ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/401/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Принцевської Н.М.,

Суддів: Савицького Я.Ф., Разюк Г.П.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання - Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

від ПАТ "Дельта Банк" - Биковський Д.Ю., довіреність № б/н, від 28.02.19;

від ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" - не з'явився;

від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Заплазське хлібоприймальне підприємство"

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року

у справі № 916/401/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Приватного акціонерного товариства "Заплазське хлібоприймальне підприємство", в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії Кривошея С.А.

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання включення в проміжний ліквідаційний баланс кредиторської вимоги, -

(суддя першої інстанції: Цісельський О.В., дата та місце ухвалення рішення: 10.07.2018, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, проспект Шевченка, 29)

В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Заплазське хлібоприймальне підприємство", в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії Кривошея С.А. (далі - ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство"), в якому просило суд зобов'язати ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" в загальному розмірі 505 303 546, 37 грн., як визнану, направивши копію проміжного ліквідаційного балансу ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" на адресу ПАТ "Дельта Банк" та господарського суду, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умов укладеного між банком та ПАТ "Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів" кредитного договору, останній своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та відсотків не здійснив, в зв'язку з чим у відповідача по справі, як заставодавця за договором застави від 20.06.2013 року та як у іпотекодавця за іпотечним договором від 20.06.2013 року, укладеними між сторонами по справі з метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, виник обов'язок повернути кредит, проте, оскільки відповідач по справі перебуває у стані припинення, банк просить включити вищезазначену кредиторську вимогу в проміжний ліквідаційний баланс ПАТ "Дельта Банк".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.05.2018 року до участі у справі № 916/401/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 у справі №916/401/18 (суддя - Цісельський О.В.) позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено частково, зобов'язано ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу ПАТ "Дельта Банк" в загальному розмірі 505 303 546 грн. 37 коп., в іншій частині позову - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позовна вимога ПАТ "Дельта Банк" спрямована на захист його прав, як кредитора стосовно ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" та направлена на зобов'язання ліквідаційної комісії в особі голови/ліквідатора Кривошея С.А. шляхом включення в проміжний ліквідаційний баланс кредиторської вимоги, а матеріали справи доказів внесення відповідачем відповідних відомостей до проміжного ліквідаційного балансу та їх затвердження не містять, - позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначив що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача направити копію проміжного ліквідаційного балансу ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" на адресу ПАТ "Дельта Банк" та господарського суду є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі № 916/401/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" про зобов'язання включення в проміжний ліквідаційний баланс кредиторської заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 у справі № 916/401/18 прийняте на підставі невірно досліджених доказів та встановлених обставин, оскільки зобов'язання за кредитним договором припинились зарахуванням зустрічних однорідних вимог між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів" на підставі одностороннього правочину, який повністю відповідає вимогам чинного законодавства, що встановлено відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили, отже забезпечене заставою основне зобов'язання є припиненим. З урахуванням зазначеного, скаржник вважає, що ПАТ "Дельта Банк" взагалі не має процесуального права щодо включення в проміжний ліквідаційний баланс відповідача своїх кредиторських вимог, оскільки не є кредитором по відношенню до ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі № 916/401/18 (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Савицький Я.Ф., Разюк Г.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство".

19.02.2019 поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПАТ "Дельта Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" з мотивів викладених у позовній заяві та наполягає на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, а скарги - без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 апеляційну скаргу ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 по справі № 916/401/18 призначено до розгляду на 18.03.2019.

В судовому засіданні представник ПАТ "Дельта Банк" підтримав заперечення, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу, наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, а скарги - без задоволення. Представники ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явились, не повідомивши завчасно про причини неявки, про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлені належним чином.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням приписів статей 120, 202, 270, частини 2 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сторін, за наявними в ній матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 у справі № 916/401/18 частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2013 року між ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" та ПАТ "Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів" укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2009993/1.

В подальшому було укладено ряд додаткових договорів, а саме: додатковий договір № 1 від 08.11.2013 року до договору кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 року, додатковий договір № 2 від 31.12.2013 року до договору кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 року, додатковий договір № 3 від 08.05.2014 року до договору кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 року.

Відповідно до умов кредитного договору (зі змінами та доповненнями), надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами - траншами, на умовах визначених даним договором, в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 11 400 000,00 доларів США зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі: 14 % річних у доларах США; 22 % річних у гривнях, в порядку, визначеному даним договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 12.12.2014 року.

За умовами п. 1.1.4. кредитного договору, у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту, який визначений в пункті 1.1.1. даного договору та/або прострочення платежів згідно графіку, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за даним договором встановлюється у розмірі 19 % річних у доларах США та 27% річних у гривні.

Пунктом 4 договору сторонами погоджено відповідальність сторін, зокрема, у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми кредиту за кожний випадок порушення.

