РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2019Справа № 910/577/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" (08325, Київська область, Бориспільський район, село Щасливе, вулиця Лесі Українки, будинок 14-Б; ідентифікаційний код 34514979)

до Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про стягнення 64 488,29 грн,

Без виклику (повідомлення) представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича про стягнення 64 488,29 грн, з яких 48 335,63 грн - основного боргу, 3 350,96 грн - пені, 299,90 грн - інфляційних втрат, 280,26 грн - 3% річних, 6 110,77 грн - штрафу, 6 110,77 грн - додаткового штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території в частині повної та своєчасної оплати відповідних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/577/19, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

29.01.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява про продовження процесуального строку на подання відзиву на позов.

13.02.2019 позивачем подано до канцелярії суду заяву про долучення додаткових документів.

18.02.2019 відповідачем подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомляє про визнання частини позовних вимог в розмірі 24 626,52 грн та оплату вказаної суми заборгованості, а також просить поновити пропущений строк на подання відзиву та перейти до слухання справи у порядку загального провадження.

Відповідно до частин 2, 3, 6 статті 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання прав та інтересів всіх учасників справи, суд задовольняє клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов та приймає вказаний відзив до розгляду.

Щодо клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (частина 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, відповідно до частини 7 статті 250 Господарського процесуального кодексу України частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи предмет та підстави позову, зважаючи на характер спірних правовідносин та предмет доказування у вказаному спорі, який не становить значний суспільний інтерес, відсутність підстав для допиту свідків та призначення судової експертизи, що вказує на незначну складність даної справи, приймаючи до уваги, що з огляду на положення частини 7 статті 250 Господарського процесуального кодексу України справа № 910/577/19 підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

25.02.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, відповідно до якої позовні вимоги викладені у наступній редакції: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з листопада 2018 по лютий 2019 в розмірі 61 185,95 грн, з яких: 39 737,51 грн - основний борг, 4 656,01 грн - пеня, 299,90 грн - інфляційні втрати, 389,01 грн - 3% річних за користування чужими грошовими коштами, 6 436,40 грн - штраф, 4833,56 грн - додатковий штраф, 4 833,56 грн - штраф за грубе порушення.

Вказана заява мотивована тим, що у зв'язку зв сплатою відповідачем частини заборгованості, позивачем було змінено періоди нарахування основного боргу та штрафних санкцій.

За приписами частин 3, 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

За приписами частини 1 статті 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (частина 2 вказаної статті).

Одночасно, відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При цьому, згідно частини 3 статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятись протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, розгляд справи № 910/577/19 по суті було розпочато 21.02.2019, а позивач мав право змінити предмет позову не пізніше ніж 15.02.2019.

Вищевказане свідчить про те, що Товариство обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" пропустило строк на подання заяви про зміну предмета позову, встановлений законодавцем.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Нормами частини 2 статті 207 ГПК України передбачено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Оскільки позивач пропустив строк подання заяви про зміну предмета позову, встановлений частиною 3 статті 46 ГПК України, та подав її після початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про залишення зазначеної заяви без розгляду.

З огляду на викладене, подальший розгляд справи здійснюється у межах позовних вимог, викладених у позовній заяві.

Положеннями статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізичною особою-підприємцем Москаленком Віктором Васильовичем було здійснено часткову оплату заявленої до стягнення заборгованості згідно квитанції №19387105 від 07.02.2019 на суму 24 626,52 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Як зазначено вище, предметом спору вказаної справи є стягнення з відповідача заборгованості за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 48 335,63 грн, а також нарахованих штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Як вбачається з представлених суду документів, а саме квитанції №19387105 від 07.02.2019 після відкриття провадження у даній справі відповідачем було сплачено на рахунок позивача частину заборгованості в розмірі 24 626,52 грн.

Отже, з огляду на добровільне виконання відповідачем частини своїх зобов'язань, приймаючи до уваги відсутність будь-яких інших неврегульованих питань в межах вказаної частини позовних вимог, заявлених позивачем, суд дійшов висновку щодо відсутності предмета спору між сторонами по даній справі в частини позовних вимог про стягнення 24 626,52 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що предмет спору між сторонами в частині стягнення 24 626,52 грн основного боргу відсутній, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі № 910/577/19 в частини позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" про стягнення з Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича боргу в розмірі 24 626,52 грн.

Стосовно решти позовних вимог щодо стягнення з відповідача 23 709,11 грн - основного боргу, 3 350,96 грн - пені, 299,90 грн - інфляційних втрат, 280,26 грн - 3% річних, 6 110,77 грн - штрафу, 6 110,77 грн - додаткового штрафу, відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

За приписами частини 4 та 5 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Москаленком Віктором Васильовичем (споживач) було укладено договір № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території (далі - договір), предметом якого є надання виконавцем комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у відношенні приміщення споживача, відповідно до передбаченого переліку додаткових послуг (за переліком, наведеним в додатку 4) у строк та на умовах, що передбачені цим договором, а також надання споживачу можливості замовлення послуг охорони приміщення, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом або цінами, що визначені у цьому договору, а також оплати усіх замовлених споживачем через виконавця послуг третіх осіб. (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 2.3.10. договору споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися із виконавцем за отримані послуги згідно з умовами цього договору та виставлених рахунків. Рахунок вважається оплаченим тільки в тому випадку, коли оплата зарахована на поточний рахунок виконавця або внесено до каси виконавця.

За змістом пунктів 5.1., 5.2., 5.5. договору, цим договором споживач засвідчує своє згоду на здійснення виконавцем загально будинкового обліку споживання електроенергії із наступним нарахуванням суми відшкодування спожитої у приміщенні електроенергії, відповідно до показників позаквартального (поза офісного) лічильника виконавця. Облік та розрахунок плати за спожиту електричну енергію здійснюється виконавцем відповідно до показників позаквартирного (поза офісного) лічильника виконавця. За цим договором виконавець здійснює самостійний облік показань встановлених позаквартирних (позаофісних) лічильників незалежно від майнової належності таких лічильників.

За приписами пунктів 6.11 та 6.2. договору виконавець надає послуги за цінами, визначеними у додатку №1 до цього договору, розрахованими відповідно до тарифів, затверджених рішенням Щасливської сільської ради. Чинний на момент підписання договору перелік цін на комунальні послуги та послуги утримання будинку та прибудинкової території фіксується сторонами у додатку № 1 до цього договору.

Пунктами 7.1.- 7.5. зазначеного правочину передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Нарахування оплати за надані у попередньому місяці послуги здійснюється виконавцем шляхом обчислення суми платежу згідно із встановленим тарифом на відповідну послугу та показаннями відповідних лічильників.

Для послуг, у відношенні яких не здійснюється облік за допомогою лічильників, оплата нараховується згідно з встановленим тарифом на такі послуги, визначені зовнішнім постачальником таких послуг або тарифом виконавця.

Не пізніше 10 числа кожного місяця дії цього договору виконавець формує та надає споживачу рахунок на оплату наданих послуг. Під наданням рахунку сторони договору розуміють поміщення рахунку у поштову скриньку споживача або передачу рахунку особисто споживачу, без додаткового письмового оформлення документів про передачу рахунку.

У разі відсутності рахунку у поштовій скриньці споживача на момент, визначений цим договором, споживач зобов'язаний самостійно отримати примірних рахунку у виконавця.

Згідно з пунктом 3.1.договору оплата рахунку, виставленого виконавцем, здійснюється споживачем не пізніше 20 числа місяця наступного за поточним.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення і діє до 18 серпня 2020 року. Договір вважається продовженим на 6-місячний строк кожного разу після закінчення попереднього строку його дії, якщо за п'ятнадцять днів до закінчення цього строку однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду його положень. (пункт 14.1. договору).

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території як належну підставу, у розумінні норм статті 11 названого Кодексу, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

На виконання умов договору № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, позивачем за період з квітня по грудень 2018 було надано послуги на загальну суму 54 574,61 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Крім того, позивачем на підставі спірного договору були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату відповідних житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось, пунктом 8.1 договору № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території сторони погодили, що оплата рахунку, виставленого виконавцем, здійснюється споживачем не пізніше 20-го числа місяця, наступного за поточним.

З огляду на вищенаведене, строк для виконання зобов'язань з оплати наданих позивачем за період з квітня по грудень 2018 житлово-комунальних послуг за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території настав.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, відповідачем було частково оплачено зазначені послуги, внаслідок чого несплаченою залишилась заборгованість в розмірі 23 709,11 грн.

Враховуючи, що заборгованість за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території в повному обсязі не погашена, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Враховуючи те, що строк виконання обов'язку з оплати наданих позивачем послуг за договором № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території настав, сума заборгованості відповідача, яка складає 23 709,11 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що сума нарахованих грошових коштів за надані послуги у період листопад-грудень 2018 є завищеною, оскільки станом на момент вирішення даного спору в матеріалах справив відсутні будь-які належні та допустимі докази на спростування зазначеної позивачем вартості наданих послуг чи на підтвердження наявності факту безпідставного завищення вказаної вартості наданих послуг.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до пунктів 2.2.1. та 2.3.4. договору № 5/17-ССС від 18.09.2017 про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території сторони погодили, що виконавець має право нарахувати, у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги, штрафні санкції та пеню у розмірі, встановленому законодавством та договором. Споживач зобов'язаний разі несвоєчасного внесення плати за послуги, окрім передбачених договором штрафних санкцій - сплачувати пеню в встановленому договором розмірі.

Крім того, положеннями пунктів 9.1.1., 9.1.2. договору передбачено, що за порушення умов договору шляхом прострочення в оплаті - зі споживача стягується одноразовий штраф у розмірі 10% суми простроченого платежу; у разі непогашення простроченого платежу до кінця поточного календарного місяця - додатковий штраф за ухилення від непогашення виниклої заборгованості в оплаті у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Також, згідно пункту 9.3. договору, окрім штрафних санкцій за несвоєчасне внесення платежів виконавець має право нарахувати та стягнути зі споживача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на день виникнення прострочення в оплаті, нараховану на суму простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов'язань зі своєчасної та повної оплати виконаних позивачем робіт, вимоги позивача про стягнення пені та штрафів є обґрунтованими.

Здійснивши власний перерахунок пені та штрафів в межах періоду, визначеного позивачем, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є вірним, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 21.07.2018 по 16.01.2019 в сумі 3 350,96 грн, штраф в розмірі 6 110,77 грн та додатковий штраф в розмірі 6 110,77 грн.

Крім того, стосовно заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 21.07.2018 по 16.01.2019 суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення грошових коштів, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, у зв'язку з чим з відповідача підлягають стягненню 299,90 грн інфляційних втрат та 280,26 грн 3 % річних.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" про стягнення з в Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича 23 709,11 грн - основного боргу, 3 350,96 грн - пені, 299,90 грн - інфляційних втрат, 280,26 грн - 3% річних, 6 110,77 грн - штрафу, 6 110,77 грн - додаткового штрафу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 187,43 грн покладаються на відповідача.

При цьому, за приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. При цьому, відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи висновки суду про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 24 626,52 грн основного боргу внаслідок визнання відповідачем позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" та сплати зазначеного розміру заборгованості після пред'явлення відповідного позову до суду, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права та можливості на повернення позивачу з державного бюджету 366,78 грн, проте станом на момент постановлення даної ухвали відповідне клопотання позивачем не подано, тому підстави для повернення вказаної суми судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Залишити без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" про зміну предмета позову, яка подана до суду 25.02.2019.

2. Провадження у справі № 910/577/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" до Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича про стягнення 24 626,52 грн основного боргу - закрити.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" до Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича про стягнення 23 709,11 грн - основного боргу, 3 350,96 грн - пені, 299,90 грн - інфляційних втрат, 280,26 грн - 3% річних, 6 110,77 грн - штрафу, 6 110,77 грн - додаткового штрафу - задовольнити повністю.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Москаленка Віктора Васильовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" (08325, Київська область, Бориспільський район, село Щасливе, вулиця Лесі Українки, будинок 14-Б; ідентифікаційний код 34514979) 23 709,11 грн (двадцять три тисячі сімсот дев'ять гривень 11 копійок) основного боргу, 3 350,96 грн (три тисячі триста п'ятдесят гривень 96 копійок) пені, 299,90 грн (двісті дев'яносто дев'ять гривень 90 копійок) інфляційних втрат, 280,26 грн (двісті вісімдесят гривень 26 копійок) 3% річних, 6 110,77 грн (шість тисяч сто десять гривень 77 копійок) штрафу, 6 110,77 грн (шість тисяч сто десять гривень 77 копійок) додаткового штрафу та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 187,43 грн (одна тисяча сто вісімдесят сім гривень 43 копійки).

5. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