ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа№ 925/925/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018

у справі №925/925/18 (суддя - Васянович А.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Ватутінського комунального підприємства теплових мереж

про стягнення 45978,35 грн

1. Зміст позовних вимог та заяви

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 45978, 35 грн, а саме: 38282, 72 грн пені, 2291,28 грн 3% річних та 5404,35 грн інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3119/15-КП-36 від 08.12.2014 в частині строків оплати поставленого газу.

1.3. Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж є теплопостачальною організацією (підприємством), що має відповідні ліцензії на виробництво та постачання теплової енергії, а тому нарахування кредитором неустойки, інфляційних та річних є безпідставним, оскільки на день набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» відповідач не мав перед позивачем заборгованості за спожитий природний газ по договору.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 08.12.2014 між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3119/15-КП-36 (далі - договір).

2.2. Відповідно до п.1.1. вказаного договору продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

2.3. Згідно з п.2.1. договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 111,3 тис. куб.м.

2.4. Відповідно до п.1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (далі - споживача покупця).

2.5. Згідно з п.3.3. договору приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

2.6. Відповідно до п.3.4. договору покупець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

2.7. Згідно з п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

2.8. Відповідно до п.7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п.6.1. договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

2.9. Згідно з п.11 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

2.10. У подальшому сторонами вносилися зміни до умов вказаного вище договору, зокрема, щодо ціни на газ та банківських реквізитів продавця, про що свідчать додаткові угоди №1 від 12.02.2015, №2 від 17.03.2015, №3 від 08.04.2015, №4 від 25.05.2015, №5 від 10.06.2015, №6 від 27.07.2015, №8 від 21.10.2015, №9 від 22.10.2015, №10 від 02.11.2015 та №11 від 25.11.2015.

2.11. Позивач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу виконав повністю та поставив відповідачу у січні-квітні, жовтні-грудні 2015 року природний газ на загальну суму 562598,95 грн, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств актами приймання передачі природного газу: від 31.01.2015 на суму 124900,06 грн, від 28.02.2015 на суму 94357,04 грн, від 31.03.2015 на суму 98489,32 грн, від 30.04.2015 на суму 13910,75 грн, від 31.10.2015 на суму 27321,53 грн, від 30.11.2015 на суму 86206,80 грн.

2.12. Згідно наданих позивачем до суду разом з позовом розрахунку заборгованості та довідки про операції по підприємству «Ватутінське КПТМ», підписаної заст. головного бухгалтера ПАТ «НАК «Нафтогаз України» Збаразькою Т.В. та скріпленої печаткою підприємства, станом на 30 листопада 2016 року відповідач за поставлений природний газ по договору розрахувався повністю. Крім того, дана обставина визнається сторонами, а тому, з урахуванням, приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України, доказуванню не підлягає.

2.13. Оплати природного газу, поставленого позивачем у січні-квітні, жовтні-грудні 2015 року, здійснювались відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, у зв'язку із чим публічним акціонерним товариством ПАТ «НАК «Нафтогаз України» нараховано Ватутінському комунальному підприємству теплових мереж 38282,72 грн пені, 2291,28 грн 3% річних та 5404,35 грн інфляційних втрат.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/925/18 у позові відмовлено повністю.

3.2. Рішення обґрунтоване відсутністю підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом, за твердженням апелянта, в порушення ст. 7, 73, 86 Господарського процесуального кодексу України, не було враховано жодного аргументу позивача, а також не зазначено мотивів їх відхилення.

Крім того, позивач стверджує, що застосування судом положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним, оскільки, відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач у поданому відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач зазначив, що правові підстави для стягнення з нього пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних відсутні з огляду на приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії», оскільки, Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж є теплопостачальною організацією (підприємством) та на день набрання чинності вказаного Закону не мав перед позивачем заборгованості за спожитий природний газ по договору.

Також відповідач вказав, що застосування зазначеної вище норми Закону не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки, в силу приписів ч.1 ст.58 Конституції України, зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 15.12.2018 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 04.12.2018 у справі №925/925/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/925/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1. Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

7.2. Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

7.3. Відповідно до ч.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

7.4. Згідно з ч.1 ст.628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

7.5. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

7.6. Згідно з ч.7 ст.193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.7. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

7.8. Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

7.9. Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

7.10. Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

7.11. Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.12. Згідно зі ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» (далі - Закон) процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

7.13. Відповідно до ст.2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

7.14. Згідно до ст.5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

7.15. Відповідно зі ст.3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

7.16. Згідно з п.14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 у реєстрі зазначаються, зокрема, дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

7.17. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №3119/15-КП-36 від 08.12.2014, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

8.3. Як вірно зазначено місцевим судом, на виконання умов договору №3119/15-ТЕ-36 від 08.12.2014, позивач поставив відповідачу у січні-квітні, жовтні-грудні 2015 року природний газ на загальну суму 562 598 грн. 95 коп., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств актами приймання передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 124 900,06 грн., від 28.02.2015 на суму 94 357,04 грн., від 31.03.2015 на суму 98 489,32 грн., від 30.04.2015 на суму 13 910,75 грн., від 31.10.2015 на суму 27 321,53 грн., від 30.11.2015 на суму 86 206,80 грн., а також не заперечується представниками сторін.

8.4. Також, як вірно встановлено місцевим судом, станом на 30.11.2016, що є днем набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії», відповідач за поставлений у січні-квітні, жовтні-грудні 2015 року природний газ розрахувався повністю, проте, оплати природного газу, здійснювались відповідачем з порушенням встановлених договором строків.

8.5. Частиною 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

8.6. Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч.3 ст.7 названого Закону є нормою прямої дії, оскільки застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №920/1060/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 11.04.2018 у справі №914/124/17, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 26.02.2019 № 926/992/18.

8.7. За вказаних обставин, апеляційний суд відхиляє аргументи позивача, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у зв'язку відсутністю доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки, застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

8.8. Як вірно встановлено місцевим судом, Ватутінське комунальне підприємство теплових мереж розрахувалось за поставлений природний газ до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а тому позивачем безпідставно здійснено нарахування на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ у 2015 році пені, 3% річних та інфляційних втрат.

8.9. Враховуючи викладене вище, місцевий суд при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з погашенням відповідачем заборгованості до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання за спожиті енергоносії» (з 30.11.2016) неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

8.10. Також не заслуговують на увагу та відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, оскільки заборгованість за договором №3119/15-КП-36 від 08.12.2014 була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», тому положення цього Закону, зокрема ч.3 ст.7, розповсюджуються на спірні правовідносини, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних, нарахованих на заборгованість, сплачену до набрання чинності зазначеного Закону.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/925/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 04.12.2018 у справі №925/925/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Матеріали справи №925/925/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 19.03.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун