РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2019Справа № 910/9431/18
За позовом Державної іпотечної установи

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі Україна"

про визнання договору розірваним та стягнення 193800,00 грн

та за зустрічним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі Україна"

до Державної іпотечної установи

про зобов'язання виконати умови договору

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники учасників сторін:

від позивача

(відповідач за зустрічним)- Чалов А.О., Дяченко В.С.

від відповідача

(позивач за зустрічним) - Кравченко С.О.

В судовому засіданні 11.03.2019 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась з позовом Державна іпотечна установа до товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі Україна" про розірвання договору та стягнення 193800,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у визначений договором № 77 від 28.12.2017 строк відповідач не надав позивачу обумовлені послуги, в зв"язку з чим позивач просить у судовому порядку розірвати договір та просить стягнути штраф за несвоєчасне виконання зобов"язань.

Ухвалою суду від 24.07.2018 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

31.07.2018 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 24.07.2018 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 06.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи призначено на 24.09.2018 року.

27.08.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував та просив у позові відмовити, оскільки, відповідачем виконувались роботи на виконання зобов'язань за договором, однак, в зв'язку з не наданням відповідачу необхідних для завершення аудиту документів, відповідач не міг своєчасно виконати роботи. У позивача були відсутні підстави для одностороннього розірвання договору, оскільки, ним не було зазначено обґрунтованих підстав для відмови від правочину (обгрунтованих претензій). Оскільки, прострочення відбулось з вини позивача, то відсутні підстави для застосування штрафних санкцій. Відповідач вважає, що договір не розірваний та є чинним і підлягає виконанню обома сторонами.

27.08.2018 року до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі Україна" до Державної іпотечної установи про зобов'язання виконати умови договору № 77 від 28.12.2017 щодо надання підписаного листа-запевнення керівництва, листа про події після звітної дати, листа юристів та підписаної фінансової звітності установи за 2017 рік. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ненадання вище перелічених документів суперечить вимогам договору та унеможливлює виконання позивачем за зустрічним позовом своїх зобов'язань за договором № 77 від 28.12.2017.

Ухвалою суду від 17.09.2018 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом.

Через канцелярію суду 24.09.2018 від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

24.09.2018 через канцелярію суду від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Установою було надано аудиторам безперешкодний доступ до необхідної інформації та документів. Крім того, відповідач за первісним позовом не звертався до позивача з вимогою про надання додаткових документів. Позивач за первісним позовом зазначає, що відповідач за первісним позовом прострочив виконання своїх зобов'язань щодо надання аудиторського звіту, а тому розірвання договору в односторонньому порядку є обґрунтованим. Обставини щодо не надання документів не спростовують обов'язку аудитора надати висновок, а тому первісний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

24.09.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 22.10.2018.

Через канцелярію суду 04.10.2018 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем за зустрічним позовом у повному обсязі було виконано умови договору щодо надання документів, необхідних для проведення аудиту, а тому безпідставним є твердження, що саме дії Установи призвели до невиконання аудитором своїх зобов'язань у обумовлений договором строк. Крім того, договором обумовлено право аудитора відмовитись від договору, у разі не надання необхідних для проведення аудиту документів. Крім того, наданню листа-запевнення передує офіційне звернення аудиторів про необхідність підписання-листа запевнення, яке не було вчинено. Крім того, дії щодо продовження строку надання висновку вчинялись, після спливу встановленого договором строку та фактичного закінчення строку на який договір було укладено. Відповідач за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Через канцелярію суду 05.10.2018 від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що протягом квітня, травня 2018 року Установа продовжувала надавати документи аудиторам, що підтверджує не надання всієї необхідної документації станом на 30.03.2018. Відповідач за первісним позовом зазначає, що ним було направлено проекти документів, які були їм необхідні для проведення аудиту ( 02.04.2018, 05.04.2018, 17.05.2018, 25.05.2018). Зазначено, що застосуванню до правовідносин сторін підлягає МСА 580, виданий у 2015 році, а не МСА, на який посилається позивач за первісним позовом, а тому відповідачем за первісним позовом не міг провести аудит за наявними документами. Позивач за первісним позовом не надав суду жодних доказів того, що прострочення відповідача за первісним позовом відбулось з вини аудитора, а не замовника.

10.10.2018 від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій наполягає, що установою не були виконані договірні зобов'язання щодо надання всіх необхідних документів. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому зобов'язання сторін не припинились.

22.10.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 05.11.2018.

Через канцелярію суду 22.10.2018 від позивача за первісним позовом надійшли заперечення щодо приєднання до матеріалів справи додаткових документів.

01.11.2018 через канцелярію суду від відповідача за зустрічним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено про направлення фінансової звітності у лютому 2018 року, крім того, позивач за зустрічним позовом вимагає надання документів, обов'язковість надання яких не передбачено договором.

Протокольною ухвалою 05.11.2018 задоволено клопотання про надання часу для подання додаткових доказів та відмовлено у клопотанні про призначення у справі колегіального розгляду, в зв'язку з його необґрунтованістю.

05.11.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 10.12.2018.

05.12.2018 представником позивача за первісним позовом подано клопотання про долучення доказів з додатками.

10.12.2018 представником відповідача в підготовчому засіданні подано довідку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2019 року.

Через канцелярію суду 21.01.2019 від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення додаткових доказів

В судовому засіданні 21.01.2019 оголошено перерву до 18.02.2019.

Через канцелярію суду 13.02.2019 від позивача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення по суті спору

В судовому засіданні 18.02.2019 оголошено перерву до 25.02.2019.

Через канцелярію суду 22.02.2019 від позивача за зустрічним позовом надійшли додаткові пояснення.

22.02.2019 через канцелярію суду від відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 25.02.2019 оголошено перерву до 11.03.2019.

В судовому засіданні 11.03.2019 представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник відповідача за первісним позовом підтримав заперечення викладені в заявах по суті спору.

Представник позивача за зустрічним позовом підтримав вимоги на підставах обставин, викладених в заявах по суті спору.

Представник відповідача за зустрічним позовом підтримав заперечення викладені в заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача за первісним позовом просив первісний позов задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом просив у первісному позові відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом просив зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача за зустрічним позовом просив у зустрічному позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

28.12.2017 між Державною іпотечною установою (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі Україна" (виконавець) укладено договір № 77 про закупівлю аудиторських послуг відповідно до якого виконавець зобов'язується надати послуги, зазначені у цьому договорі, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуг: аудиторські послуги, ДК 021:2015-79212000-3 підтвердження фінансової звітності за 2017 рік з наданням аудиторського висновку. Кількість послуг - 1 аудит (звітний період - 2017 рік) (п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно п. 1.2.1, 1.2.2 договору аудити фінансової звітності замовника, станом на кінець дня 31.12.2017, підготовленої відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності. За результатами надання послуг згідно з пунктом 1.2.1 виконавець надасть замовнику не пізніше 30.03.2018 аудиторський звіт щодо підтвердження достовірності, повноти та відповідності законодавству України фінансової звітності, складений відповідно до вимог чинного законодавства України, Міжнародних стандартів фінансової звітності, в такій кількості примірників, що потрібно замовнику, але не більше 10 примірників.

Виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає умовам цього договору та відповідно до вимог нормативних актів, що регулюють аудиторську діяльність в Україні, Міжнародних стандартів контролю якості, аудиту, огляду, прийнятих в якості Міжнародних стандартів аудиту згідно з рішенням Аудиторської палати України (МСА), Кодексу етики професійних бухгалтерів, Кодексу професійної етики Аудитора України, вимоги яких є обов'язковими для виконавця та замовника (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1, 3.2, 4.1 договору ціна цього договору складає 1140000,00 грн. Ціна договору може бути зменшена у разі: зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків на аудиторські послуги; узгодження зменшення сторонами договору ціни договору. Усі зміни та доповнення до цього договору є дійсними лише в тому випадку, якщо вони підготовлені письмово та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін. Розрахунки проводяться шляхом здійснення оплати (по факту надання послуг) замовником послуг на підставі акту наданих послуг та рахунків-фактури.

Строк надання послуг: з моменту підписання договору до 30.03.2018. Виконавець охоплює діяльність замовника за вказаний період 2017 року. По закінченню надання послуг виконавець надає замовнику аудиторський звіт та акт здачі-приймання наданих послуг. У випадку, коли надані послуги не відповідають умовам цього договору, існуючим аудиторським стандартам та вимогам чинного законодавства України, що регулює аудиторську діяльність, замовник має право заявити мотивовані претензії протягом 5 робочих днів після одержання аудиторського звіту. Виконавець повинен покладатись на свій професійний досвід і судження. Виконавець повинен брати до уваги коментарі і виправлення замовника, але не зобов'язаний погоджуватись з усіма ними, і думка виконавця вважається остаточною. Якщо у визначений термін мотивовано претензії на адресу виконавця не надійшли - послуги вважаються прийнятими замовником з виконанням усіх умов договору та підлягають оплаті. Місце надання послуг: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34 ( п. 5.1, 5.1.1, 5.1.2, 5.2 договору).

Пунктом 6.1 договору замовник зобов'язується: до початку перевірки забезпечити готовність для використання виконавцем інформації та документів, необхідних для своєчасного та повного проведення перевірки (тобто надати їх у повному обсязі та форматі, що вимагається): зокрема фінансову звітність, підготовлені відповідно до вимог чинного законодавства України, реєстри бухгалтерського обліку, тощо; надати виконавцю усю інформацію, що вимагається, документи та роз'яснення, а також звертатись із запитами про надання відомостей, необхідних для проведення аудиту, до третіх осіб; надати виконавцю лист-запевнення від імені керівництва замовника, що управлінський персонал визнає свою відповідальність за складання фінансової звітності відповідно до застосованої концептуальної основи, підтверджує повноту бухгалтерських записів та щодо пояснень різних обставин, що мали місце безпосередньо після завершення року, а також всіх інших важливих подій, які могли вплинути на правильність та повноту фінансової звітності та записів, і які не можуть бути виявлені під час проведення аудиту, що вимагається МСА.

Згідно п. 6.2 договору замовник має право: достроково розірвати договір у разі невиконання зобов'язань виконавцем, повідомивши про це його у строк 10 календарних днів. Договір вважається розірваним через 10 календарних днів після направлення письмового повідомлення замовником виконавцю. До розірвання договору сторони повинні провести перевірку взаєморозрахунків; відмовитись від прийняття послуг за договором у разі виявлення недоліків чи неякісно наданих послуг за умови надання відповідного письмового обґрунтування.

Виконавець зобов'язується за наявності недоліків чи неякісно наданих послуг протягом 5 робочих днів усунути такі недоліки та повторно надати аудиторський звіт виконавцю; забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором (п. 6.3 договору).

Пунктом 6.4 договору виконавцю надано право: у разі невиконання зобов'язань замовником достроково розірвати цей договір повідомивши про це замовника у строк 10 календарних днів. Договір вважається розірваним через 10 календарних днів після направлення письмового повідомлення виконавцем замовнику. До розірвання договору сторони повинні провести звірку взаєморозрахунків; відмовитись від проведення перевірки або від надання висновку в разі ненадання замовником всієї необхідної документації та роз'яснень, в тому числі письмових, та/або виявлення в ході перевірки обставин, які здійснюють або можуть здійснити суттєвий вплив на думку виконавця; отримувати від управлінського персоналу та посадових осіб замовника роз'яснення в усній та письмовій формі з питань, що виникли в процесі аудиту, включаючи лист-запевнення керівництва замовника. Виконавець має право вважати таку інформацію достовірною; в односторонньому порядку відмовитись від виконання цього договору в цілому за наявності обставин, які ставлять під сумнів спроможність продовжувати виконання завдання з аудиту у відповідності до вимог МСА та з дотриманням етичних норм. За потреби виконавець може та зобов'язаний надати управлінському персоналу замовника та, за потреби, тим, кого наділено найвищими повноваженнями, також листи та письмові звіти про виявлені недоліки та іншу інформацію, передбачену МСА.

Відповідно до п. 11.2.1 договору усі повідомлення у зв'язку з цим договором, повинні надсилатись у письмовій формі. Будь-яке повідомлення, яке надсилає одна сторона іншій, набирає чинності лише у тому випадку, якщо воно надіслане за нижчезазначеною адресою сторони (замовник: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34; виконавець: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28). Воно може бути доставлено особисто або направлене зареєстрованим листом чи факсом

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 30.04.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Предметом первісного позову є визнання договору № 77 від 28.12.2017 розірваним та стягнення штрафу за неналежне виконання договору.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901, 905 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Підстави припинення зобов'язань визначені в главі 50 Цивільного кодексу України.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України, на яку в тому числі посилається позивач, визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вказаною нормою визначено, що припинення зобов'язання може бути обумовлено не будь - яким, а лише належним його виконанням. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк із додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоча б одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому випадку на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обв'язки - відшкодування збитків, сплата неустойки тощо.

Державна іпотечна установа звернулась до ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" з листом від 29.05.2018 № 2516/15/28, в якому повідомляла про не надання послуг у визначені договором строки, не зважаючи на надання необхідної документації, та просила надати пояснення причин прострочення.

30.05.2018 ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" надано відповідь № 208/18 від 30.05.2018, в якій просило надати у найкоротший строк лист-запевнення керівництва Державної іпотечної установи для уможливлення завершення аудиту та випуску аудиторського висновку. (отримано 31.05.2018)

До матеріалів справи долучено повідомлення про відмову від договору № 77 від 28.12.2017 про закупівлю аудиторських послуг від 30.05.2018 № 2534/15/1, в якому зазначено, що виконавець був зобов'язаний надати аудиторський звіт у строк до 30.03.2018, проте станом на 30.05.2018 зобов'язання виконавцем не виконані. Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26.09.2017 № 3840 "Про затвердження Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу" позивач за первісним позовом зобов'язаний був подати у строк до 01.06.2018 до Нацкомфінпослуг аудиторський висновок та річну фінансову звітність, підтверджену аудиторською фірмою або аудитором, що включені до реєстру аудиторських фірм та аудиторів, які можуть проводити аудиторські перевірки фінансових установ. Оскільки, аудиторський висновок не був наданий виконавцем, установа не змогла виконати своєчасно вимоги розпорядження. З посиланням на п. 6.2 договору позивач за первісним позовом відмовився від договору, в зв'язку з наданням неякісних послуг.

Як визнано відповідачем за первісним позовом 30.05.2018 йому було направлено позивачем за первісним позовом повідомлення про відмову від договору.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

05.06.2018 ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" надало відповідь на повідомлення № 217/18, в якій не визнало одностороннього розірвання договору, з огляду на його не обґрунтованість, та просило в найкоротші строки надати підписані лист-запевнення, листи про події після звітної дати, лист про безперервність та лист від юристів. Виконавцем було повідомлено про можливість відмови від договору у разі не надання відповідних документів (отримано 06.06.2018).

13.06.2018 Державною іпотечною установою направлено ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" претензію від 12.06.2018 № 2717/15/1, в якій викладено вимогу про сплату штрафу у розмірі 193800,00 грн, в зв'язку з не наданням послуг у визначений договором строк.

20.06.2018 ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" надало відповідь на претензію № 265/18 повідомило про її невизнання, оскільки, прострочення відбулось з вини замовника (отримано 21.06.2018).

21.06.2018 ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" звернулось до Наглядової Ради Державної іпотечної установи з зазначенням про необхідність надання листа-запевнення керівництва та можливі ризики ненадання останнього.

До матеріалів справи долучено лист керівництву Державної іпотечної установи з проектом звіту незалежного аудитора (датований червнем 2018), проект листа-запевнення.

До матеріалів справи також долучено електронну переписку між Державною іпотечною установою та ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" (докази в підтвердження що електронне листування велось співробітниками Державної іпотечної установи долучено до матеріалів справи).

З наданих до матеріалів справи документів не вбачається, що ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" заявлялись претензії щодо ненадання у строк, необхідний для своєчасного надання аудиторського звіту документів з боку Державної іпотечної установи. Крім того, з матеріалів справи не вбачається обмеження відповідача за первісним позовом у доступі до документів, необхідних для надання звіту.

З переписки сторін, що велась в електронній формі вбачається, що фактично з вимогою про надання листа-запевнення від керівництва замовника виконавець звернувся в електронній формі лише 02.04.2018. Крім того, відповідач за первісним позовом звернувся з ініціативою підписати додаткову угоду про продовження строку надання послуг лише 03.05.2018, тобто після закінчення строку надання послуг, визначених договором. Проект листа-запевнення від керівництва замовника був направлений виконавцем лише 17.05.2018.

Тобто з матеріалів справи вбачається, що уже після спливу строку передбаченого для надання аудиторського звіту (30.03.2018) виконавець звернувся з вимогою про надання листа-запевнення від керівництва замовника, і саме ненаданням вказаного листа-запевнення відповідач за первісним позовом обґрунтовує прострочення замовника.

Суд погоджується з доводами відповідача за первісним позовом, що в своїй діяльності він має користуватись МСА та Законом України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність", однак це не впливає на його обов'язок дотримуватись норм загального цивільного та господарського законодавства у своїй діяльності, які безпосередньо регламентують поведінку учасників господарських правовідносин.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як зазначає сам відповідач за зустрічним позовом, проект додаткової угоди від 30.03.2018 був направлений ним 03.05.2018, вже після закінчення строку на який був укладений договір.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавець у строк до 30.03.2018 не виконав обумовлені договором послуги шляхом надання аудиторського звіту.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до п. 13 розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26.09.2017 № 3840 "Про затвердження Порядку надання звітності фінансовими компаніями, фінансовими установами - юридичними особами публічного права, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) до 01 червня року, наступного за звітним, фінансові компанії (у тому числі фінансові компанії - управителі, фінансові компанії - адміністратори, фінансові компанії групи А та групи Б), фінансові установи - юридичні особи публічного права та довірчі товариства подають до Нацкомфінпослуг аудиторський висновок та річну фінансову звітність, підтверджену аудиторською фірмою або аудитором, що включені до реєстру аудиторських фірм та аудиторів, які можуть проводити аудиторські перевірки фінансових установ. Аудиторський висновок має бути складений відповідно до вимог Міжнародних стандартів контролю якості, аудиту, огляду, іншого надання впевненості та супутніх послуг, підтверджувати достовірність, повноту річної звітності фінансової компанії та відповідність показників нормативів, установлених для фінансових компаній чинним законодавством.

Оскільки, у визначені договором строки до 30.03.2018 і до визначеного розпорядженням строку для подання Нацкомфінпослуг аудиторського звіту (01.06.2018) виконавцем не було надано послуги, замовник втратив інтерес до зобов'язання.

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Договором № 77 від 28.12.2017 передбачено право сторін на односторонню відмову від зобов'язання, в разі невиконання своїх зобов'язань іншою стороною.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується сторонами у справі, що у строк до 30.03.2018, який визначений граничним строком надання послуг, виконавцем не надано для підписання акт приймання-передачі послуг та не надано аудиторського звіту, який є результатом надання послуг.

І вже після закінчення строку визначеного сторонами для надання послуг, виконавець звернувся до замовника з вимогою надати лист-запевнення від керівництва замовника, ненаданням якого він обумовлює затримку з наданням послуг. З претензіями щодо ненадання замовником будь-яких документів, необхідних для своєчасного надання послуг. у строк визначений договором (30.03.2018) виконавець не звертався.

Отже матеріалами справи підтверджено не надання послуг виконавцем у строк до 30.03.2018, в зв'язку з чим, замовник скористався правом на односторонню відмову від зобов'язання, оформлену в повідомленні від 30.05.2018 № 2534/15/1.

З огляду на умови п. 6.2 договору № 77 від 28.12.2017 та направленням повідомлення від 30.05.2018 № 2534/15/1 суд вбачає, що договір № 77 від 28.12.2017 розірваний за ініціативою замовника в односторонньому порядку з 11.06.2018 (з огляду на те, що останній день 10 денного строку, передбаченого п. 6.2 договору припадає на суботу - вихідний день).

Оскільки, як встановлено судом договір № 77 від 28.12.2017 за ініціативою замовника уже розірваний з 11.06.2018, то вимоги позивача про визнання його розірваним є безпідставними, оскільки, є неналежним способом захисту, який може призвести до захисту його прав, а має на меті лише встановлення юридичного факту, що суперечить принципам господарського судочинства.

У розумінні процесуального законодавства предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відтак обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищезазначене, суд відмовляє позивачу за первісним позовом у задоволенні його вимог про визнання договору № 77 від 28.12.2017 розірваним.

Щодо вимог про стягнення з відповідача за первісним позовом суми штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За несвоєчасне надання аудиторського звіту, з вини виконавця, передбачених цим договором, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, який обчислюється від вартості несвоєчасно наданих послуг і дорівнює обліковій ставці НБУ, що діє у період, за який сплачується штраф (п. 7.3 договору).

Оскільки судом встановлено порушення строку надання послуг, то вимога про стягнення штрафу є обґрунтованою. Суд перевірив розрахунок позивача за первісним позовом та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а суму штрафу такою, що підлягає стягнення з відповідача за первісним позовом у повному обсязі у сумі 193800,00 грн.

Судом розглянуті заперечення відповідача за первісним позовом з приводу того, що прострочення надання послуг мало місце з вини замовник, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Відповідачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами неможливість надання послуг до подання замовником листа-запевнення від керівництва.

Умовами договору № 77 від 28.12.2017 виконавцю надано право відмовитись від договору, у разі ненадання необхідних для проведення аудиту документів, однак, до закінчення строку надання послуг виконавцем не заявлялось претензій щодо не надання необхідних документів, надання їх у неналежному вигляді чи з порушенням строків, необхідних виконавцю для своєчасного надання аудиторського висновку. Крім того, оскільки, договором не визначено в які строки має бути подано замовником лист-запевнення, не можна встановити наявність порушення умов договору з боку замовника, оскільки, з вимогою його надати відповідач за первісним позовом звернувся уже після закінчення строку наданого йому для надання послуг.

Отже відповідачем за первісним позовом не доведено прострочення кредитора, що може звільнити його від відповідальності за наслідки не виконання договірного зобов'язання у визначений договором строк (до 30.03.2018 року п.5.1 договору).

Щодо вимог за зустрічним позовом про зобов'язання замовника надати: підписаного листа-запевнення керівництва, передбаченого МСА 580, листа про події після звітної дати, листа юристів та підписаної фінансової звітності Державної іпотечної установи за 2017 рік.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Таким чином, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Оскільки, судом встановлено, що договір № 77 від 28.12.2017 був розірваний в односторонньому порядку з 11.06.2018, то зобов'язання за ним між сторонами припинились.

За таких умов, суд не вбачає підстав для зобов'язання сторони правочину виконувати умови договору, який припинився і які вже не є обов'язковими для неї.

, . 901 ? (?) ' ? () , , ' , ? . , ? '?. . 903 , якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач за зустрічним позовом наполягає саме на тих обставинах, що він не зміг виконати умови договору №77 про закупівлю аудиторських послуг саме внаслідок вини замовника. Однак позивачем за зустрічним позовом не доведено наявність вини замовника в неможливості надати аудиторський звіт в строки обумовлені договором (до 30.03.2018). Одночасно, в між сторонами відбувалось листування після 30.03.2018 року, 02.04.2018 року тощо позивач за зустрічним позовом вимагав від відповідача надання переліку документів, серед яких лист-запевнення (замовник не надав виконавцю), та надання якого є обов'язком замовника, та інших документів, які надані замовником виконавцю після 30.03.2018 та до дати розірвання договору. Наявність вини замовника в неможливості виконати договір (після 30.03.2018, тобто з порушенням строку до дати розірвання) може бути підставою для виплати замовником виконавцю плати за договором відповідно до вимог ст. 903 ЦК України в розумному або повному обсязі.

У розумінні процесуального законодавства предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відтак обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Тобто право позивача полягає саме в неотриманні коштів за договором, обумовлених договором як плата за послуги. Встановивши відсутність правових та фактичних підстав позову, суд відмовляє в його задоволенні повністю

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже обставини щодо припинення дії договору та неналежного виконання зобов'язань з боку виконавця за договором підтверджені матеріалами справи та не спростовані належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачі за первісним та зустрічним позовами посилались як на підставу позовних вимог, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом пропорційно задоволеним вимогам, судові витрати за зустрічним позовом залишаються за позивачем за зустрічним позовом.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі України" (04112, м Київ, вул. Грекова, 3. кв.9, ) на користь Державної іпотечної установи ( 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, ) штраф у розмірі 193800 (сто дев'яносто три тисячі вісімсот) грн 00 коп, судовий збір у розмірі 2907 (дві тисячі дев'ятсот сім) грн 00 коп.

3. В частині позовних вимог за первісним позовом Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі України" (04112, м Київ, вул. Грекова, 3. кв.9, ) про визнання розірваним договору № 77 від 28.12.2017 про закупівлю аудиторських послуг - відмовити.

4. У зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкер Тіллі України" (04112, м Київ, вул. Грекова, 3. кв.9, ) про зобов'язання за договором про закупівлю аудиторських послуг № 77 від 28.12.2017 Державної іпотечної установи ( 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, ) надати ТОВ "Бейкер Тіллі Україна" підписаного листа-запевнення керівництва, передбаченого МСА 580, листа про події після звітної дати, листа юристів та підписаної фінансової звітності Державної іпотечної установи за 2017 рік - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 14.03.2019

Суддя І.В.Усатенко