При цьому, умовами пункту 3.3. договору визначено, що позичальник зобов'язаний, зокрема дотримуватися положень даного договору та договорів, які зазначені у пункті 1.3 даного договору, протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за його використання в порядку, визначеному даним договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора та можливих штрафних санкцій у терміни, визначені даним договором.

Даний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за цим договором (пункт 8.3. Договору).

20.06.2013 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ "Дельта Банк" (заставодержатель) та ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" (заставодавець) було укладено договір застави № BKJI-2009993/1/S-2.

За умовами вищевказаного договору, заставодавець з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором передає в заставу заставодержателю майно, а саме: обладнання, в кількості 173 одиниць, що зазначено в додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Заставлене майно оцінюється сторонами в сумі 1 316 550, 00 грн.

В подальшому було укладено ряд додаткових договорів, а саме: додатковий договір № 1 від 20.06.2013 року до договору застави від 20.03.2013 року № BKJI-2009993/1/S-2 та додатковий договір № 2 від 17.01.2014 року до договору застави від 20.03.2013 року № BKJI-2009993/1/S-2.

Також, 20.06.2013 року між ПАТ "Дельта Банк" (іпотекодержатель) та ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № ВКЛ- 2009993/1/S-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В., та зареєстрований за № 837, умовами якого передбачено, що іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з вищезазначеного кредитного договору передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку у порядку і на умовах, визначених даним договором, належне йому майно на праві власності нерухоме майно, а саме: адміністративна будівля та господарські будівлі, загальною площею 19 868,00 кв.м., розташовані за адресою: Одеська обл., Любашівський р-н, с. Солтанівка, вулиця без назви. Загальна заставна вартість предмету іпотеки становить 19 625 600,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що ПАТ "Дельта Банк" свої зобов'язання за договором кредитної лінії від 19.06.2013 року № ВКЛ-2009993/1, що підтверджується банківськими меморіальними ордерами та виписками про рух коштів по рахунках. Проте ПАТ "Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів" кредитні кошти та відсотки за ними не повернув.

Таким чином, за змістом правовідносин, що склалися, ПАТ "Дельта Банк" виступає кредитором у зобов'язанні, ПАТ "Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів" виступає боржником, а ПрАТ "Заплазьке хлібоприймальне підприємство" виступає як майновий поручитель боржника.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" стало відомо, що приватне акціонерне товариство "Заплазське хлібоприймальне підприємство" з 03.05.2017 року перебуває в стані припинення.

Засновниками (учасниками) або уповноваженими ними органами ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" було визначено строк для заявлення кредиторами своїх вимог, а саме до 08.07.2017 року включно.

Як вказує позивач, станом на 25.05.2017, кредиторські вимоги ПАТ "Дельта Банк" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 року складають 13 946 095,89 доларів США, що згідно курсу НБУ - 26,304507, склали 505 303 546,37 грн., з яких: сума заборгованості за простроченим кредитом 10 050 000,00 доларів США, що в національній валюті складає 264 360295,35 грн.; сума заборгованості за простроченими відсотками - 3 896 095,89 доларів США, що в національній валюті складає 102 484 881,61 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення процентів - 517 534,70 грн.; розмір штрафу - 137 940 834, 71 грн.

08.06.2017 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось на адресу відповідача із заявою з грошовими вимогами до боржника щодо визнання кредиторських вимог в розмірі 505 303 546,37 грн. з подальшим повідомленням банку про результати розгляду заяви.

Проте, відповідач за отриманням листа до відділення послуг зв'язку ПАТ "Укрпошта" не звернувся і лист повернувся за зворотною адресою, що підтверджується електронним ресурсом сайту ПАТ "Укрпошта" "Відстеження поштових відправлень" за штрихкодовим індикатором 251.

В подальшому, жодної відповіді на адресу банківської установи направлено не було, про результати розгляду заяви жодним чином не повідомлено.

20.07.2017 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось з аналогічною позовною заявою до Господарського суду Одеської області, проте ухвалою від 21.08.2017 року провадження у справі № 916/1771/17 було припинено на підставі пункту 6 статті 80 господарського процесуального кодексу країни в попередній редакції, через припинення підприємницької діяльності ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" з 11.07.2017 року.

Проте, як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.03.2018 року, починаючи з 03.05.2017 року відповідач знову перебуває в стані припинення, що і стало підставою для звернення позивача з повторною позовною заявою у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 610, 611 Цивільного Кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина 1 статті 199 Господарського кодексу України).

