СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа № 917/748/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 за ордером (адвокат); ОСОБА_6 за довіреністю (адвокат);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Лубнигаз м.Лубни, Полтавська область
на рішення господарського суду Полтавської області
від20.12.2018 року (повний текст складено 02.01.2019 року)
у справі№ 917/748/18 (суддя Гетя Н.Г.)
за позовом до відповідача про Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Лубнигаз м.Лубни, Полтавська область Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Полтавське обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України м.Полтава розірвання договору
В С Т А Н ОВ И В:

У червні 2018 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Лубнигаз (далі Позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Полтавське обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України (далі Відповідач) про розірвання ОСОБА_7 №423 від 28.12.2015р.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.12.2018р. у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати спірне рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що судом першої інстанції не встановлено обєктивно всі обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Скаржник зазначав, що намір про розірвання ОСОБА_7 жодним чином не порушує Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з транспортування природного газу, оскільки такі умови передбачають право, а не обовязок Позивача. Стверджував, що господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність збитків у Позивача, оскільки умови ОСОБА_7 для Позивача та сплата комісійної винагороди Банку за ОСОБА_7 стали економічно невигідними. Наполягав на порушенні свого права відмовитись від ОСОБА_7.

Також зазначав, що суд в своєму рішенні послався на неіснуючі норми права, тим самим порушивши вимоги п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України.

На адресу суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти доводів апеляційної скарги. Зокрема, зазначав, що Позивачем не доведено наявність істотної зміни обставин, достатньої для розірвання ОСОБА_7, а твердження про відсутність коштів на оплату послуг Банку не підтверджено належними доказами. Також, вважав, що невірна назва нормативного акту, на який суд першої інстанції посилався у своєму рішенні, не призвела до прийняття невірного рішення.

Представник Позивача у судовому засіданні 18.03.19р. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, а провадження у справі закриттю, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені обставини укладення 28.12.2015р. між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_7 №423, предметом якого є організація та здійснення установами Банку та інформаційно-платіжними терміналами самообслуговування Банку розрахунково-касового обслуговування з приймання сум платежів в національній валюті за природний газ від побутових споживачів на поточний рахунок Клієнта із спеціальним режимом використання.

Наведена обставина сторонами не оспорюється.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що протягом дії ОСОБА_7 фінансові можливості, якими керувались сторони при укладенні змінилися, а умови ОСОБА_7 для Позивача стали економічно невигідними. За твердженням Позивача, наведене свідчить про обєктивну економічну неспроможність сплачувати комісійну винагороду Банку та подовжувати дію ОСОБА_7. Також посилався на неодноразове звернення до Відповідача з вимогами щодо розірвання ОСОБА_7, які залишені без задоволення.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що дострокове припинення умов ОСОБА_7 можливе лише за взаємної згоди сторін, оскільки розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, а зміни та доповнення до договору, в тому числі щодо його припинення, вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковим договором за підписом обох сторін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з мотивів відсутності підстав для дострокового розірвання ОСОБА_7 через недоведеність Позивачем зміни обставин, які склались в процесі виконання ОСОБА_7, а також того, що виконання ОСОБА_7 порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить Позивача того, на що він розраховував при його укладенні. Суд першої інстанції, посилаючись на Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з транспортування природного газу, дійшов висновку, що Позивач, укладаючи Договір та сплачуючи комісію на підставі обовязкового нормативного документу, повинен був передбачити можливі наслідки його виконання, адже розмір оплати послуг банка, визначений Порядком, залишився незмінним.

Аналізуючи зміст чинного законодавства, що регулює спірні відносини, а також умови розділу 5 ОСОБА_7, суд дійшов висновку, що припинення зазначеного ОСОБА_7 можливо лише за згодою сторін шляхом оформлення додаткового договору (а.с. 96).

Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства та умовам ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Зазначений Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, що регулюється, зокрема, нормами глави 72 Цивільного кодексу України, одна з яких ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвати договір за заявою клієнта у будь який час, за виключенням випадків наявності обтяження майнових прав клієнта на відповідні грошові кошти за відсутності згоди обтяжувача.

Також, пунктом 5.2. ОСОБА_7 передбачено, що дія цього ОСОБА_7 може бути достроково припинена за ініціативою будь - якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої Сторони не менш як за 30 календарних до запланованої дати припинення дії цього ОСОБА_7.

Отже, право Позивача відмовитись від даного ОСОБА_7 у будьякий час шляхом надіслання лише відповідної заяви прямо передбачене нормами закону та ОСОБА_7.

Наявність статусу спеціального режиму використання поточного рахунку Позивача не стосується правовідносин сторін з приводу ОСОБА_7 та не обмежує відповідне право Позивача на його припинення.

При цьому, достатнім є лише доведення волевиявлення Позивача на таку відмову від ОСОБА_7 до відома Відповідача, але узгодження з Відповідачем реалізація такого наміру не потребує.

Встановлено, що Позивачем листами від 31.01.2018р. за №196 та від 19.02.2018р. за №366 направлялись Відповідачу підписані проекти угод про розірвання ОСОБА_7 за згодою сторін, з якими Відповідач не погоджувався.

Проте, 30.05.2018р. за №1591 на адресу Відповідача Позивачем було направлено повідомлення про розірвання ОСОБА_7 в односторонньому порядку, яке отримане Відповідачем 02.06.2018р.

Отримання наведеного повідомлення у визначену Позивачем дату, Відповідачем не заперечується, доказів його отримання у іншу дату Відповідачем не надано.

Отже, Позивачем реалізоване право на відмову від ОСОБА_7 шляхом надіслання Відповідачу відповідного повідомлення.

Таким чином, з урахуванням 30ти денного строку, визначеного пунктом 5.2. ОСОБА_7, він є розірваним з 03.07.2018р.

Судова колегія вважає безпідставними доводи представника Відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції, що через відсутність зазначення Позивачем дати розірвання ОСОБА_7 його намір не є реалізованим в розумінні п. 5.2. ОСОБА_7, оскільки вищенаведені норми закону та ОСОБА_7 не вимагають обовязку Позивача зазначати конкретну дату припинення ОСОБА_7.

Передбачений в п.5.2. ОСОБА_7 30-ти денний строк лише надає Відповідачу можливість здійснити необхідні дії задля запобігання можливих негативних наслідків, що викликані раптовим припиненням дії ОСОБА_7.

Встановлено, що Позивач звернувся до суду з даним позовом 21.06.2018р., про що свідчить відбиток штемпелю поштового відділення звязку на поштовому конверті, тобто ще в період дії ОСОБА_7, проте, на момент розгляду справи по суті, дію ОСОБА_7 вже було припинено.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. В інших випадках, не дивлячись навіть на те, що порушення мало місце раніше, позов не підлягатиме задоволенню, оскільки до моменту ухвалення судового рішення об'єкт захисту буде відсутній.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки на час розгляду справи Договір вже був розірваний шляхом направлення відповідного повідомлення Позивача на адресу Відповідача, отже, на дату прийняття судом рішення у даній справі предмет спору був відсутній.

Таким чином, дострокове припинення дії ОСОБА_7 03.07.2018р. свідчить про відсутність предмета спору між сторонами, оскільки неможливо розірвати вже припинений Договір, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про продовження розгляду справи по суті, оскільки відсутність предмета спору (розірвання договору) є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За таких обставин апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Лубнигаз м.Лубни, Полтавська область підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Полтавської області від 20.12.2018 у справі № 917/748/18 скасуванню на підставі ч. 1 п. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Провадження у справі №917/748/18 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи відсутність такого клопотання, питання щодо повернення судових витрат станом на момент прийняття даної постанови колегією суддів не вирішується.

Керуючись статтями 231, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Лубнигаз м.Лубни, Полтавська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.12.2018 у справі № 917/748/18 скасувати.

Провадження у справі №917/748/18 закрити.

Справу №917/748/18 повернути до Господарського суду Полтавської області.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 21.03.2019.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай