ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/4433/14
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря,

секретар судового засідання - І.В. Іванов;

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: М.Ю. Риженко;

від Міністерства оборони України: С.П. Дідух;

від Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси: не з'явився;

від Одеської міської ради: І.О. Бондаренко;

від Виконавчого комітету Одеської міської ради: І.О. Бондаренко;

від П'ятого апеляційного адміністративного суду: не з'явився;

від ОСОБА_4: не з'явився;

від Одеської обласної ради: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 (суддя Рога Н.В., м. Одеса) про забезпечення позову

у справі № 916/4433/14

за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси

до відповідачів:

1. Одеської міської ради,

2. Виконавчого комітету Одеської міської ради

за участю третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

- П'ятого апеляційного адміністративного суду,

- ОСОБА_4,

- Одеської обласної ради,

про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності, визнання права державної власності,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2014 року Військовий прокурор Одеського гарнізону звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до Одеської міської ради і Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якій просив суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 13.06.2008 року серії САС № 199016 на адміністративну будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради; визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України права державної власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Одеса, Софіївська, 19, що складається із нежитлових приміщень загальною площею 1578,9 кв.м.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

28.01.2019 року Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про забезпечення позову, в якій просило суд вжити заходи забезпечення позову по справі № 916/4433/14 шляхом: накласти арешт на нерухоме майно за адресою: м. Одеса, Софіївська, 19 площею 1578,9 кв.м.; заборонити відповідачам та третім особам здійснювати дії щодо відчудження нерухомого майна, яке перебуває за адресою: м.Одеса, Софіївська, 19 до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили; заборонити суб'єктам реєстрації прав на нерухоме майно, а саме Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб'єктам державної реєстрації прав, акредитованим суб'єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також нотаріусам, які відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, Софіївська, 19 до розгляду даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Заява обґрунтована тим, що внаслідок дій відповідачів існує реальна загроза неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог Міністерства оборони України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 року у справі №916/4433/14 (суддя Рога Н.В.) заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову у справі №916/4433/14 задоволено, до вирішення по суті справи №916/4433/14:

- накладено арешт на нерухоме майно, загальною площею 1578,9 кв.м, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Софіївська, 19.

- заборонено Одеській міській раді та виконавчому комітету Одеської міської ради та будь-яким третім особам здійснювати дії щодо відчуження нерухомого майна, загальною площею 1578,9 кв.м , яке розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Софіївська, 19.

- заборонено суб'єктам реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб'єктам державної реєстрації прав, акредитованим суб'єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також, нотаріусам, які відповідно до ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, загальною площею 1578,9 кв.м, що розташоване за адресою м.Одеса, вул.Софіївська, 19.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідачами у справі та третіми особами неодноразово вчинялися дії щодо розпорядження нерухомим майном, що знаходиться у м.Одеса по вул. Софіївська, 19. Орендар - П'ятий апеляційний адміністративний суд станом на даний час звільняє об'єкт оренди - нежитлове приміщення загальною площею 1528,9 кв.м., що розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Софіївська, 19, у зв'язку з чим наявні підстави вважати, що відповідачами або третіми особами можуть бути вчинені дії, направлені на відчуження (розпорядження) об'єкта нерухомості, щодо якого станом на даний час є наявний спір. У зв'язку з викладеним, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що наявні достатньо обґрунтовані припущення вважати, що у випадку незастосування судом заходів забезпечення позову на період розгляду справи може мати місце подальше відчуження нерухомого майна, загальною площею 1578,9 кв.м, яке розташоване адресою: м.Одеса, вул.Софіївська, 19, що може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у випадку задоволення позовних вимог Міністерства оборони України.

Одеська міська рада з ухвалою суду не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 30 січня 2019 року у справі 916/4433/14 та у задоволенні заяви Міністерства оборони України про забезпечення позову у справі 916/4433/14 відмовити.

Скаржник вважає, що ухвалу суду прийнято із суттєвим порушенням норм процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що є підставою для її скасування.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не було враховано те, що приміщення територіальної громади м. Одеси по вул. Софіївській, 19 не звільнено, а договір оренди є чинним принаймні до 17 травня 2019 року. Той факт, що офіційне місцезнаходження суду визначено тепер - м. Одеса, просп. Гагаріна, та судові засідання проводяться у залах за новою адресою, абсолютно не змінює правового статусу приміщень по вул. Софіївська, 19. Більше того, «юридичною адресою» Одеського апеляційного адміністративного суду раніше була така: м. Одеса, Фонтанська дор. 14. Тобто, й до створення П'ятого апеляційного адміністративного суду вул. Софіївська, 19, відповідно до даних реєстрів, не була адресою місцезнаходження суду.

Одеською міською радою жодного рішення, спрямованого на початок процедури приватизації приміщень по вул. Софіївській, 19, не приймалось.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд прийняв оскаржувану ухвалу про забезпечення позову без виклику сторін за день до судового засідання у справі, яка знаходиться у провадженні суду з 2014 року.

На думку Одеської міської ради, заявником в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого припущення щодо можливості відчуження відповідачем вказаного об'єкта нерухомості, а тому вказані припущення не можуть визнаватися судом як достатні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони органам та суб'єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією прав щодо об'єкта нерухомого майна.

Інші учасники справи своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої протокольної ухвали суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник Одеської міської ради і виконавчого комітету Одеської міської ради підтримав доводи апеляційної скарги, представники прокуратури і Міністерства оборони України висловили заперечення щодо апеляційної скарги. Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Учасники справи про причини неявки суд не повідомили та не скористались своїми процесуальними правами на участь у судових засіданнях. Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду, які надсилались сторонам завчасно за належними адресами, явка сторін не визнавалась обов'язковою.

Заслухавши присутніх представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заява про забезпечення позову мотивована наступними обставинами:

Рішенням звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 29.05.1951 року № 27 «О восстановлении прав землепользвания, а также прав на строения, отведенные в довоенный и послевоенный период для нужд Одесского военного округа» підтверджено належність військового містечка № 19 (м. Одеса, вул. Короленка, 19 (зараз - Софіївська, 19) Одеському військовому округу та відновлено право користування земельною ділянкою, на якій розташовані об'єкти нерухомості вказаного військового містечка.

Міністерство оборони України вважає, що з того часу і по теперішній час будівлі №№1,2 військового містечка № 19 відносяться до нерухомого військового майна, належать до державної власності та перебувають на балансі і обліку КЕВ м. Одеси. На підтвердження належності будівлі, розташованої по вул. Софіївській (Короленко), 19 у м. Одеса, до нерухомого військового майна позивач посилається на індивідуальну картку обліку будівлі №1 військового містечка № 19 у м. Одеса, актом прийняття-передачі основних засобів від 12.01.2004 року.

У заяві також зазначено, що за результатами проведеної Фондом державного майна України інвентаризації об'єктів державної власності у Єдиному реєстрі об'єктів державної власності за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19, обліковуєтеся нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі КЕВ м. Одеси. Водночас, рішенням Одеської міської ради від 27.09.1997 року № 510 «Про результати інвентаризації пам'ятників містобудування та архітектури у м. Одесі» була визначена та зареєстрована адміністративна будівля, розташована по вул. Софіївська (Короленко), 19 у м. Одеса, як об'єкт комунальної власності за власником - Одеською міською радою.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.07.2005 року у справі №33/55-05-3489 задоволено позов Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, визнано недійсним п. 3 рішення Одеської міської ради від 27.05.1997 року № 510 «Про результати інвентаризації пам'ятників містобудування та архітектури у м. Одесі» та додаток № 2 до нього, у частині визначення та реєстрації адміністративної будівлі, розташованої по вул. Софіївській (Короленко), 19 м. Одеса, та після перегляду апеляційною та касаційною інстанціями, рішення залишене без змін.

Позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.06.2005 року №259 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» до складу об'єктів комунальної власності включено будівлю, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська (Короленко), 19 (№ 338 у переліку об'єктів). Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.08.2006 року №395 було внесено зміни до рішення від 29.06.2005 року № 259, якими було змінено його назву, викладено у новій редакції п. 2 та виключено п. 3 вказаного рішення.

Надалі, на підставі рішення від 29.06.2005 року № 259, виконавчим комітетом Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради було видано: 26.03.2007 року свідоцтво серії САВ № 349428 про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Софіївська, 19; 13.06.2008 року свідоцтво серії САС №199016 про право власності на адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19.

У подальшому, за рядом господарських договорів змінювались власники майна та в результаті: 01 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс-Строй» (дарувальник) та територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (обдарований) було укладено договір дарування № 1470 щодо нежитлового приміщення загальною площею 1528,9 кв. м., що розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Софіївська, 19. 26.07.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Строй» за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення продало громадянину ОСОБА_4 нежитлове приміщення № 101 загальною площею 80,3 кв. м., яке розташоване в будинку № 19 по вул. Софіївська в м. Одесі.

У зв'язку з цим, Міністерство оборони України зазначило, що на день звернення до суду з позовом власниками нерухомого майна, що знаходиться у м. Одеса по вул. Софіївська, 19, були: Одеська міська рада (нежитлове приміщення, загальною площею 1578,9 кв. м.) та громадянин ОСОБА_4 (нежитлове приміщення № 101, загальною площею 80,3 кв.м.). Водночас, позивач зауважив, що будь-якого рішення щодо передачі спірної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська (Короленко), 19 з боку Міністерства оборони України не приймалось.

Міністерство оборони України вважає, що внаслідок прийняття виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення від 29.06.2005 року № 259, право власності на спірну будівлю набула Одеська міська рада, яка реалізуючи незаконно надані їй права передавала у приватну власність нерухоме державне майно, чим порушила право власності держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Одеси на нерухоме майно.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 року №465-р було передано будівлі №№1,2,11 військового містечка № 186 (м.Одеса, пр-т Гагаріна, 19-21) із сфери управління Міністерства оборони України до сфери управління Державної судової адміністрації для розміщення Одеського апеляційного адміністративного суду. З інформації, отриманої з офіційного сайту П'ятого апеляційного адміністративного суду, суд змінює своє місцезнаходження з - 65082, м. Одеса, вул. Софіївська,19, на - 65000, м. Одеса, пр-т Гагаріна 19-21.

