ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

14.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5321/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Крила Таврії", с. Південне Нікопольського району Дніпропетровської області

про стягнення 5290245,30 грн

Суддя Воронько В.Д.,

без виклику представників сторін,

розглянувши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 26.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Крила Таврії" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення 4319840,03 грн основного боргу, 316875,43 грн пені, 26442,93 грн 3% річних та 73437,28 грн інфляційних втрат, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання умов договору поставки №29/11-17, укладеного між сторонами 29.11.2017.

Ухвалою від 29.11.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановленими Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з призначенням підготовчого засідання на 27.12.2018.

27.12.2018 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Крила Таврії" в межах суми заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою заяву, позивач посилається на наявність підстав вважати, що відповідачем можуть бути здійснені заходи, спрямовані на ускладнення виконання судового рішення або навіть такі, що зроблять виконання рішення неможливим (виведення коштів, переоформлення майна, тощо).

14.01.2019 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій, посилаючись на те, що підготовче засідання по справі не закінчене і зазначена у позовній заяві сума заборгованості відповідачем не погашена, просить збільшити розмір позовних вимог на суму нарахованої пені, 3% річних та інфляційної різниці за період з 21.11.2018 по 10.01.2019, що становить: 217293,87 грн пені, 18107,82 грн 3% річних та 60477,76 грн інфляційної різниці.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

20.02.2019 позивач звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог на суму нарахованої пені, 3% річних та інфляційної різниці за період з 11.01.2019 (тобто з моменту останнього розрахунку, що міститься у попередній заяві про збільшення позовних вимог) по 18.02.2019, що становить: 166165,90 грн пені, 13847,16 грн 3% річних та 77757,12 грн інфляційної різниці.

Відповідно до положень ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Тож, з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 4319840,03 грн основного боргу, 700335,20 грн пені, 58397,91 грн 3% річних та 211672,16 грн інфляційних втрат.

Розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що вона не суперечить приписам ст. 46 ГПК України, а тому вона прийнята до розгляду та буде врахована при вирішенні спору по суті.

Ухвалою від 26.02.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду справи по суті на 19.03.2019, а також відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

13.03.2019 позивач знов звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд накласти арешт на все нерухоме майно, що належить відповідачу, надавши при цьому документальні докази підтвердження наявності підстав до застосування заходів до забезпечення позову. В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на тривале невиконання відповідачем своїх фінансових зобов'язань, які виникли у останнього щодо прострочення оплати поставленої продукції. На думку позивача існує загроза того, що відповідач з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань перед позивачем може здійснити дії, спрямовані на відчуження майна, що в подальшому призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1 та 5 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Досліджуючи подані позивачем документи, судом встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача 4319840,03 грн основного боргу за отриману ним продукцію у період з 04.12.2017 по 13.09.2018 по договору поставки № 29/11-17 від 29.11.2017, що підтверджуються видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств, а також нараховані на суму основного боргу пеня у сумі 217293,87 грн, 3% річних у сумі 18107,82 грн та інфляційних втрати у сумі 60477,76 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивачу стало відомо, що 11.03.2019 Птахофабрика "Крила Таврії" була виставлена у відкритий продаж за 1,2 млн. доларів США, оголошення про який розміщено на відкритому інтернет ресурсі ОLХ за посиланням: https://www.olx.ua/obyavlenie/prodaetsya-ptitsefabrika-vozmozhen-obmen-IDxtave.html.

З метою перевірки вказаного повідомлення позивач через свого агента з продажу звернувся до представника продавця за більш детальною інформацію щодо об'єкта продажу, на що отримав презентацію виробничого комплексу Птахофабрики "Крила Таврії".

Згідно змісту оголошення та презентації виробничого комплексу Птахофабрики "Крила Таврії", об'єктом продажу фактично є майновий комплекс підприємства, а отже все майно птахофабрики, у тому числі 16 птахівників та інше нерухоме майно, що знаходиться у власності відповідача.

Отже, за доводами позивача, стійке небажання відповідача погасити заборгованість за договором поставки при наявності реальної можливості виконати свої зобов'язання та вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження належного йому майна в процесі розгляду справи у господарському суді з майновими вимогами до нього, є безперечним доказом здійснення заходів, які у подальшому у разі задоволення позову зроблять виконання рішення суду неможливим.

Судом встановлено, що оскільки спір вирішується в судовому порядку, грошові кошти не повернуто, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача і є всі підстави вважати, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, стане неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

З огляду на що суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої позивачем заяви, адже якщо наразі не накласти арешт на майно відповідача, власником якого може стати інша особа, то такі дії можуть ускладнити ефективний захист позивача та в подальшому унеможливлять поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За таких обставин, вжиття заходів до забезпечення позову це реальна гарантія виконання судового рішення та задоволення законних вимог позивача, виходячи з розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і забезпечення збалансованості інтересів сторін.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З урахуванням вимог ст. 74 та ст. 136 ГПК України позивач надав суду письмові докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язує необхідність застосування заходів до забезпечення позову в господарському процесі. При цьому, заявником доведено, що існує реальна загроза ефективного захисту, що істотно ускладнить виконання рішення господарського суду в частині відновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника.

Згідно зі статтею 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Крім того, обраний позивачем захід до забезпечення позову не міститься в переліку заборонених заходів забезпечення позову відповідно до ч. 5 ст. 137 ГПК України та не має наслідком припинення господарської діяльності підприємства, як субєкта господарювання.

Таким чином, судом встановлено, що застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача до прийняття рішення у цій справі та набрання ним законної сили не порушить прав та охоронюваних законом інтересів останнього у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність відповідача чи до погіршення стану його майна, а лише запровадить дії, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (зокрема, обраний захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та забезпечити ефективний захист його порушених прав та інтересів), імовірність ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, якщо позов буде судом задоволено, з метою запобігання порушення майнових прав товариства, суд вбачає достатньо підстав для задоволення заяву щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Проте слід зауважити, що накладенню арешту підлягає не все майно відповідача, як просить позивач, а вартістю, що не перевищує ціну позову (5290245,30 грн), тож заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" про забезпечення позову задовольнити частково.

2. З метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили накласти арешт на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Крила Таврії" (53265, Дніпропетровська область, Нікопольський район, село Південне, вул. Шевченко, 17, прим. 2, п/р 0249 в АТ "Укрексімбанк", МФО 322313, ЕДРПОУ 38657824) в межах ціни позову в сумі 5290245,30 грн.

3. Сторонами у виконавчому провадженні за цією ухвалою про забезпечення позову є:

- стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, буд. 6Д, оф. 43; ідентифікаційний код 3983789);

- боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика "Крила Таврії" (53265, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Південне, вул. Шевченко, буд. 17, прим. 2; ідентифікаційний код 38657824).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання - 14.03.2019 та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Закону України "Про виконавче провадження".

Строк пред'явлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі № 904/5321/18 про забезпечення позову до виконання становить три роки, тобто до 15.03.2022.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1