ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Справа№ 911/4323/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 03.04.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» на рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2017 року по справі № 911/4323/16 (суддя - Бабкіна В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький

цеолітовий завод»

до 1. Приватного підприємства Фірми «Каменяр»

2. Приватного підприємства «Закарпатспецмаш»

про стягнення 160 000,00 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з'явився

від відповідача-1 - Лелюх Л.П. - довіреність № б/н від 18.01.2019

від відповідача-2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» звернулось з позовом до Приватного підприємства Фірми «Каменяр» та до Приватного підприємства «Закарпатспецмаш» про стягнення 160000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем-1 в порушення умов договору 07-11 від 07.11.2013 було поставлено неналежної якості товар, а тому, позивачу, задля відновлення свого порушеного права, необхідно буде придбати комплектуючі обладнання, вартість яких просить стягнути позивач в якості збитків. Крім того, позивач вказує на те, що йому було завдано упущеної вигоди в сумі 1000 грн, оскільки у зв'язку з поставкою неякісного обладнання він був змушений відмовитися від договорів купівлі-продажу продукції.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.03.2017 року у справі № 911/4323/16 в задоволенні позовних вимог ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 22, 256, 267, 623 ЦК України, ст. 224, ч. 8 ст. 269 ГК України, встановив, що шестимісячний строк для пред'явлення позовів, які випливають з поставки товарів неналежної якості сплив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2017 року у справі № 911/4323/16 та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також просило суд задовольнити клопотання, яке було відхилене судом першої інстанції та витребувати з архіву Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області результати перевірки ЖЕО № 4127 від 04.03.2015, проведеної працівниками Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області по факту неправомірних дій зі сторони ПП фірми «Каменяр» ОСОБА_3

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом до спірних правовідносин не було застосовано приписи ст. 258 ЦК України, оскільки відповідачем-1 поставлено контрафактну продукцію з прихованими недоліками. При цьому, апелянт зазначає, що у зв'язку із вчиненням відповідачем-1 у березні 2015 року дій, які свідчать про визнання ним боргу, строк позовної давності переривався. Також позивач вказує на наявність обставин переривання строку позовної давності у зв'язку із зверненням апелянта до суду з позовами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.05.2017.

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд справи відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 у справі №911/4323/16 призначено комплексну судову експертизу та зупинено апеляційне провадження у справі №911/4323/16 на час проведення експертизи та отримання висновку експерта. Матеріали справи № 911/4323/16 направлено до Львівського науково-дослідному інститут судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на адресу Київського апеляційного господарського суду повернуто матеріали господарського справи № 911/4323/16 у зв'язку з відсутністю фахівців з експертної спеціальності 10.5 «Дослідження причин та наслідків порушення вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці», що необхідний для вирішення питань, поставлених на вирішення експертизи згідно ухвали Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 (Супровідний лист № 5033 від 06.09.2017; а.с. 245 том 1).

04.09.2018 до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просив для проведення експертизи направити матеріали справи до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса, додав листи-відповіді, в яких: Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл.проф.М.С. Бокаріуса підтверджено наявність фахівців в області здійснення експертизи у даній справі, Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз повідомлено про відсутність необхідного обладнання для проведення необхідних досліджень, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз повідомлено, що питання поставлені на вирішення експерта ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 виходять за межі компетенції експертів інституту.

У зв'язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду справу було передано до утвореного Указом Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2018 справу та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 справу №911/4323/16 прийнято до провадження Північним апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я., поновлено апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду на 30.01.2019. Крім того, було встановлено учасникам справи процесуальний строк для подання заяв та клопотань, пояснень, з доказами направлення їх іншим учасникам провадження, протягом п'яти днів з дня отримання вказаної ухвали, але не пізніше 23.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 розгляд справи відкладено на 06.03.2019 у зв'язку з неявкою позивача та відповідача-2.

Представники позивача та відповідача-2, в судове засідання 06.03.2019 повторно не з'явились.

У відповідності до залучених до матеріалів справи виписок з пошукової системи відстеження поштових відправлень ПАТ «Укрпошта» надіслані на адресу місцезнаходження юридичних осіб позивача та відповідача-2, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не були вручені під час доставки: «інші причини».

Відповідно до ч. 3, ч. 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і не вручена підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Разом з цим, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом приписів ч. 1 ст. 9 ГПК України, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, усі учасники справи, не були позбавлені права та можливості ознайомитись з усіма ухвалами суду, які оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та розміщенні на офіційному веб-порталі судової влади України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в даному контексті також слід враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою, сторони в розумні інтервали часу, мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом із тим, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки дане право за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Враховуючи те, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 46 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд, з огляду на обмеження розгляду апеляційної скарги процесуальними строками, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представників позивача та відповідачів-2.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.03.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача-1, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» (замовник) та Приватним підприємством Фірма «Каменяр» (постачальник) 07 листопада 2013 року було укладено договір № 07-11.

Згідно умов даного договору постачальник зобов'язався поставити замовникові обладнання для переробки цеолітової продукції згідно технічних характеристик, яке зазначене в специфікації до даного договору, вартістю 1200000,00 грн., а замовник зобов'язався прийняти та оплатити дане обладнання в кількості і асортименті, обумовленому в п. 1.1 даного договору в терміни та на умовах, які визначені п. 4 договору.

28.12.2013 ПП Фірма «Каменяр» поставило ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» дробарку ДВУ-7, грохот ГИСЛ-42 і раму зварну на загальну суму 760000 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 007829. 28.02.2014 автоперевізником ТОВ «Вест-Транс» були доставлені відповідачу пневмоциклон ПК-35 і п'ять конвеєрів В-500 на загальну суму 350000,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № 02Ц від 26.02.2014 р.

07.04.2014 сторони підписали додаткову угоду до договору № 07-11, якою змінили специфікацію поставленого обладнання, у зв'язку з чим змінилася ціна даного обладнання, яка склала 1000000,00 грн. з ПДВ. Цей факт підтверджується видатковою накладною № РН-0000010 від 22.05.2014 р., яка підписана позивачем і відповідачем 1, і в якій зазначено, що постачальник ППФ «Каменяр» відвантажив, а одержувач ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» отримав обладнання на 1000000,00 грн., у т.ч. ПДВ, а саме: дробарку ДВУ-7 в зборі, грохот ГИСЛ-42 в зборі, чотири конвеєри В-500, раму зварну та конвеєр СМД-150. Видаткова накладна на пневмоциклон ПК-35 вартістю 200000,00 грн. з ПДВ, який був поставлений по ТТН № 02Ц, не видавалася.

Таким чином, відповідач-1 поставив позивачу обладнання, яке зазначене в ТТН № 007829 від 28.12.2013 та ТТН № 02Ц від 26.02.2014 р.

Постачальник 26.02.2014 підготував на підпис замовнику акт прийому-передачі обладнання по договору № 07-11 від 07.11.2013 р., від підписання якого останній відмовився.

Поставлене обладнання за договором № 07-11, саме: дробарка ДВУ-7, грохот ГИСЛ-42 та два конвеєри В-500 замкнутого циклу, представляють собою комплектний агрегат і встановлюються на зварній рамі, а тому вони були змонтовані на виготовлені відповідачем фундаменти. Комплектне обладнання було поставлене, змонтоване і виконані пробний пуск і заводські випробування. Після виконання монтажних, пусконалагоджувальних робіт був підписаний акт № 1 від 08.06.2014 р., який підтверджує факт виконання умов договору № 07-11 з боку постачальника.

12.03.2015 замовник повернув за відповідним актом приймання-передачі пневмосепаратор ПК-35 (пневмоциклон) постачальнику, у зв'язку з чим відпала потреба встановлювати систему пневмосепарації, а тому договір № 07-11 від 07.11.2013 виконаний постачальником у повному обсязі. На виконання умов договору замовник перерахував постачальникові грошові кошти в загальній сумі 925000,00 грн.

Наведені обставини встановлені у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2016 у справі № 907/1068/14, яке постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 скасовано в частині стягнення 11907,52 грн. пені., 71232,00 інфляційних, 5623,87 грн. 3% річних, відмовлено в позові в даній частині, а в решті рішення залишено без змін: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» на користь Приватного підприємства Фірми «Каменяр» 65000,00 грн. основного боргу, 2631,17 грн. пені, 53618,00 інфляційних нарахувань та 3 996,16 грн. 3 % річних.

Згідно з приписами частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналогічні положення містить норма ч. 4 ст. 75 ГПК України (в редакції з 15.12.2017).

Пунктом 2.3 договору № 07-11 від 07.11.2013 передбачено, що якість обладнання, що постачається, повинна відповідати діючій нормативно-технічній документації з гарантійним терміном 1 рік та постачанням комплектуючих протягом 10 років за окрему плату.

Згідно з п. 2.4 договору постачальник гарантує технічну можливість по фракційного виходу цеолітової продукції в межах проведеного контрольного помолу. Вологість продукції не буде перевищувати 7% в літній період і 10% - в інші періоди.

Відповідно до п. 2.5 договору потужність обладнання при вказаному режимі фракційного випуску продукції становить 30 тонн на 1 год.

Поряд з цим, 12.11.2013 між Приватним підприємством «Закарпатспецмаш», як поручителем, та ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод», як кредитором, було укладено договір поруки, за змістом якого ПП «Закарпатспецмаш» поручається відповідати перед кредитором за зобов'язаннями ПП Фірми «Каменяр» (боржник), що виникли з договору № 07-11 від 07.11.2013 р., який був укладений з приводу зобов'язань по організації постачання обладнання для переробки цеолітової продукції згідно технічних характеристик та проведення всього комплексу монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Згідно з пунктом 3.1 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання.

При цьому пунктом 4.1 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником згідно основного договору в сумі, що дорівнює 5000,00 грн., а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі № 911/4323/16, ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» просить суд стягнути солідарно з ПП Фірми «Каменяр» та ПП «Закарпатспецмаш» 159000,00 грн. збитків, завданих у зв'язку із постачанням обладнання неналежної якості, а також 1000,00 грн. упущеної вигоди.

Як зазначає позивач, відповідно до п. 2.4 договору № 07-11 від 07 листопада 2013 року постачальник (ПП Фірма «Каменяр») гарантує технічну можливість пофракційного виходу цеолітової продукції в межах проведеного контрольного помолу, а саме: 1. Фракція -1мм 25-35%; 2. Фракція - 1-8 (1-4 мм 25-35 %); 3. Фракція 3-8 (4-10) мм - 30-40 %. Вологість продукції не буде перевищувати 7 % в літній період і 10 % в інші періоди. Крім того, відповідно до п. 2.5 договору № 07-11, потужність обладнання при вказаному режимі фракційного випуску продукції становить 30 тон на 1 годину. Однак, виявилося, що Грохот ГИСЛ-42 переобладнано таким чином, що на верхньому ярусі замість одного сита встановлено два сита різного розміру, а довжина сит нижнього ярусу скорочена, у зв'язку з чим площа просіювання кожної фракції зменшилася. Площа просіювання верхнього сита складена з двох частин: перша частина для просіювання фракції 1 мм: має розмір 1500х2200 мм, площею 3 кв.м, друга частина для просіювання фракції 3-9 мм має розмір 1500х1500 мм, площею 2,25 кв.м; площа просіювання нижнього сита має розмір 1500х2500 мм, площею 3,75 кв.м. Дані розміри не відповідають технічним характеристикам, зазначеним в паспорті обладнання: 1500х3500 мм, площею 5,25 кв.м. Також не збережено базисне співвідношення сторін просіювання (ширини до довжини), яке повинно складати 1:2,5, що значно зменшило продуктивність та ефективність даного грохота. Грохоти із співвідношенням сторін просіювання, менш ніж 1:2,5, нераціональні через труднощі забезпечення рівномірної подачі, ускладнення конструкції і погіршення їх динамічних показників. Внаслідок того, що два верхні сита розміщені поряд, має місце значне змішування фракцій. Це призводить до присутності мілких фракцій у більш крупних, що значно погіршує якість продукції, яка випускається та зменшує продуктивність устаткування. Також відповідачем 1 не дотримано п. 2.5 договору стосовно потужності обладнання, оскільки поставлене обладнання дає не більше 10 тон продукції на 1 годину.

Позивач наголошував на тому, що в процесі експлуатації обладнання позивачем було встановлено, що відповідачем-1 на обладнання були встановлені мотори, які не відповідають паспорту обладнання та заводу виробника. У зв'язку з таким істотним порушенням умов договору потужність моторів значно менша. Так, згідно специфікації постачальник поставив замовнику 28 лютого 2014 року конвеєри в кількості 5 штук, які укомплектовані мотор-барабанами МВ-320 та МВ-275. 22 липня 2014 року на конвеєрі «фракції 0-1 мм» мотор-барабан перестав працювати. З метою проведення ремонтних робіт мотор було знято з конвеєра, злито трансформаторне масло та після цього виявилося, що замість статора двигуна мотор-барабана в останній штучним («кустарним», не заводським) методом було встановлено трифазний асинхронний двигун типу АИР90Т4У2, який було перероблено під габарити мотора-барабана. Ротор двигуна під'єднано до приводу барабанного двигуна, що і приводило конвеєр в рух. У конвеєрах подібного типу використовуються двигуни потужністю 2,2 кВт і 4 кВт. Згідно з етикеткою в даному двигуні було використано асинхронний двигун потужністю 2,2 кВт. Таким чином, двигун, що було встановлено на конвеєр 0-1 мм, є некондиційним, саморобним, не відповідає паспорту та типу двигуна, а також не відповідає жодним стандартам та вимогам щодо будови та експлуатації електронної машини. 05 листопада 2014 року в цеху № 1 ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» зупинився конвеєр «фракції 3-9 мм». З метою проведення ремонтних робіт з двигуна було злито трансформаторне масло, двигун розібрано, при цьому виявилось, що на мотор-барабан було встановлено вживаний двигун, на обмотки якого нарощено дріт методом скрутки без обов'язкової ізоляції.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідачем-1 було поставлено позивачеві обладнання неналежної якості, що є порушенням умов договору № 07-11 від 07 листопада 2013 року. ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» наголошує на тому, що для відновлення свого порушеного права йому необхідно буде придбати та встановити 6 моторів-барабанів вартістю 25896,00 грн. кожний. Загальна вартість моторів-барабанів складає 155376,00 грн. Також для досягнення необхідних характеристик обладнання, зазначених в п. 2.4 та 2.5 договору, позивачеві необхідно придбати новий грохот ГИЛ-43, вартість якого складає 360000,00 грн., а для досягнення необхідного рівня вологості продукції відповідно до п. 2.5 договору необхідно встановити барабанну сушку, вартість якої складає 423100,00 грн. За таких обставин, позивач вважає, що йому завдано збитків на загальну суму 938476,00 грн., але товариство просить суд стягнути з відповідачів лише 159000,00 грн. Також товариство позивача, за його твердженням, зазнало упущеної вигоди в розмірі 1000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази та позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» про солідарне стягнення з відповідачів 159000,00 грн. збитків, завданих у зв'язку із постачанням обладнання неналежної якості, а також 1000,00 грн. упущеної у зв'язку з цим вигоди, з огляду на таке.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно положень ст. 224 Господарського кодексу України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Як зазначає позивач, реальні збитки у вигляді витрат, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, були заподіяні йому внаслідок протиправної поведінки відповідача 1 у вигляді поставки обладнання неналежної якості.

Згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, а згідно вимог ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інше не встановлено договором.

Так, за приписами ч. 2 статті 673 ЦК України у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно ж до приписів ч. 1 ст. 689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Порядок прийняття товару за якістю регулюється спеціальними нормативно-правовими актами.

Так, статтею 271 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів затверджує Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення та поставки виробів народного споживання, а також Особливі умови поставки окремих видів товарів. Оскільки згадані нормативно-правові акти урядом ще не прийнято, з урахуванням положень Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на даний час продовжує діяти Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при РМ СРСР від 25.04.1966 № П-7 (далі - Інструкція).

Пунктом 6 Інструкції передбачено, що приймання продукції за якістю здійснюється на складі отримувача у такі строки: при поставці за межі міста - не пізніше 20 днів, після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад отримувача. Машини, обладнання, прилади та інша продукція, яка надійшла в тарі та яка має гарантійні строки служби чи зберігання, перевіряються за якістю та комплектністю при відкриванні тари, але не пізніше установлених гарантійних строків.

Пункти 16-19, 29 цієї Інструкції встановлюють спеціальний порядок складання актів про фіксацію факту виявлених недоліків за якістю.

Поряд з цим, відповідно до п. 9 Інструкції № П-7, акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, що знайшов приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов'язковими для сторін правилами. Акт по приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними строками, має бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного строку. Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, у процесі монтажу, випробування, використання і збереження продукції.

Вирішуючи спір у даній справі, місцевим господарським судом підставно було зауважено, що позивачем, в порушення приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України (в редакції на час розгляду справи в суді першої інстанції), належних і допустимих доказів в підтвердження обставин фіксації прихованих недоліків поставленого відповідачем-1 товару (обладнання) згідно Інструкції №П-7 до матеріалів справи представлено не було.

Статтею 678 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості. Так, згідно з ч. 1 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно з частиною 2 статті 678 Цивільного кодексу України в разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Згідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 ГК України унормовано, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст. 224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; 2) наявність збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) наявність вини порушника зобов'язання, тобто особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов'язок доказування покладається на сторони. На позивача, у такому випадку, покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Звертаючись з позовом, позивач посилається на те, що йому необхідно буде придбати обладнання 6 моторів вартість кожного 25 896 (155376 грн. в сумі), а також інше обладнання вартістю 360 000,00 грн. та 423 100,00 грн. однак документів, на підтвердження вказаних витрат як здійснених, так і як таких, що будуть здійснені в майбутньому не надано.

Також позивачем в порушення норм процесуального закону не було доведено наявності обставин протиправної діяння відповідача-1 з поставки контрафактного товару з прихованими недоліками з огляду на відсутність відповідного Акту, складеного в порядку Інструкції № П-7.

Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства у їх сукупності та встановлені у даній справі обставини, судова колегія вважає, що позивачем не доведено наявності усього складу цивільного правопорушення, необхідного для застосовування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а відтак, обумовленої підставою для їх застосування є наявність усього складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Колегія суддів зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором.

Оскільки позивачем належними і допустимими доказами в порядку ст. 33 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), яка кореспондується зі ст. 74 ГПК України (в редакції, що діяла з 15.12.2017) не доведено того, що дохід у розмірі 1000 грн міг бути безумовно отриманий позивачем і тільки неправомірні дії відповідача-1 стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати цей прибуток, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем-1 до суду першої інстанції було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Водночас, за змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог про стягнення збитків та упущеної вигоди, судова колегія вважає безпідставним застосування місцевим господарським судом наслідків спливу строків позовної давності. Разом з цим, невірне застосування норм матеріального права щодо строків позовної давності не вплинуло на правильність вирішення спору та відмову у задоволенні позову. Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що предметом доказування у справі про стягнення збитків та упущеної вигоди є наявність складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для застосування вказаного виду відповідальності.

Доводи апеляційної скарги частково приймаються апеляційною інстанцією, проте не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Інших аргументів щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального чи процесуального права апеляційна скарга не містить, а судовою колегією підстав для виходу за межі доводів і вимог скарги не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2017 року у справі № 911/4323/16 підлягає залишенню без змін. Оскільки скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» на рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2017 року по справі № 911/4323/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2017 року по справі № 911/4323/16 залишити без змін.

3. Справу № 911/4323/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 18.03.2019