СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа № 922/2594/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Белкіної О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, виконавчий директор на підставі наказу від 14.01.2019 №2-к, Статуту товариства та витягу з ЄДРПОУ;

від відповідача: ОСОБА_2, адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 20.06.2012 №1744) на підставі довіреності від 08.10.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета Рітейл", м. Харків,

на рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 (суддя Аюпова Р.М.), ухвалене в м. Харкові о 12 год. 51хв., повний текст якого складений 28.01.2019,

у справі №922/2594/18,

за позовом: ТОВ "ТД Ресурс", м. Харків,

до відповідача: ТОВ "Мета Рітейл", м. Харків,

про стягнення коштів у розмірі 258847,84грн,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "ТД Ресурс" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Мета Рітейл" про стягнення 140835,76грн основного боргу, 671,72грн інфляційних втрат, 2010,67грн 3% річних, 21125,36грн штрафу в розмірі 15% та 35208,94грн штрафу у розмірі 25% у відповідності до п.6.2.2 договору, 23115,63грн пені, 25879,76грн 15% за користування чужими коштами за договором поставки від 01.12.2015 №0895-15х (т.1,а.с.4-7).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/2594/18 частково відмовлено у задоволенні позову; стягнуто з ТОВ "Мета Рітейл" на користь ТОВ "ТД Ресурс" суму основної заборгованості за договором поставки від 01.12.2015 в розмірі 130409,80грн, інфляційні втрати в розмірі 596,19грн, 3% річних в розмірі 1946,28грн, штраф 25% в розмірі 34313,28 грн, пеню в розмірі 21131,93грн та судові витрати в розмірі 2928,61грн.

Рішення місцевого господарського з посиланням на статті 6,11,16,509,525,528, 549,598,599,612,626-629,692 ЦК України, статті 20,174,179,193,230,231 ГК України мотивовано доведеністю матеріалами справи факту наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 130409,80грн за поставлений товар на підставі договору поставки товару від 01.12.2015 №0895-15х та обґрунтованістю нарахування 34313,28грн штрафу у розмірі 25 %, 21131,93грн пені, 1946,28грн 3% річних та 596,19грн інфляційних втрат, а також 15% річних за користування чужими коштами у розмірі 35879,76грн на підставі п.5.3 договору.

В частині відмови у стягненні 10425,96грн основної суми заборгованості рішення суду мотивовано тим, що позивачем не враховані здійснені відповідачем часткові оплати за поставлений товар.

Відмовляючи у стягнення 15 % штрафу, який визначений пп. 6.2.1, 6.2.2 п.6.2 договору, місцевий господарський суд зазначив про недопустимість стягнення штрафу двічі за вчинення одного правопорушення. Також, суд відмовив у стягненні 64,39грн 3% річних, 1983,70грн пені, 75,62грн за безпідставністю їх нарахування.

ТОВ "Мета Рітейл" із рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 08.02.2019 звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі № 922/2594/18 в частині стягнення 25% штрафу, який складає 34313,28грн та відмовити у задоволенні вимог ТОВ «ТД-Ресурс» в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Також скаржник зазначає, що в решті оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі № 922/2594/18 в частині стягнення 25% штрафу, який складає 34313,28грн та відмовити у задоволенні вимог ТОВ «ТД-Ресурс» в цій частині з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду від 16.01.2019 у справі № 922/2594/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

01.12.2015 між ТОВ"ТД Ресурс" ( постачальником) та ТОВ "Мета Рітейл" (покупцем) укладений договір поставки товару № 0895-15х, п.1.1 якого встановлено, що постачальник постачає і передає у власність покупця товар/продукцію партіями відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Покупець приймає товар партіями та оплачує його на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Згідно із п. 2.3 вказаного договору моментом здійснення поставки товарів постачальником є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо). Ціна, асортимент, номенклатура, найменування, кількість товару, місце і строк поставки вважаються остаточно узгодженими сторонами даного договору з моменту підписання відповідних накладних.

Відповідно до п. 5.2 цього договору покупець здійснює розрахунок з постачальником за поставлений товар на умовах відстрочення платежу на 21 календарний день з дати отримання відповідної партії товару від постачальника.

Пунктом 6.1 вказаного договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть майнову відповідальність, встановлену цим договором та діючим законодавством України.

Згідно із п. 6.2 даного договору покупець відповідає за несвоєчасну оплату отриманого товару наступним чином:

6.2.1 шляхом сплати постачальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу від загальної суми заборгованості до дати повної оплати товару;

6.2.2 в разі, якщо прострочення платежу за поставлену партію товару становить більше трьох календарних днів покупець в такому випадку додатково сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 15% від вартості відповідної партії товару. В разі, якщо прострочення платежу за поставлену партію товару становить більше тридцяти календарних днів, покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 25% від вартості відповідної партії товару.

У п.9.6 цього договору, сторони визначили, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня), які передбачені пунктами 6.2.1. та 6.2.2. даного договору становить 3 роки.

На виконання умов договору поставки товару від 01.12.2015 № 0895-15х позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 141832,10грн, що підтверджується видатковими накладними від 18.01.2018 №№40402, 40401, 40403, 1446, від 12.01.2018 №№1201,1190, від 19.01.2018 №40561, від 23.01.2018 №40851, від 01.03.2018 №№44337, 44338, 44355, від 07.03.2018 №№44863, 44959, 44864, 44865, від 13.03.2018 № 45342, від 17.03.2018 №№45985, 45987, №45988, від 20.03.2018 №46135, від 22.03.2018 №№46519, 46520, від 27.03.2018 №47000, від 29.03.2018 №№47288, 47289, від 30.03.2018, №47462, від 03.04.2018 №47657, від 06.04.2018 №№48087, 48089, від 10.04.2018 №48469, від 13.04.2018 №№48710, 48716, 48888, від 17.04.2018 №49058, від 19.04.2018 №№49532, 49533 (т.1,а.с.30-85). Відповідач оплату за одержаний товар здійснив частково, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 140835,76грн, що стало підставою для звернення ТОВ «ТД «Ресурс» з позовом до місцевого господарського суду про стягнення з ТОВ «Мета Рітейл» суми боргу, пені, штрафів у розмірі 15% та 25% відповідно до п.6.2.2. договору, 0,15% за користування чужими коштами, 3% річних та інфляційних втрат (т.1, а.с.4-7).

16.01.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.59-66).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/2594/18 виключно у межах доводів та вимог апеляційної ТОВ "Мета Рітейл", а саме: в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 25% .

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 5.2 спірного договору поставки товару від 01.12.2015 №0895-15х встановлено, що покупець здійснює розрахунок з постачальником за поставлений товар на умовах відстрочення платежу на 21 календарний день з дати отримання відповідної партії товару від постачальника.

Моментом здійснення поставки товарів постачальником є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо). Ціна, асортимент, номенклатура, найменування, кількість товару, місце і строк поставки вважаються остаточно узгодженими сторонами даного договору з моменту підписання відповідних накладних ( п. 2.3 вказаного договору).

На виконання умов договору поставки товару від 01.12.2015 № 0895-15х позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 141832,10грн, що підтверджується видатковими накладними, який оплачений частково, що не заперечується відповідачем.

Згідно із п. 6.2 даного договору покупець відповідає за несвоєчасну оплату отриманого товару наступним чином:

6.2.1 шляхом сплати постачальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу від загальної суми заборгованості до дати повної оплати товару;

6.2.2 в разі, якщо прострочення платежу за поставлену партію товару становить більше трьох календарних днів покупець в такому випадку додатково сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 15% від вартості відповідної партії товару. В разі, якщо прострочення платежу за поставлену партію товару становить більше тридцяти календарних днів, покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 25% від вартості відповідної партії товару.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції, 19.03.2019, зазначив, що оскаржує рішення лише в частині стягнення з ТОВ «Мета Рітейл» штрафу у розмірі 25% від вартості відповідної партії товару виключно з підстав неможливості притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду двічі за одне й те саме правопорушення. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності одночасне їх застосування за одне й те саме правопорушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України. Аналогічні доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі.

Щодо доводів, наведених скаржником в апеляційній скарзі та викладених представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 1 ГК України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Згідно із статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.279 ГК України).

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 ГК України, яка також передбачає, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч.2 ст.217 ГК України).

Згідно частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 04.12.2018 у справі №922/1078/18.

Доводи відповідача щодо неможливості одночасного стягнення пені і штрафу за одне й те саме порушення з посиланням на постанови Верховного Суду від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, від 08.02.2018 у справі № 442/6663/15-ц суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки, зокрема, у справі №442/6663/15-ц та в інших справах цивільним судом розглядався спір між банком та фізичною особою про стягнення заборгованості за кредитним договорм із застосуванням до відповідача неустойки у вигляді штрафу та пені як цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання кредитного зобов'язання в порядку статті 549 ЦК України. Спір у даній справі виник між суб'єктами господарювання, що зумовлює застосування до таких правовідносин приписів статей 217, 230, 231 ГК України, що визначають правову природу штрафу та пені як штрафних санкцій та які є спеціальними для субєктів господарювання. Отже, правовідносини у справах, визначених відповідачем в апеляційній скарзі, не є подібними та мають різне правове регулювання.

За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського, визначені частиною 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у звязку з чим апеляційна скарга ТОВ "Мета Рітейл" не підлягає до задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/2594/18 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, слід залишити без змін.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ "Мета Рітейл".

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета Рітейл" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 16.01.2019 у справі №922/2594/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 22.03.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза