ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3453/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Комфорт дім", м. Рівне
про розірвання договору та стягнення коштів в розмірі 8389,02 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Комфорт дім", м. Рівне, в якому просить суд: розірвати договір будівельного підряду № 768дп від 30.10.2018, укладеного між позивачем та відповідачем та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Комфорт дім" на користь Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" неустойку в розмірі 8389,02 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 14.01.2019 об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду від 18.02.2019 задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 324). Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 21.03.2019. Відкладено підготовче засідання на 05.03.2019 об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду від 05.03.2019 закрити підготовче провадження та призначено справу № 922/3453/18 до судового розгляду по суті на 19.03.2019 о 12:45 год.

У судове засідання 19.03.2019 представник позивача не з'явився, матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності (вх. № 4241).

Представник відповідача у судове засідання 19.03.2019 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, згідно ч.9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

30.10.2018 між Державним підприємством «Завод імені ОСОБА_1» (ДП «ЗІМ», замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт дім» (ТОВ «Комфорт дім», підрядник, відповідна) укладено договір будівельного підряду №768дп (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, підрядник зобов'язується на свій ризик виконати роботи з заміни вікон у адміністративних приміщеннях виробничого корпусу ц. 200 інв. № 000001і та метало пластикових дверей у санітарно-побутових приміщеннях ц. 510 інв. № 000166 ДП «Завод імені ОСОБА_1», а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх вартість.

Згідно з п. 2.1 договору загальна вартість робіт - договірна ціна (додаток № 1) робіт складає 364739,82 грн., в тому числі ПДВ 20% - 60 789,97 грн.

Пунктом 2.4 договору передбачено, що замовник зобов'язується оплатити вартість робіт протягом 15 банківських днів з дати приймання замовником робіт в повному обсязі, якщо інші умови та строк оплати не визначені сторонами в графіку виконання робіт, але в будь-якому випадку не раніше отримання замовником оригіналу рахунку підрядника.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що строк виконання підрядником робіт в повному обсязі 21 календарний день та по кожному виду робіт визначається сторонами в графіку виконання робіт (додаток № 4).

Згідно пп. 4.2.3, 4.2.8 п. 4.2 договору підрядник зобов'язується якісно та своєчасно виконати роботи, що є предметом цього договору, а також своєчасно письмово попереджати замовника про будь-які обставини, що перешкоджають або впливають на виконання підрядником своїх зобов'язань.

Згідно пп. 6.3.1 п. 6.3 договору, підрядник несе наступну відповідальність: у разі порушення строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,1% від загальної вартості робіт, визначеної в п. 2.1 договору за кожен день прострочення.

Згідно графіку виконання робіт з заміни вікон у адміністративних приміщеннях виробничого корпусу ц. 200 інв. №000001 і та металопластикових дверей у санітарно- побутових приміщеннях ц.510 інв. №000166 дата початку робіт є дата підписання договору.

Таким чином, виходячи з графіку виконання робіт, підрядник зобов'язаний був приступити до виконання робіт 30.10.2018, з терміном виконання підрядних робіт у повному обсязі до 20.11.2018 (строк 21 календарний день).

Натомість, як вказує позивач, підрядник вчасно не приступив до виконання підрядних робіт за договором від 30.10.2018, у зв'язку з чим листами № 5264/41 від 15.11.2018, №5401/41 від 23.11.2018 ДП «ЗІМ» повідомляло підрядника про невиконання ним своїх обов'язків за договором.

Вищевказані листи вручено ТОВ «Комфорт дім» засобами поштового зв'язку, що підтверджується роздруківкою з сайту ПАТ «Укрпошта».

Однак, будь-яких відповідей на вищевказані листи на адресу позивача не надходило та роботи не розпочиналися відповідачем.

26.11.2018 ДП «ЗІМ» направлено на адресу ТОВ «Комфорт дім» претензію вих. № 5437/16 з вимогою виконати роботи, передбачені договором, у термін до 10.12.2018.

Проте, станом на 12.12.2018 роботи, передбачені договором, підрядником не виконані, що, на думку позивача, свідчить про прострочення відповідачем виконання зобов'язань за договором.

Як зазначає позивач, виконання зобов'язання відповідачем за договором будівельного підряду №768дп від 30.10.2018 втратило інтерес для ДП «ЗІМ», у зв'язку із чим, позивачем направлено на адресу підрядника повідомлення про втрату інтересу до виконання робіт за договором вих. №5721/16 від 11.12.2018.

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ «Комфорт дім» про розірвання договору будівельного підряду від 30.10.2018 та сплати неустойки, відповідно до пп. 6.3.1 п. 6.3 договору, в розмірі 8389,02 грн., у зв'язку з порушенням підрядником строків виконання будівельних робіт.

Надаючи правову кваліфікацію викладеними обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що договір б/н, укладений між його стонами (позивачем та відповідачем у справі) 30.10.2018, за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.1 укладеного між сторонами даного спору договору будівельного підряду від 30.10.2018, підрядник (відповідач) зобов'язується на свій ризик виконати роботи з заміни вікон у адміністративних приміщеннях виробничого корпусу ц. 200 інв. № 000001і та метало пластикових дверей у санітарно-побутових приміщеннях ц. 510 інв. № 000166 ДП «Завод імені ОСОБА_1», а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх вартість.

Згідно графіку виконання робіт з заміни вікон у адміністративних приміщеннях виробничого корпусу ц. 200 інв. №000001 і та металопластикових дверей у санітарно- побутових приміщеннях ц.510 інв. №000166 дата початку робіт є дата підписання договору.

Таким чином, виходячи з графіку виконання робіт, підрядник зобов'язаний був приступити до виконання робіт 30.10.2018, з терміном виконання підрядних робіт у повному обсязі до 20.11.2018 (строк 21 календарний день, п. 3.1. договору).

Натомість, в строк, передбачений умовами договору від 30.10.2018, підрядник не приступив до виконання робіт за договором, у зв'язку з чим замовник неодноразово звертався до підрядника з листами-вимогами про виконання зобов'язань за договором.

Враховуючи невиконання відповідачем робіт, передбачених договором від 30.10.2018, позивач направив на адресу відповідача повідомлення від 11.12.2018 про втрату інтересу до виконання ТОВ "Комфорт дім" робіт за договором будівельного підряду № 768дп від 30.10.2018, що підтверджується описом вкладенні та квитанцією Укрпошти про направлення відповідного повідомлення на адресу відповідача.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 4 ст. 849 ЦК України, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Наведеною нормою врегульований випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника, тобто, у даному випадку, одностороння відмова є безпідставною з точки зору закону.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

В силу ч. 3 ст.651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 11.12.2018 позивач на підставі ст. 849 ЦК України надіслав відповідачу претензію-повідомлення про відмову від прийняття виконання та втрату інтересу до виконання відповідачем робіт за договором будівельного підряду № 768дп від 30.10.2018 (а.с. 33).

Враховуючи, що така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 849 ЦК України, не потребує узгодження з відповідачем (підрядником), то договір підряду № № 768дп від 30.10.2018 є припиненим.

Отже, названі норми закону та обставини справи, а саме наявність односторонньої відмови позивача від договору підряду та її одержання відповідачем, свідчать про припинення зобов'язань сторін, які виникли в силу укладеного між ними договору підряду, а відтак, предмет спору у даній справі відсутній.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог позивача про розірвання договору будівельного підряду № 768дп від 30.10.2018, укладеного між Державним підприємством "Завод ім. В.О. Малишева" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комфорт дім".

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 23.05.2012 у справі № 5010/1495/2011-18/65.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Пп. 6.3.1 п. 6.3 договору від 30.10.2018, сторони узгодили, що підрядник несе наступну відповідальність: у разі порушення строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,1% від загальної вартості робіт, визначеної в п. 2.1 договору за кожен день прострочення.

Суд визначає, що в даному випадку, сторони саме таким чином забезпечили виконання зобовязання з боку відповідача, у випадку прострочення ним строків виконання робіт. Вказані дії сторін відповідають однієї із основних засад цивільного законодавства - свободі договору (ст.ст. 3, 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України умови (зміст) договору визначаються на розсуд сторін і погоджуються ними, якщо інше прямо не передбачено законодавством. У таких випадках певні умови договору бувають обов'язковими, і сторони не можуть відступити від приписів законодавства.

Сторони вправі вільно домовлятися про свою відповідальність за порушення договірних зобов'язань, самостійно обирати форми такої відповідальності. Так, якщо це неустойка, то її розмір визначається сторонами з можливістю його збільшення або зменшення в разі, якщо неустойка визначається законом (ч. 2 ст. 551 ЦК).

Головним правилом, що діє у сфері застосування принципу свободи договору, є встановлене у ст. 6 ЦК України, яким визначається співвідношення актів цивільного законодавства і договору. Згідно із цією статтею запроваджується загальний підхід про можливість сторін договору відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання він повинен сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню).

Таким чином, позивач правомірно звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача суми неустойки за прострочення виконання зобов'язання за договором від 30.10.2018.

Натомість, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми неустойки в розмірі 8389,02 грн. за період: 20.11.2018 - 12.12.2018, судом зроблено перерахунок даної суми неустойки, у зв'язку з чим вірною є сума неустойки в розмірі 8274,10 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що спір доведено до суду внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати, відповідно до п. 9 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача. А в частині заявленої до стягнення суми неустойки - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 165, 177, 183, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт дім" (33023, м. Рівне, вул. Соборна, 2-А, ) на користь Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_1" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) суму неустойки в розмірі 8274,10 грн., судові витрати в розмірі 3499,86 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі в частині вимог щодо розірвання договору будівельного підряду № 768дп від 30.10.2018, укладеного між Державним підприємством "Завод ім. В.О. Малишева" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комфорт дім".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19.03.2019

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/3453/18