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України , мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України , засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 Цивільного кодексу України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Згідно із частиною першою статті 589 Цивільного кодексу України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частин першої та другої статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За приписами статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до приписів статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників, або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбаченими установчими документами (пункт 1 частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 статті 105 Цивільного кодексу України передбачено, що строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора (частина 6 статті 105 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 8 статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Статтею 112 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Як зазначалося раніше, підставою для звернення позивача з відповідним позовом до відповідача, як до заставодавця та іпотекодавця, стало невиконання ПАТ "Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів" своїх зобов'язань за договором кредитної лінії від 19.06.2013 року № ВКЛ-2009993/1.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідач перебуває в стані припинення, а з врахуванням того, що матеріали справи не містять доказів внесення відповідачем до проміжного ліквідаційного балансу кредиторських вимог банку та його затвердження підприємством, визнав позовні вимоги банку такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2015 у справі №910/11426/15 за позовом ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» до ПАТ «Дельта Банк» про зобов'язання вчинити певні дії та зустрічним позовом ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 у справі №910/11426/15 частково скасовано; прийнято нове рішення, яким первісний позов задоволено та визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором №ВКЛ-2009993/1S-3 від 20.06.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим номером №834, а у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено повністю.

Зазначеною постановою суду встановлено, що: «… 19.06.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2009993/1… Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що односторонній правочин, вчинений ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» щодо припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог шляхом направлення на адресу ПАТ «Дельта Банк» відповідних заяв від 27.02.2015 вих.№517 та від 28.02.2015 вих.№518 є таким, що відповідає приписам ст. 601 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим зобов'язання ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» за договором кредитної лінії № ВКЛ -2009993/1 від 19.06.2013 щодо повернення суми кредитної заборгованості - є такими, що припинилися з 28.02.2015 року…».

Вказана постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2015 року у справі №910/11426/15.

Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.12.2017 року у справі № 916/4933/15, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.07.2016, відмовлено у задоволенні заяви про визнання ПАТ «Дельта Банк» кредитором ПАТ «Білгород-Дністровський комбінат хлібопродуктів» з грошовими вимогами до боржника у розмірі 416 820 813, 45 грн. Судова ухвала мотивована тим, що заявлені грошові вимоги ПАТ «Дельта Банк» на суму 416820813,45 грн. згідно договору кредитної лінії №ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 грунтуються на зобов'язанні, що припинилося 28.02.2015, а тому суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» від 09.02.2016 про визнання кредиторських вимог на загальну суму 416820813,45 грн. до ПАТ «Білгоро-Дністровський комбінат хлібопродуктів» за договором кредитної лінії №ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013.

Відповідно до імперативних приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судова колегія зазначає, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Водночас Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (рішення від 25.07.2002) зауважив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині 1 статті 598 Цивільного кодексу України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З урахуванням зазначеного та виходячи з того, що забезпечені іпотекою та заставою зобов'язання за договором кредитної лінії №ВКЛ-2009993/1 від 19.06.2013 визнані рішеннями судів, які набрали законної сили, припиненими починаючи з 28.02.2015 року, судова колегія доходить висновку, що зобов'язання за договором іпотеки та застави, які є похідними від кредитного договору, є припиненими також.

Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" не є кредитором відповідача у вищезазначених правовідносинах, що в свою чергу унеможливлює включення кредиторської вимоги ПАТ "Дельта Банк" в проміжний ліквідаційний баланс відповідача.

Відповідно до приписів статті 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально - правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Реалізуючи право на судовий захист, передбачене статтею 55 Конституцією України, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

При цьому, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що місцевому господарському суду на момент прийняття рішення у справі вищезазначені преюдиційні обставини не було відомо, через те, що відповідач не з'являвся в судові засідання, а позивачем зазначені обставини, в порушення вимог пункту 4 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, були приховані.

Таким чином, з'ясування апеляційним судом вищезазначених преюдиційних обставин є підставою для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 у справі № 916/401/18, оскільки ПАТ "Дельта Банк", через припинені зобов'язання за договором іпотеки та застави, не є кредитором відповідача у вищезазначених правовідносинах, що свідчить про відсутність у діях відповідача будь-яких порушень прав або законних інтересів банку та унеможливлює включення кредиторської вимоги ПАТ "Дельта Банк" в проміжний ліквідаційний баланс відповідача.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі № 916/401/18 підлягає задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ПрАТ "Заплазське хлібоприймальне підприємство", в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії, включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу ПАТ "Дельта Банк" в загальному розмірі 505303546 грн. 37 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Заплазське хлібоприймальне підприємство" на рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі № 916/401/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі №916/401/18 скасувати частково.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Приватного акціонерного товариства "Заплазське хлібоприймальне підприємство" про зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Заплазське хлібоприймальне підприємство", в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії (с. Солтанівка, Любашівський район, Одеська обл., 66521, інд. код 00955348) включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (вул. Щорса, буд. 36-Б, м. Київ, 01133, інд. код 34047020) в загальному розмірі 505 303 546 (п'ятсот п'ять мільйонів триста три тисячі п'ятсот сорок шість) грн. 37 коп.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2018 року у справі № 916/401/18 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (вул. Щорса, буд. 36-Б, м. Київ, 01133, інд.код 34047020) на користь Приватного акціонерного товариства "Заплазське хлібоприймальне підприємство", в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії (с. Солтанівка, Любашівський район, Одеська обл., 66521, інд. код 00955348) 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2019 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська
Судді Я.Ф. Савицький
Г.П. Разюк