вивіз своє майно, а тому відповідач просив в термін до 10.07.2017 забрати залишок майна та підписати акти приймання-передачі.

З наданого опису вивозу майна згідно договорів оренди обладнання від 05.12.2017, який підписали зі сторони позивача ОСОБА_3 (начальник адміністративно-господарського управління), ОСОБА_4 (начальник складу) та ОСОБА_5 (провідний фахівець адміністративно-господарського відділу), вбачається, що саме орендодавцем своєчасно не було прийнято обладнання, яке знаходилось за адресою: м. Київ, вул. В. Гетьмана, буд. 27.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що відповідач свій обов'язок щодо вчасного повідомлення про припинення дії договору, складання та надсилання акту приймання-передачі (повернення) спірного майна, як це передбачено умовами договорів, виконав.

Суд зазначає, що обов'язок відповідача повернути спірне майно після закінчення дії договору кореспондує зустрічний обов'язок позивача прийняти це майно за актом приймання-передачі (повернення).

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

У даному випадку суд враховує ту обставину, що на момент передачі обладнання в оренду, вказане обладнання вже знаходилось в приміщення відповідача за адресою: м. Київ, вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх), яке раніше орендував позивач у відповідача на підставі договорів оренди нежилих приміщень № 57/8/15 від 01.09.2015, від 01.07.2017 № б/н, № 56/3-8-9/15 від 31.07.2015.

Суд зазначає, що оскільки спірне орендоване обладнання на момент передачі в оренду знаходилось у приміщеннях, які належать відповідачу, то по закінченню договорів оренди відповідач був позбавлений можливості самостійно повернути майно, оскільки договором на відповідача не покладено обов'язок вивезти майно чи передати його позивачу в будь-якому іншому місці, відмінному від вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх).

Тобто, повернення майна з оренди залежало від дій самого позивача, який повинен був самостійно вивезти своє майно з приміщень відповідача, а за бедіяльності позивача відповідач не мав можливості самостійно повернути майно.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач після закінчення строку дії договору намагався вивезти майно, направляв своїх представників та транспорті засоби для вивезення майна, а відповідачем чинились перешкоди для вивезення або недопуск позивача до приміщень для отримання обладнання.

Наявні у справі докази свідчать саме про бездіяльність позивача, який не вживав жодних заходів для повернення свого майна, а лише вимагав сплати орендної плати.

У даному випадку позивач не забирав своє обладнання з орендованого користування відповідача, а тому в силу приписів ст. 613 Цивільного кодексу України є кредитором, що прострочив, оскільки не прийняв належне виконання, запропоноване боржником.

При цьому, суд наголошує, що за бездіяльності позивача, відповідач самостійно позбавлений можливості вивозу майна на територію позивача.

Таким чином, за результатом встановлених обставин, суд дійшов висновку, що по-перше, договори оренди обладнання припинились 30.06.2016 у зв'язку з закінченням строку, на який їх було укладено; по-друге, в силу ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор (позивач) є таким, що прострочив прийняття належного виконання з приймання майна.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування відповідальності за ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України щодо сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, оскільки для застосування зазначених наслідків необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання (аналогічної правової позиція притримується Верховний Суд України у своїй постанові № 927/1215/13 від 02.09.2014).

У даному випадку, як вбачається з вище встановленого та підтверджується матеріалами справи, у відповідача відсутня вина щодо обов'язку повернення спірного майна.

Отже, беручи до уваги обставини, встановлені судом вище, враховуючи, що фактичні відносини сторін після 30.06.2016 свідчать, що орендар вживав заходи, пов'язані з поверненням орендованого обладнання, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у простроченні повернення обладнання, яка є обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст.785 ЦК України. Тому вимоги про стягнення 329 339,32 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користуванням обладнанням за період з 01.01.2017 по 05.12.2017 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача в повному обсязі та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.03.2019.

Суддя О.Г. Удалова