ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Справа№ 910/5084/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 29.12.2018 (вх. №09.1-04.1/888/19 від 25.01.2019) Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 про заміну сторони правонаступником

у справі №910/5084/18 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 87 382 837,30 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Литвин П.В. довіреність № 14-161 від 30.08.18

від відповідача - Халимон С.В. довіреність № 19010901 від 09.01.19

від апелянта - Соломенко Н.О. довіреність № 10/12/18-01 від 10.12.18

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 127 432 099,85 грн. за договором № 1813/1617-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 27.10.2016.

03.09.2018 ПАТ «Київенерго» подало до суду клопотанням про залучення до участі у справі правонаступника відповідача та заміну Публічного акціонерного товариства «Київенерго» його правонаступником - комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 (повний текст складено 26.12.2018) залучено до участі у справі № 910/5084/18 правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» за договором № 1813/1617-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 27.10.2016 - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та замінити відповідача - публічне акціонерне товариство «Київенерго» правонаступником комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Не погодившись з даною ухвалою суду, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», 29.12.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 29.12.2018 (вх. №09.1-04.1/888/19 від 25.01.2019), просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/5084/18 скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання про залучення його правонаступником.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, несправедливою, такою, що порушує принципи верховенства права та справедливості, індивідуального характеру юридичної відповідальності та рівності учасників процесу, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування.

Апелянт зазначає, що суд першої не надав належної оцінки його доводам при розгляді клопотання про заміну сторони, оскільки факт правонаступництва не підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того, апелянт стверджує, що позиція позивача про наявність підстав для відповідальності апелянта за зобов'язаннями ПАТ «Київенерго» порушує принцип індивідуальної відповідальності, а заміна відповідача з ПАТ «Київенерго» на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» може призвести до безпідставного стягнення грошових коштів за зобов'язаннями, які не були передані апелянту.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 29.12.2018 (вх. №09.1-04.1/888/19 від 25.01.2019) Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №910/5084/18. Розгляд справи призначено на 06.03.2019. Встановлено позивачу та відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а учасникам справи строк для подання заяв, клопотань, пояснень, з доказами направлення їх іншим учасникам провадження, протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не пізніше 19.02.2019.

Представник Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 19.02.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

04.03.2019 від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надійшли письмові пояснення на відзив, в яких зазначено про необґрунтованість доводів відзиву.

Представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в судовому засіданні 06.03.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до Господарського суду міста Києва.

Представник позивача в судовому засіданні 06.03.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник відповідача (ПАТ «Київенерго») в судовому засіданні 06.03.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідач звернувся з клопотанням про залучення до участі у справі правонаступника відповідача та заміну Публічного акціонерного товариства «Київенерго» його правонаступником - Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Клопотання обґрунтоване тим, що з володіння і користування відповідача вибули цілісні майнові комплекси ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6 та інше енергетичне обладнання, що забезпечувало виробництво теплової енергії для задоволення суспільних потреб в тепловій енергії споживачів на території м. Києва, на які постачався природній газ за договором № 1813/1617-БО-41 купівлі-продажу природного газу від 27.10.2016. Оскільки це майно використовується на праві господарського відання комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», борги, які виникли внаслідок використання майна, повинно погашати комунальне підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги приписами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання».

Також, як на одну з обставин на підтвердження своїх доводів, відповідач послався на мирову угоду, затверджену у справі № 901/7807/19, згідно з якою Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є зобов'язаним за боргом у розмірі 11 392 619,22 грн. за договором № 1813/1617-БО-41 від 27.10.2016.

05.11.2018 суд залучив до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині боргових зобов'язань за договором № 1813/1617-БО-41 від 27.10.2016 у розмірі 11 392 619,22 грн. - комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». В основу цього рішення покладені встановлені судовим рішенням (ухвала від 10.10.2018 у справі № 901/7807/19) обставини заміни боржника за договором № 1813/1617-БО-41 від 27.10.2016 в частині вимог про стягнення 11 392 619,22 грн. В іншій частині позовних вимог клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача вирішено не було.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КТЕ) подало клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення з нього 11 392 619,22 грн., у зв'язку зі сплатою боргу (платіжне доручення № 322733 (#11) від 31.10.2018).

19.11.2018 суд закрив провадження у справі в частині вимог до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення 11 392 619,22 грн.

Розглядаючи клопотання відповідача про залучення до участі у справі правонаступника відповідача в інших вимогах, що є предметом позову, та заміну Публічного акціонерного товариства «Київенерго» його правонаступником - комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», суд виходить з такого.

Позовні вимоги, які є предметом спору, ґрунтуються на порушенні Публічним акціонерним товариством «Київенерго» обов'язків щодо своєчасної оплати отриманого природного газу за договором № 1813/1617-БО-41.

Зокрема, 27.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» укладено договір № 1813/1617-БО-41, предметом якого є постачання публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з 01.10.2016 по 31.03.2017 для ТЕЦ-5 СВП «Київські ТЕЦ» та ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ» природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Отже, спірні правовідносини стосуються стану виконання зобов'язання з оплати спожитих енергоносіїв, які постачались для вироблення теплової енергії.

27.09.2001 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка в подальшому змінила своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (енергопостачальник, відповідач) та Київською міською державною адміністрацією (адміністрація) укладено угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва (далі по тексту - Угода), відповідно до пункту 1.1. якої в редакції додаткової угоди від 30.04.2007, з метою реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва, вирішення питань підвищення надійності енергопостачання споживачів м. Києва, проведення єдиної тарифної та технічної політики, забезпечення стабільних надходжень до бюджету, відновлення, реконструкції та ефективного використання основних фондів, створення нових потужностей та впорядкування існуючих у місті систем енергопостачання, створення єдиного технологічного циклу та системи розрахунків за спожиті енергоносії, забезпечення соціальної захищеності та гарантованої зайнятості працівників енергетичного комплексу Адміністрація передає Енергопостачальнику, а Енергопостачальник приймає майно, що відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Києва, перелік якого наведено у додатках 1, 2 та 3 до цієї Угоди (далі - майно), у володіння та користування, з обмеженням правомочності розпорядження щодо майна за згодою власника, відповідно до умов цієї Угоди та вимог чинного законодавства.

Тобто відповідно до Угоди, Адміністрація передала Публічному акціонерному товариству «Київенерго», а останнє набуло у володіння і користування майно територіальної громади міста Києва, зокрема майно, яке забезпечує виробництво, постачання та транспортування теплової енергії.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» використовувало майно територіальної громади міста Києва на підставі ліцензій на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії, з використанням природного газу в якості сировини, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

20.06.2017 Київська міська рада прийняла рішення № 439/2661 «Про припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго». Також вирішила продовжити дію Угоди до 26.04.2018 включно з внесенням до Угоди відповідних змін згідно з додатком 1 до цього рішення та припинити дію Угоди з 27.04.2018.

19.12.2017 Публічне акціонерне товариство «Київенерго» та Київська міська державна адміністрація уклали між собою відповідну додаткову угоду до Угоди від 27.09.2001.

Відповідно до пункту 4 рішення Київської міської ради № 439/2661 від 20.06.2017 доручено виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) визначити комунальне підприємство та закріпити за ним на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернуте із володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго» після припинення Угоди.

27.12.2017 Київська міська державна адміністрація видала розпорядження № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної з Київською міською адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», відповідно до пункту 5 якого визначила Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго» після припинення Угоди.

30.04.2018 Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Київська міська державна адміністрація та Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» підписали між собою акти приймання-передачі основних засобів комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передаються виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго» у зв'язку з припиненням Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», що на момент передачі обліковуються за СВП «Київські теплові мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Відповідно до додаткової угоди від 26.04.2018 до Угоди, строк експлуатації ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6 закінчився 31.07.2018.

31.07.2018 основні засоби ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6 за актом приймання-передачі були повернуті Публічним акціонерним товариством «Київенерго» виконавчому органу Київської міської ради - Київській міській державній адміністрації. У прийманні майна приймало участь комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» як підприємство, за яким це майно підлягало закріпленню на праві господарського відання.

01.08.2018 право господарського відання за майном ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6 за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було юридично оформлено шляхом прийняття Департаментом комунальної власності м. Києва наказу № 370.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ст. 136 Господарського кодексу України).

Вказане свідчить про те, що з 01.08.2018 комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є суб'єктом господарювання, що здійснює управління цілісними майновими комплексами з вироблення теплової енергії - ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання», у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Враховуючи наведені норми, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання про заміну сторони у зв'язку з правонаступництвом, однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи у зв'язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв'язок матеріального і процесуального права, фактично, процесуальне правонаступництво слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку, для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Отже, правонаступництвом є перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Розрізняють дві форми правонаступництва: універсальне та часткове (сингулярне). При універсальному правонаступництві до правонаступника (фізичної або юридичної особи) разом з правами первісного кредитора переходять і його обов'язки. Таке правонаступництво має місце у разі спадкування, реорганізації юридичної особи шляхом перетворення, злиття, приєднання. При частковому (сингулярному) правонаступництві до правонаступника переходять тільки певні права та обов'язки кредитора.

В якості підстав для здійснення правонаступництва позивач у заяві про заміну відповідача його правонаступником послався, зокрема, на частину 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Отже, зазначена норма передбачає особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

Частина 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» визначає випадок правонаступництва за борговими зобов'язаннями суб'єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, новим суб'єктом господарювання, який одержав таке майно в користування.

Матеріалами справи підтверджується, що цілісний майновий комплекс був повернутий власнику (територіальній громаді м. Києва, яку представляє Київська міська рада) попереднім користувачем (Публічним акціонерним товариством «Київенерго») у зв'язку з припиненням дії угоди, на підставі якої попередній користувач володів та користувався комплексом. В подальшому комплекс був переданий власником у володіння та користування іншому суб'єкту господарювання - Комунальному підприємству «Київтеплоенерго». Тобто мають місце обставини, за яких кінцевими власниками юридичних осіб - попереднього та наступного користувачів цілісного майнового комплексу є різні особи.

У випадку передачі комплексу з вироблення теплової енергії від одного користувача до іншого (за умови, що кінцевим власником користувачів є різні особи) відбувається перехід зобов'язань до нового суб'єкта, а відтак і зміна особи кінцевого учасника (власника).

За таких обставин здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» буде мати своїм наслідком покладення тягаря сплати боргів іншої особи - попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового користувача, який не може нести відповідальність за неефективне використання об'єктів теплопостачання конкретним суб'єктом господарювання - попереднім користувачем комплексу, який відповідно до статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську діяльність самостійно, ініціативно, систематично та на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, покладення статтею 22 Закону України «Про теплопостачання» обов'язку суб'єкта господарювання приватної форми власності на орган місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) сплатити боргові зобов'язання (в тому числі похідні зобов'язання у вигляді відповідальності за неналежне виконання основного зобов'язання) без передачі кореспондуючого цьому борговому зобов'язанню права вимоги до споживачів теплової енергії призводить до покращення майнового стану (збагачення) попереднього користувача за рахунок нового.

Тобто, у разі здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» з попереднього користувача цілісного майнового комплексу на нового, кінцевими власниками яких є різні особи, на нового користувача та особу, яка здійснює управління таки суб'єктом, буде покладений надмірний тягар відповідальності за борги іншої особи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Нормами частин 1, 4 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведені положення поширюються на всіх суб'єктів права власності, в тому числі на органи місцевого самоврядування (створювані ними комунальні підприємства).

Правова сутність статей 13, та 41 Конституції України полягає у проголошенні рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю та гарантіях держави щодо забезпечення захисту цих прав.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що поширення положень частини 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» до даних правовідносин буде мати наслідком протиправне позбавлення органу місцевого самоврядування (в т.ч. через створювані ним комунальні підприємства) права розпорядження своєю власністю, та містить ознаки дискримінаційного підходу в частині визначення юридичної поведінки сторін господарських правовідносин з порушенням принципу рівності та пропорційності, а отже суперечить справедливому застосуванню норми права як елементу верховенства права.

Суд, вирішуючи питання процесуального правонаступництва відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України зобов'язаний керуватися доказами, які беззаперечно підтверджують факт настання матеріального правонаступництва за конкретним предметом спору та відносно конкретного учасника у відносинах, щодо яких виник спір.

Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Київенерго» договору постачання природного газу, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Предметом спору у цій справі, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, є стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» боргу за спожитий газ в сумі 11 392 619,22 грн., а також нараховані за несвоєчасне виконання втрати від інфляції 30 919 446,36 грн. та три відсотки річних в сумі 8 098 042,62 грн., а також штрафні санкції у формі пені в сумі 36 972 729,10 грн. та вимог про стягнення трьох відсотків річних до 8 098 042,62 грн.

При цьому, провадження у справі в частині вимог про стягнення 11 392 619,22 грн. закрито у зв'язку з сплатою боргу.

Таким чином, предметом розгляду в даній справі, на момент винесення оскаржуваної ухвали є стягнення додаткових нарахувань за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання: пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Пеня є одним із видів цивільної відповідальності, яку учасник господарських відносин несе у разі невиконання або неналежного виконання ним господарського зобов'язання. Інфляційні нарахування та три відсотки річних є видом цивільної відповідальності за порушення грошового зобов'язання та є способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання зобов'язання чи порушення правил здійснення діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

За загальним правилом покладення обов'язку боржника на третю особу є можливим лише за волею такої особи або в результаті універсального правонаступництва (переходу прав та обов'язків).

У випадку повернення цілісного майнового комплексу по виробленню теплової енергії з користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго» власнику, яким у цьому випадку є орган місцевого самоврядування (Київська міська рада) в особі створеного нею комунального підприємства, якому передано таке майно, такий власник позбавлений права відмовитися від експлуатації такого об'єкту, що свідчить про відсутність волевиявлення власника чи нового користувача комплексу на прийняття боргів попереднього власника.

При цьому, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Київенерго», звертаючись до суду із заявою про заміну сторони правонаступником в порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України, яке підтримав позивач у своїх письмових поясненнях, не надав ні доказів в підтвердження того, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» фактично стало правонаступником за кожною із заявлених позовних вимог у цій справі (штрафних санкцій та додаткових нарахувань) і в конкретних сумах, ні доказів того, що ці боргові зобов'язання були визнані новим користувачем та обліковувались у його бухгалтерському обліку відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі здійснення правонаступництва на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» на нового користувача майна будуть покладені також і похідні зобов'язання попереднього користувача (інфляційні, 3% річних, пеня, штрафи), які виникли внаслідок порушення попереднім користувачем основного зобов'язання, що також суперечитиме принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, визначеного частиною 2 статті 61 Конституції України.

З огляду на викладене, положення частини 3 статті 22 Закону України «Про теплопостачання» в частині їх поширення на суб'єктів господарювання, яким надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, кінцевий власник яких є відмінним від кінцевого власника суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним) суперечить положенням частини 4 статті 13, частин 1 та 4 статті 41, частині 2 статті 61 Конституції України.

Норми, закріплені в статті 22 Закону України «Про теплопостачання» є такими, що не містять чітких та зрозумілих формулювань, є суперечливими з іншими нормами чинного законодавства, не відповідають принципам верховенства права та Конституції України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/5082/18 та виклав їх у постанові від 20.12.2018.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, що призвело до безпідставного задоволення клопотання про заміну відповідача правонаступником.

З огляду на викладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 про заміну сторони правонаступником у справі №910/5084/18 підлягає скасуванню як така, що прийнята при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність підстав для заміни сторони правонаступником, відтак апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції ухвалює рішення про повернення справи до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

У зв'язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 про заміну сторони правонаступником у справі №910/5084/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 про заміну сторони правонаступником у справі №910/5084/18 скасувати.

3. Відмовити у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про заміну сторони по справі правонаступником Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

4. Справу № 910/5084/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 18.03.2019