З огляду на викладене, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Господарський суд Одеської області, приймаючи до уваги обставини, які можуть утруднити реальне виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, задовольнив заяву позивача і забезпечив позов.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Передбачивши різні види забезпечення позову, закон не встановлює конкретно, який вид в яких судових справах застосовується. Це питання вирішується судом за заявою заявника (особи, яка бере участь у справі), враховуючи причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, характер спірних правовідносин тощо.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Міністерство оборони України просило суд вжити такі заходи до забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно за адресою: м. Одеса, Софіївська, 19 площею 1578,9 кв.м., та заборона відповідачам та третім особам здійснювати дії щодо відчудження нерухомого майна, яке перебуває за адресою: м.Одеса, Софіївська, 19 до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили, і заборона суб'єктам реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, Софіївська, 19 до розгляду даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст. 13, 15, 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов'язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Заявник обґрунтовує необхідність у забезпечення позову тим, що П'ятий апеляційний адміністративний суд станом на даний час звільняє об'єкт оренди - нежитлове приміщення загальною площею 1528,9 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19, у зв'язку з чим, на думку Міністерства оборони України, наявні підстави вважати, що відповідачами або третіми особами можуть бути вчинені дії, направлені на відчуження (розпорядження) об'єктом нерухомості, щодо якого станом на даний час наявний спір.

При вжитті запобіжних заходів суд повинен з'ясувати наявність зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, предметом судового розгляду у цій справі є вимога прокурора до відповідачів про скасування свідоцтв на право власності та визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості за державою. Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи не відчужить Одеська міська рада спірний об'єкт нерухомості іншим особам, що значно ускладнить повернення нежитлових будівель державі.

При цьому, судова колегія зазначає, що факт того, що договір оренди спірних приміщень ще не припинився, не спростовує потенційної можливості Одеської міської ради відчужити майно на користь інших осіб.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову, обраних господарським судом, безпосередньо пов'язано з предметом позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У даному випадку заходи до забезпечення позову направлені на заборону Одеській міській раді відчужувати майно, щодо якого здійснюється розгляду у даній справі, а саме: нерухомого майна, загальною площею 1578,9 кв. м , яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 19.

Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвідношення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція наведена в п. 15 постанови Верховного Суду від 14.06.2018 року у справі № 916/10/18 та в п. 14 постанови Верховного суду від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись майном, а тому може застосуватись у справі про визнання права (інше речове право) на майно.

При цьому арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду і є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

У даному випадку питання забезпечення позову вирішується під час нового розгляду справи (заява про забезпечення позову може бути заявлена на будь-якій стадії судового процесу) і пов'язане з тим, що попередньому орендодавцю спірного приміщення - П'ятому апеляційному адміністративному суду - виділено інше приміщення для відправлення правосуддя.

Слід зазначити, що у зв'язку з вищевикладеним, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що єдиним і дієвим способом, що дав би можливість реального забезпечення виконання рішення у даній справі і гарантував би захист порушеного права позивача, є накладення арешту на майно і забезпечення позову шляхом заборони органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, які стосуються відчуження та реєстрації прав на згадане вище нерухоме майно.

Судова колегія не приймає до уваги твердження скаржника про те, що «юридичною адресою» Одеського апеляційного адміністративного суду раніше була така: м. Одеса, Фонтанська дор. 14, тобто, як вказує відповідач, й до створення П'ятого апеляційного адміністративного суду вул. Софіївська, 19, відповідно до даних реєстрів не була адресою місцезнаходження суду, оскільки у даному випадку можливість утруднення виконання рішення суду про визнання недійсними свідоцтв на право власності і визнання права державної власності не пов'язана з тим, яка юридична адреса вказана за орендарем, а пов'язана з потенційною можливістю Одеської міської ради відчужити спірне майно.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наявні достатньо обґрунтовані припущення вважати, що у випадку незастосування судом заходів забезпечення позову на період розгляду справи у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, загальною площею 1578,9 кв.м, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Софіївська, 19; заборони відповідачам та третім особам здійснювати дії щодо відчуження нерухомого майна, що розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Софіївська, 19; заборони суб'єктам реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб'єктам державної реєстрації прав, акредитованим суб'єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також, нотаріусам, які відповідно до ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, загальною площею 1578,9 кв.м , розташоване за адресою м.Одеса, вул.Софіївська, 19, може мати місце подальше відчуження нерухомого майна, загальною площею 1578,9 кв.м, яке розташоване адресою: м.Одеса, вул.Софіївська, 19, що може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у випадку задоволення позовних вимог Міністерства оборони України.

За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог ст. 140 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що ухвалена з дотриманням норм процесуального права, тому судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її скасування.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи, в межах свої повноважень, судові рішення у даній справі, апеляційним господарським судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 року у справі №916/4433/14 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 268-271, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 року про забезпечення позову у справі №916/4433/14 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.03.2019 року.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир