СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа № 922/2184/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" (вх. №207 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/2184/18,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Логістик Груп", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія", м.Харків

про стягнення 123017,86 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм Логістик Груп" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" про стягнення 123017,86 грн у зв'язку з невиконанням договору транспортно-експедиторського обслуговування № 08/09-2017 08.09.2017 в частині оплати наданих позивачем послуг.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі №922/2184/18 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю " Прайм Логістик Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" відмовлено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Логістик Груп" 100087,10 грн основного боргу, 1587,68 грн 3% річних, 4372,16 грн інфляційних втрат, 15887,80 грн пені та 1829,02 грн витрат зі сплати судового збору.

При розгляді даного спору місцевий господарський суд дійшов висновку про доведеність матеріалами справи факту виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайм Логістик Груп" за договором транспортно-експедиторського обслуговування № 08/09-2017 08.09.2017 в сумі 100087,10 грн, а відтак і обов'язку відповідача щодо їх оплати; позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені задоволено частково з огляду на наявність помилок при проведенні розрахунку суми 3 % річних та пені.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амбросія" з вказаним рішенням суду в частині задоволення позову не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в даній частині скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає про недоведеність позивачем належними доказами здійснення перевезення, оскільки позивачем не було надано доказів, які б підтверджували направлення клієнтом експедитору заявки на перевезення, з зазначенням всіх обов`язкових умов визначених договором, та погодження даної заявки експедитором. Відповідач вказує, що посилання позивача на ТТН від 13.11.2017 не є належним доказом здійснення перевезення, оскільки зазначена накладна складена раніше ніж підписаний акт виконаних робіт від 31.12.2017 та не містить посилань на ТОВ "Прайм Логістик Груп ", а рахунок на оплату послуг №2270 надіслано пізніше від дати складення ТТН. Також відповідач зауважує, що позивачем не було зареєстровано податкову накладну на підтвердження того, що у грудні 2017 року останнім було надано відповідачу послуги з перевезення на суму 100087,10 грн, що також свідчить про відсутність заборгованості відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі №922/2184/18; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі №922/2184/18 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв'язку, копію вищевказаної ухвали суду від 17.01.2019 учасниками справи отримано 01.02.2019 та 08.02.2019.

04.02.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1151), в якому позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/2184/18 без змін.

Станом на 18.03.2019 клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/2184/18 в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи,08.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ЛОГІСТИК ГРУП" (експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбросія" (клієнт, відповідач) укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № 08/09-2017 та Додаток № 1 до Договору (Договір).

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.2.1. Договору, Клієнт доручає, а Експедитор приймає на себе обов'язки від свого Імені та за рахунок Клієнта виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів Клієнта залізничним, а також іншими видами транспорту (автомобільним, морським, авіа) по території України, країн СНД та інших держав .

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до п. 4.1 Договору Сторони домовилися вважати, що рахунок вважається належним чином пред'явлений до оплати з моменту його відправлення Експедитором Клієнту по електронній пошті або засобами факсимільного зв'язку, а згідно п. 5.3 Договору - Клієнт зобов'язаний оплатити згідно умов Договору направлений Експедитором Клієнту факсом або електронною поштою рахунок.

Клієнт здійснює 100% передоплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 (п'яти) календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документу (п. 4.1 Договору).

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31 грудня 2017 року. За відсутності до спливання строку дії цього договору пропозицій сторін щодо розірвання цього договору, він вважається автоматично продовженим на кожний календарний рік (12 місяців) (п. 10.1 договору).

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази розірвання договору. Відтак, вищезазначений договір є автоматично продовженим на 2018 рік на підставі п. 10.1 договору.

В матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна від 13.11.2017 року, з якої вбачається, що експедитор за дорученням Клієнта направив під навантаження один критий вагон № 52609294 на станцію Кзил-Орда (код 671707, КЗХ). Вагон відправником ТОО Найй-Мир був завантажений та відправлений 13 листопада 2017 року по відправці Б 0554218 згідно дублікату накладної (для відправника) (Копія дублікату накладної наявна в матеріалах справи). Експедитор оплатив імпортне перевезення вантажу "Рис шліфований" у розмірі:

-По території Казахстану: від станції Кзил-Орда (Казахстан) / Семиглавий-Мар (експ.) - 26 060 гривень.

-По території Росії: Озінки (експ.) / Соловей (експ) - 68 142, 70 гривен.

-По території України: Тополі (експ.) / Харків-Ліски (Україна) - 3883,40 гривень.

-Винагорода експедитора - 2001,00 грн .

Матеріали справи також містять договір, укладений між позивачем та ПАТ "Українська залізниця" на перевезення вантажу.

Також, для надання послуг транспортного експедирування територіями Росії і Казахстану, позивачем було залучено експедитора ТОВ "Антранс", з яким було укладено відповідний договір, який наявний в матеріалах справи.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем було направлено на електронну адресу відповідача рахунок на оплату №2270 від 20.12.2017 на загальну суму 100087,10 грн (Том 1, а.с. 23).

Також в матеріалах справи наявний акт надання послуг №498 від 31.12.2017, підписаний без зауважень сторонами на загальну суму 100087,10 грн та додаток до акту наданих послуг.

Як вбачається із вищезазначеного акту позивачем були надані відповідачу послуги з перевезення вантажів на виконання умов договору № 08/09-2017 від 08.09.2017.

За твердженням позивача, замовник зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг не виконав у строки передбачені договором, у зв`язку з чим останній направив на електронну адресу відповідача претензією вих. № 63/02-2018 від 15.02.2018, разом з якою направив копію СМГС накладної № Б 0554218 по відправленню, транспортну довідку, акт звірки взаєморозрахунків, акт виконаних робіт та рахунок № 2270 від 20.12.2017.

30.05.2018 позивачем повторно було направлено відповідачу претензію із вищезазначеними додатками, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (Том 1, а.с. 39).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заперечуючи проти факту виконання позивачем обумовлених договором робіт апелянт посилається на розбіжності в ТТН від 13.11.2017 року та акті наданих послуг від 31.12.2017 року, оскільки вони складені у різні дати та ттн не містить посилань на ТОВ "Прайм Логістік", який мав здійснювати перевезення.

Втім колегія суддів вважає вказані аргументи безпідставними з огляду на таке.

В матеріалах справи наявна міжнародна транспортна накладна від 13.11.2017, відповідно до змісту якої було організоване перевезення територіями - Казахстану: від станції Кзил-Орда (Казахстан) / Семиглавий-Мар (експ.), Росії: Озінки (експ.) / Соловей (експ) та України: Тополі (експ.) / Харків-Ліски (Україна)

Вантажоотримувачем за даною накладною є ТОВ "Амбросія".

Крім того, в Додатку (Звіті) до Акту наданих послуг № 496 від 31.12.2017, який було узгоджено та підписано відповідачем зазначається: номер вагону - 52609294 (що співпадає з полем № 7 накладної), станція відправлення і станція призначення (що співпадає з полем №3,5 накладної), номер документа (що співпадає з номером накладної), код вантажу (поле 15 накладної). Підписом керівника відповідача було засвідчено, що претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) відповідач немає.

В полі 23 накладної зазначено осіб та спеціальні платіжні коди по яким здійснюється оплата перевізних платежів перевізникам.

Так, перевезення було організоване територіями - Казахстану: від станції Кзил-Орда (Казахстан) / Семиглавий-Мар (експ.), Росії: Озінки (експ.) / Соловей (експ) та України: Тополі (експ.) / Харків-Ліски (Україна).

Як вбачається зі змісту ТТН від 13.11.2017 та витягу з Договору, укладеного між позивачем з ПАТ "Українська залізниця", у вказаних документах вказано код платника № 8108932, який належить позивачу.

Таким чином, код платника, тобто позивача, збігається із кодом № 8108932, який зазначено у пункті 23 накладної СМГС і п. 2.4. Договору з ПАТ "Українська залізниця".

Крім того, в матеріалах справи наявний договір транспортного експедирування, укладений між позивачем та експедитором ТОВ "Антранс" (Російська Федерація) для здійснення перевезення територією Росії.

Вказана особа відображена в пункті 23 ТТН, як особи які здійснюють оплату перевізних платежів. (копія договору та акту наявні в матеріалах справи).

В свою чергу відповідачем не було надано будь-яких доказів того, що перевезення вантажу за товарно-транспортною накладною від 13.11.2017 року здійснювалось на виконання інших домовленостей, а не за договором № 08/09-2017.

Більш того, відповідачем не надано доказів того, що між останнім та ТОВ "Антранс" існували договірні відносини, що в свою чергу спростовує твердження відповідача щодо того, що відповідна особа здійснювала перевезення не на виконання умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

В даному випадку цілком логічною є різниця в даті складення ТТН (13.11.2017) та даті підписання акту виконаних робіт (31.12.2017 ), оскільки останній підписується вже за результатами узгодження раніше проведених експедитором дій, а відтак, в будь кому випадку складається після належного оформлення ТТН.

Відповідно до п. 4.5. Договору датою надання послуг за цим Договором є дата складання Акту надання послуг.

Згідно пункту 4.4. Договору Загальна сума Договору визначається як загальна вартість послуг, наданих Клієнту, згідно Актів наданих послуг.

Таким чином, Сторони Договором визначили Акт приймання передачі як документ який засвідчує факт надання послуг та дату їх надання Експедитором Клієнту і узгодження їх загальної вартості.

У підписаному сторонами акті визначено всі необхідні реквізити, перелік і загальна вартість робіт (послуг) наданих за Договором. Підписом керівника Відповідача було засвідчено, що претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) відповідач немає.

Пунктом 3.2.26 Договору регулюється порядок підписання Акту надання послуг та звіту до нього. Клієнт мав право протягом 10 робочих днів з дати отримання акту і звіту до нього надати свої мотивовані зауваження в письмовому вигляді.

Будь-яких заперечень стосовно складеного акту від 31.12.2017 в матеріалах справи не міститься.

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про доведеність матеріалами справи факту надання відповідачу послуг з перевезення вантажу на суму 100087,10 грн.

З приводу доводів апелянта щодо відсутності доказів направлення ними належним чином оформленої заявки на перевезення, як то передбачено п. 3.2.1. та 3.2.2. договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2.1. та 3.2.2. договору передбачено, що Клієнт зобов'язується надати Експедитору Заявку на перевезення вантажів, не пізніше ніж за 7 діб до дати подачі рухомого складу, з визначеним маршрутом перевезення та повними відомостями про вантаж.

В матеріалах справи дійсно відсутня заявка відповідача на перевезення вантажів, проте як вже було зазначено вище факт надання позивачем послуг перевезення підвереджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме підписаним сторонами договором, актом виконаних робіт та фактичним прийняттям відповідачем послуги, оскільки будь-які заперечення щодо якості наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не зареєстровано податкові накладні на здійснення перевезення на суму 100087,10 грн, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

В обґрунтування вказаних заперечень, апелянт посилається на те, що в акті від 31.12.2017 загальна сума наданих відповідачу послуг складає 100087,10 грн, в той час як у податковій накладній загальна вартість послуг, що підлягають сплаті становить 7956,61 грн.

В даному випадку, колегія суддів зауважує, що податкова накладна не може бути безумовним підтвердженням чи спростуванням надання послуг з перевезення, оскільки в даному випадку саме акт наданих послуг від 31.12.2017 року та ТТН є документом первинного бухгалтерського обліку та є підтвердженням надання позивачем послуг з перевезення вантажу.

Окрім цього, як вбачається з податкової накладної № 32 від 31.12.2017, у розділі "Б" зазначено: відшкодування вартості послуг з міжнародного перевезення вантажів (ПДВ 0%) - 5739,60 грн, відшкодування вартості послуг з міжнародного перевезення вантажів (ПДВ 20%) - 180,01 грн, винагорода експедитора (ПДВ 20%) - 1667,50 грн.

Отже, зазначені суми співпадають з відповідними найменуваннями послуг зазначеними в актів № 489 від 31.12.2017, а саме рядок 1, 2, 3 таблиці у Актів, де зазначені суми послуг вказані з урахуванням ПДВ.

Щодо послуги в акті № 489 від 31.12.2017 у таблиці за колонкою № 2, то відшкодування вартості послуг з міжнародного перевезення вантажів (не ПДВ) на суму 92130,49 грн, не включені до податкової накладної, оскільки вони не є об`єктом оподаткування ПДВ в Україні, про що зазначено у акті - "(не ПДВ)".

Відповідно до п. 185.1 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу.

В той час, як п. 186.4 Податкового кодексу України, місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.

Відтак, 92130,49 грн є сумою відшкодування послуг перевезення вантажу відповідача територіями Казахстану та Російської Федерації іноземними перевізниками нерезидентами України за межами митної території України.

Не спростовують правомірність позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу посилання відповідача на обставину надсилання рахунку на оплату послуг №2270 пізніше від дати складення ТТН, оскільки невиконання замовником умов договору в частині внесення на рахунок позивача 100 % суми передплати, як передумови початку виконання експедитором обумовлених дій, не звільняє його від обов'язку оплати вже отриманих ним послуг.

Одночасно погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат з таких підстав.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, позивачем здійснено розрахунок 3% річних у період з 26.12.2017 по 31.07.2018.

Однак, в п. 4.1 Договору передбачено, що Клієнт здійснює 100% передоплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 (п'яти) календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документу.

Як свідчать матеріали справи, рахунок на оплату № 2270 було складено позивачем 20.12.2017.

За твердженням позивача, вказаний рахунок 20.12.2017 року було направлено на електронну пошту відповідача, як то передбачено умовами, укладеного між сторонами договору.

Втім, з роздруківки з сайту електронною пошти позивача не вбачається, що останнім було направлено на електронну адресу відповідача саме рахунок № 2270 на уму 100087,10 грн.

У зв'язку з чим, місцевий господарський суд правомірно вказав, що кінцевий термін здійснення оплати відповідачем становить 31.12.2017, тобто після підписання акту наданих послуг № 489, оскільки п. 4.5 договору передбачено, що датою надання послуг є дата складання акту надання послуг.

Отже, нарахування 3% річних має здійснюватись з 01.01.2018, проте оскільки зазначений день є офіційним вихідним днем, у відповідності до ст. 73 кодексу законів про працю України, то нарахування 3% річних починається з наступного дня - 02.01.2018 року.

В свою чергу, сума 3% річних у період з 02.01.2018 по 31.07.2018 складає 1587,68 грн, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про 4372,16 грн інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано, доведена матеріалами справи, є арифметично правильною та підлягає задоволенню.

Погоджується колегія суддів з позицією Господарського суду Харківської області в частині позову про стягнення з відповідача 15887,80 грн пені, з огляду на таке.

Відповідно до п. 6.12 договору, у разі порушення строків оплати послуг, що надаються кредитором Клієнту за цим Договором (у тому числі відшкодування витрат понесених експедитором в інтересах Клієнта), Клієнт сплачує Експедитору пеню розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг передбачених цим Договором, за кожен день прострочення платежу. Обов'язок сплати пені наступає у Клієнта у випадку надсилання йому експедитором відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом експедитора.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано відповідачу пеню у період з 26.12.2017 по 26.06.2018 в сумі 16970,92 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Враховуючи те, що акт приймання-передачі було підписано 31.12.2017 та з урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що вірним періодом нарахування пені є 02.01.2018 по 26.06.2018.

Здійснивши перерахунок пені колегія суддів встановила, що до стягнення з відповідача підлягає стягненню 15887,80 грн пені за період з 02.01.2018 по 26.06.2018. У зв'язку з цм в частині стягнення 1083,12 грн пені місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю її нарахування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлені фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам та їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2018 у справі № 922/2184/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян