СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Справа № 913/564/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вх.№541Л/1-43) на рішення господарського суду Луганської області від 14.01.2019 (суддя Шеліхіна Р.М., повний текст складено 21.01.2019) у справі №913/564/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ,

до Комунального підприємства "Біловодськтепло", Біловодської селищної ради Луганської області, смт.Біловодськ Біловодського району Луганської області

про стягнення 6827 грн. 95 коп., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у сумі 1338,69 грн. за період з 15.02.2014 по 14.07.2015, 3% річних у сумі 379,60 грн. за період з 15.02.2014 по 27.12.2015 та інфляційних втрат у сумі 5109,66 грн. за період з березня 2014 по листопад 2015 року за договором купівлі - продажу природного газу від 20.11.2013 №1016/14-ТЕ-20, у зв'язку з несвоєчасною оплатою поставленого у 2014 році газу у загальній сумі 8685,23 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 14.01.2019 у справі №913/564/18 (суддя Шеліхіна Р.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Біловодськтепло" на користь Публічного акціонерного товариства “Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” пеню у сумі 1338,69 грн. за період з 15.02.2014 по 14.07.2015, 3% річних у 370,60 грн. за період з 15.02.2014 по 27.12.2015 та інфляційні втрати у сумі 4841,47 грн. за період з березня 2014 року по листопад 2015 року, витрати на судовий збір у сумі 1690,47 грн., видати наказ після набрання рішенням законної сили. В решті вимог відмовлено.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.02.2019 виправлено описки, допущені в рішенні господарського суду Луганської області від 14.01.2019 у справі №913/564/18:

-у абзаці дванадцятому мотивувальної частини виклавши її наступним чином: "Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних слід задовольнити також повністю на суму 379,60 грн. за період з 15.02.2014 по 27.12.2015 на підставі правил ст.625 ЦК України, оскільки дані вимоги цілком відповідають приписам вказаної норми права - за несвоєчасне виконання грошового обов’язку відповідач зобов’язаний сплатити борг з урахуванням 3% річних за весь час прострочки. Дані вимога не є видом відповідальності для відповідача, 3% відображують економічні процеси в державі, в результаті яких відбувається знецінення національної валюти";

-у абзаці дев’ятнадцятому мотивувальної частини виклавши її наступним чином: "А всього до стягнення підлягає 6559,76 грн.";

-у абзаці двадцятому мотивувальної частини виклавши її наступним чином: "Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1692,79 грн. слід покласти на відповідача";

-у пункті другому резолютивної частини виклавши її наступним чином: "Стягнути з Комунального підприємства "Біловодськтепло", Біловодської селищної ради Луганської області, 92800, смт. Біловодськ Біловодського району Луганської області, вул. Центральна, 103, ід. код 34895168 на користь Публічного акціонерного товариства “Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ід. код 20077720, пеню у сумі 1338,69 грн. за період з 15.02.2014 по 14.07.2015, 3% річних у 379,60 грн. за період з 15.02.2014 по 27.12.2015 та інфляційні втрати у сумі 4841,47 грн. за період з березня 2014 року по листопад 2015 року, витрати на судовий збір у сумі 1692,79 грн., видати наказ після набрання рішенням законної сили".

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального, просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 14.01.2019 у справі №913/564/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення: інфляційних нарахувань в розмірі 268,19 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити. Судові витрати за сплати судового збору в розмірі 2881,50 грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, та зроблено невірний висновок, що інфляційні втрати слід нараховувати виключно на суму боргу.

Ухвалою суду від 20.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Луганської області від 14.01.2019 у справі №913/564/18. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі. Попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” (позивач-продавець) та відповідачем у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу від 20.11.2013 №1016/14-ТЕ-20 на підставі якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ – за ціною, у кількості та за якістю, вказаних в договорі, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах, встановлених даним договором, - остаточний розрахунок здійснити до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки і відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 ГК України) з відстрочкою платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу природний газ:

-у січні 2014 року за актом приймання-передачі від 31.01.2014 на суму 1978,20 грн. (а.с.30);

-у лютому 2014 року за актом приймання-передачі від 28.02.2014 на суму 1978,20 грн. (а.с.31);

-у березні 2014 року за актом приймання-передачі від 31.03.2014 на суму 1586,75 грн. (а.с.32);

-у квітні 2014 року за актом приймання-передачі від 30.04.2014 на суму 1571,04 грн. (а.с.33);

-у грудні 2014 року за актом приймання-передачі від 31.12.2014 на суму 1571,04 грн. (а.с.34).

Відповідачем здійснено оплату за поставлений газ:

-26.02.2015 у сумі 227,93 грн., 06.03.2015 у сумі 193,07 грн., 07.04.2015 у сумі 68,67 грн. та 28.12.2015 у сумі 8195,56 грн.

Позивач, як кредитор, права якого порушені несвоєчасним виконанням відповідачем строків оплати газу, звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону і умов укладеного договору, і просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1338,69 грн. за період з 15.02.2014 по 14.07.2015, 3% річних у сумі 379,60 грн. за період з 15.02.2017 по 27.12.2015 та інфляційні втрати у сумі 5109,66 грн. за період з березня 2014 по листопад 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних, місцевий суд визнав їх законними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду таке.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором купівлі-продажу природного газу від 20.11.2013 №1016/14-ТЕ-20, укладеним між позивачем та відповідачем у справі, встановлено, що покупець (відповідач) зобов’язаний оплатити вартість поставленого газу до 14 числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 20.11.2013 №1016/14-ТЕ-20, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення пеню на суму 1338,69 грн. за загальний період з 15.02.2014 по 14.07.2015.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок позивача є арифметично вірним, а його вимога про стягнення пені в сумі 1338,69 грн. підлягають задоволенню.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних на суму 379,60 грн. за загальний період з 15.02.2014 по 27.12.2015.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок позивача є арифметично вірним, а його вимога про стягнення 3% річних в сумі 379,60 грн. за загальний період з 15.02.2014р. по 02.11.2017р. підлягають задоволенню.

Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Крім того, Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 5109,66 грн. за період з березня 2014 по листопад 2015 року.

Відмовляючи в частині стягнення 268,19 грн. інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що позивачем здійснено подвійне нарахування інфляційних втрат, не на суму боргу, а на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередні періоди, що є помилковим та суперечить нормам чинного законодавства та сталій судовій практиці.

Колегія не може погодитись з таким висновком суду першої, з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, а тому позиція про те, що інфляційні втрати слід нараховувати виключно на суму боргу не відповідає нормам чинного законодавства.

Судова колегія зазначає, що судом першої інстанції не враховано вказаних норм матеріального права, що призвело до винесення помилкового рішення про часткову відмову у стягнення інфляційних втрат.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд у своїх постановах 17.07.2018 у справі №904/10242/17 та від 04.12.2018 по справі №913/63/18.

Зважаючи на викладене, позивачем по справі правильно визначено розмір інфляційних втрат, механізм розрахунку яких відповідає нормам законодавства, а також сформованій практиці Верховного Суду.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Луганської області від 14.01.2019 у справі №913/564/18 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат в сумі 268,19 грн. з прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.4 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 14.01.2019 у справі №913/564/18 в частині відмови в позові скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов про стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 268,19 грн. задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Біловодськтепло" (92800, смт. Біловодськ Біловодського району Луганської області, вул. Центральна, 103, ід. код 34895168) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 268,19 грн. інфляційних нарахувань та 2881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов