ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Справа№ 910/8899/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Хрипуна О.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача Макучкін Д.В.,

від відповідача Кріль В.О.,

від третьої особи не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 р. (повний текст рішення складено 26.12.2018 року)

у справі № 910/8899/18 (суддя - Ковтун С.А.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмачгазбудсервіс"

до Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації

про стягнення 2 417 025, 03 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахмачгазбудсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації.

Позовні вимоги за обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати виконаних позивачем підрядних робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 року позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмачгазбудсервіс" 2 232 476, 67 грн. боргу, 6 605, 68 грн. 3% річних, 22 324, 58 грн. інфляційних, 33 921, 10 грн. судового збору, 10 385, 34 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт порушення відповідачем зобов'язання на суму 2 232 476, 67 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Не погодившись з прийнятим рішенням Департамент регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 у справі №910/8899/18 та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийнятим при неповному дослідженні всіх обставин справи, які мають значення для справи, зокрема, фактичні дані, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, та ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зокрема, на думку апелянта оскільки кошти на фінансування об`єктів департаментом фінансів Київської облдержадміністрації виділені не були, а тому заборгованість виникла не з вини відповідача.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 року у справі №910/8899/18, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/8899/18 та призначено розгляд справи на 21.03.2019 року.

11.03.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні 21.03.2019 року представник відповідача надав усні пояснення по справ, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.07.2017 року Департамент регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації (замовник) та товариство з обмеженою відповідальністю "Бахмачгазбудсервіс" (підрядник) уклали договір № 118-17 на виконання робіт з "Реконструкції внутрішньо квартального проїзду від вул. Юності до вул. Будівельників із влаштуванням тротуару та мережі освітлення в м. Українка Обухівського району Київської області" (далі - Договір; а.с. 21-39).

Згідно з п. 1.1 Договору, підрядник зобов'язався своїми силами і засобами на свій ризик, в межах договірної ціни, що наведена в розділі III Договору, виконати за завданням замовника роботи з реконструкції внутрішньо квартального проїзду від вул. Юності до вул. Будівельників із влаштуванням тротуару та мережі освітлення в м. Українка Обухівського району Київської області (надалі - об'єкт), та у встановлений строк здати виконання робіт замовнику, а замовник зобов'язався надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати дозвільну документацію, прийняти віл підрядника закінчені, роботи (об'єкт будівництва) та оплатити їх.

Відповідно до п. 2.1 Договору, строки виконання робіт - до 31.12.2017.

Ціна Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2018 до Договору; а.с. 40) становить 2 237 311, 38 грн.

Розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати замовником по факту виконаних робіт, при умові надходження коштів з джерел фінансування на даний об'єкт (п. 4.1 Договору).

За п. 4.3 Договору, поточні та остаточні розрахунки за виконані роботи замовник здійснює лише при умові надходження коштів з джерел фінансування, на підставі актів форми КБ-2 та КБ-3, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Крім того, п. 4.4 Договору було передбачено право замовника утримувати частину коштів у розмірі 5 % вартості виконаних робіт, які підлягали оплаті через 2 робочі дні після виконання умов розділу ХІІІ Договору. Розділ ХІІІ Договору врегульовує порядок оформлення документації з виконаних робіт.

Строк дії Договору до 31.12.2017 (п. 20.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на суму 2 232 476,67 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2017 року (а.с. 42), актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 за жовтень 2017 року, підписаний сторонами 12.10.2017 року( а.с. 43-46), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року (а.с. 47) та актом приймання виконаних будівельних № 2 за грудень 2017 року, підписаний сторонами 21.12.2017 року (а.с. 48-54).

Згідно ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) - це документ первинного обліку, який складається щомісячно для визначення вартості та обсягів виконаних будівельно-монтажних, ремонтних та інших підрядних робіт і є основою для складання "Довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат" (форма № КБ-3). Акт складається підрядником (субпідрядником для генпідрядника) та представляється замовнику.

Окрім цього, відповідач факт виконання робіт у обсягах і вартістю, зазначених у актах не заперечує, а також матеріали справи не містять будь-яких зауважень щодо якості та кількості виконаних позивачем робіт.

Звертаючись з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання щодо оплати виконаних підрядних робіт.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Оцінивши зміст договору, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом і правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання ст.837 - ст.864 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як визначено ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки строком договору є строк, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ст. 631 ЦК України), відповідачем обов'язок щодо оплати виконаних робіт за Договором повинен бути виконаним до закінчення строку його дії - до 31.12.2017 року. (п. 20.1 Договору).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, встановленим вище підтверджується, що сума заборгованості відповідача за договором складає 2 232 476, 67 грн., а також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно здійснено розрахунок та стягнено з відповідача 6 605, 68 грн. 3% річних та 22 324, 58 грн. інфляційних.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянт в своїй апеляційній скарзі, не зазначає жодних підстав, які б могли спростувати наявний факт виконання робіт.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відповідно до умов договору поточні та остаточні розрахунки за виконані роботи замовник здійснює лише при умові надходження коштів з джерел фінансування, проте кошти на фінансування вказаних об'єктів департаментом фінансів Київської облдержадміністрації виділені не були, тому заборгованість перед позивачем виникла не з вини відповідача з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Правовідносини, які склались між сторонами є цивільними правовідносинами, які згідно ст.1 ЦК України засновані на юридичній рівності сторін, і незважаючи на те, що у спірних правовідносинах однією із сторін є комунальне підприємство та залучені бюджетні кошти, це відносини не бюджетні, а цивільно-правові, а відтак бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в рамках виконання своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписам статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 229 цього ж Кодексу, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Отже, за змістом частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року № 11/446).

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та свідчать про надуманість та необґрунтованість.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту регіонального розвитку та житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 року у справі №910/8899/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 року у справі № 910/8899/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 року у справі № 910/8899/18.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8899/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.03.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Хрипун