ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Черкаси справа № 925/1283/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Кучеренко О.І., із секретарем судового засідання Юхименко О.В. за участю представника позивача - Головні С.В., адвокат, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроко» до фізичної особи-підприємця Гаркуші Валентини Василівни про стягнення 169938 грн 87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агроко» звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця Гаркуші Валентини Василівни про стягнення 169938 грн 87 грн із яких: 123355 грн 17 коп основного боргу, 26694 грн 49 коп. пені, 16893 грн 19 коп інфляційних та 2996 грн 02 коп 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно умов договору поставки №20/07/16 від 20.07.2016, який укладений між позивачем та відповідачем, останньому за період 2016-2018 років було поставлено товар, але у визначений договором строк відповідач за товар повністю не розрахувався і на день подачі позову до суду його заборгованість перед позивачем становить 123355 грн 17 коп, на яку позивач нарахував пеню, інфляційні та річні, та які разом з основною заборгованістю просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Відповідач, у визначений судом строк, відзиву на позов не надав, відповідач (його представники) у судове засідання не з'явилися, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Ухвали суду від 28.12.2018 та від 31.01.2019 були направлені відповідачу за місцем його державної реєстрації. Ухвала суду від 28.12.2018 була вручена відповідачу 04.01.2019, про що свідчить наявний у справі корінець поштового повідомлення, а ухвала суду від 31.01.2019 повернута до суду поштовим відділення з відміткою «адресат не проживає». Згідно з положеннями частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до частини 9 статті 165 цього Кодексу у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже, з огляду на зазначені положення закону та відсутність зобов'язання суду про обов'язкову участь відповідача у судовому засіданні, суд вважає, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 27.02.2019 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, судом встановлено, що 20 липня 2016 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агроко» (постачальник - позивач у справі) та фізична особа-підприємець Гаркуша Валентина Василівна (покупець-відповідач у справі) уклали договір поставки №20/07/16 (далі - договір). Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцю падіж великої рогатої худоби (корови, нетелі, телята, далі - Товар), а покупець зобов'язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору весь товар поставлений постачальником та прийнятий покупцем протягом терміну дії договору за видатковими накладним і, вважається таким, що поставлений на підставі та в межах договору. Відповідно до пунктів 2.3-2.3.2 договору покупець зобов'язувався своєчасно здійснювати оплату отриманого товару згідно виставленого постачальником рахунку та власним автотранспортом забезпечити вивіз товару із ферми постачальника. Ціна договору сторонами встановлена пунктом 3.1 договору за яким сторони дійшли згоди, що ціна товару складає 3 грн за 1 кг. Згідно з пунктом 6.1 договору розрахунок за товар здійснюється на умовах оплати після отримання покупцем рахунку в безготівковому порядку шляхом переказу коштів на поточний рахунок постачальника.

За прострочення оплати товару покупець зобов'язувався сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати (п.7.2 договору).

На виконання умов договору та згідно видаткових накладних, позивач у 2016 році (з 27.01.2016 до 20.10.2016) передав відповідачу товару на cуму 19614,00 грн, у 2017 році (з 11.01.2017 до 28.11.2017) - на суму 110725,00 грн (з яких відповідач 21.01.2017 оплатив 15000,00 грн = 95725,00 грн), у 2018 році (01.01.2018 до 14.05.2018) - на суму 13016,17 грн (з яких відповідач 14.05.2018 оплатив 5000,00 грн = 8016,17 грн), а всього з врахуванням сплачених у 2017 та 2018 роках сум , несплачена сума вартості отриманого відповідачем товару становить 123355,17 грн. Вказані накладні підписані представниками сторін, копії приєднані до матеріалів справи.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано на адресу відповідача вимогу вих. №844 від 14.08.2018 про сплату заборгованості. Відповідач на вказану вимогу відповіді не надав, вартість отриманого товару не сплатив. Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки товару стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами договір, який укладений сторонами за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Із матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами договору позивач поставив відповідачу товар, визначений сторонами у договорі, а останній прийняв вказаний товар за видатковими накладними, які підписані представниками обох сторін. За даними цих видаткових накладних позивачем протягом 2016 -2018 років було поставлено товар на загальну суму 143355 грн 17 коп протягом цього строку відповідач лише частково оплатив вартість товару сплативши 20000,00 грн, заборгувавши позивачу на час розгляду справи 123355 грн 17 коп. Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 123355 грн 17 коп, є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, тому підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Стаття 230 ГК України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідальність у випадку порушення термінів або умов оплати товару, визначена у пункті 7.2 договору, згідно з яким покупець зобов'язувався сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати. Позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня у сумі 26694 грн 49 коп. Як вбачається з розрахунку пені, наданого позивачем до позовної заяви, останнім не вірно визначено строк нарахування пені, оскільки цей строк визначений без врахування суми заборгованості на яку позивач нараховує пеню. Суд, перевіривши розрахунки позивача, встановив, що оскільки сума на яку позивач нараховує пеню, визначена ним у розмірі, який утворився після останньої поставки товару за кожен рік, то враховуючи умови договору та вимоги законодавства суд встановив, що розмір пені за прострочення оплати товару, який був поставлений позивачем у 2017 році становить 4392 грн 86 коп за період з 29.12.2017 (дата з якої виникло право на нарахування пені на суму заборгованості 95725,00) до 28.02.2018 (дата визначена позивачем), пеня за прострочення поставленого у 2018 році товару становить 507 грн 75 коп за період з 08.03.2018 (дата з якої виникло право на нарахування пені на суму заборгованості 8019,17) до 14.06.2018 (дата визначена позивачем), а всього сума пені, яка є обґрунтованою та підлягає до стягнення з відповідача становить 4900,00 грн.

Відповідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вказаних вимог закону за прострочення оплати товару позивачем нараховано відповідачу 16893 грн 19 коп та 2996 грн 02 коп 3% річних. При перевірці розрахунку суми інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем не вірно визначено період нарахування цих стягнень. При перерахунку, суд прийшов до висновку, що сума інфляційних становить 2463 грн 33 коп за (за період, як для розрахунку пені) та 44 грн 80 коп - 3% річних, які і підлягають до стягнення з відповідача. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені, інфляційних та річних суд відмовляє, у зв'язку із їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи зазначенні положення Закону та часткове задоволення вимог позивача до підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає 1961 грн 46 коп судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гаркуші Валентини Василівни (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроко» (вул.Устименка, 140, с.Крутьки, Чорнобаївський район, Черкаська область, ) -123355 грн 17 коп основної заборгованості, 4900 грн 61 коп пені, 44 грн 80 коп три відсотки річних, 2463 грн 33 коп інфляційних та 1961 грн 46 коп судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено і підписано 15.03.2019

Суддя О.І.Кучеренко