ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3413/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розгянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного

провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ", м. Харків, до державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_1", м. Харків, про стягнення коштів у розмірі 33 093,08

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді господарського суду Харківської області Шарко Л.В. перебувала справа № 922/3413/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" до державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_1" про стягнення 30 471,74 грн. основної заборгованості, 1 749,37 грн. пені, 293,02 грн. 3% річних та 578,95 грн. інфляційних втрат.

23 січня 2019 року, розпорядженням в.о. керівника апарату суду "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи", призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 922/3413/18 у зв'язку з довготривалою непрацездатністю (більше 14 днів) судді Шарко Л.В. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2019 року, для розгляду справи призначено головуючого суддю Калініченко Н.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 січня 2019 року, суддею господарського суду Харківської області Калініченко Н.В., прийнято справу № 922/3413/18 до провадження, розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву (вх. № 1255 від 16 січня 2019 року) та відповідь на відзив (вх. № 1977 від 23 січня 2019 року), які судом долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

25 квітня 2018 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № 244-2-ХКБМ. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов'язується, поставити і передати у власність покупцю наступну світлотехніку фірми Imear (COBO group): Фара ОМО9219000 (SAP 1001677) у кількості 4 шт. (далі - продукція). Покупець зобов'язується прийняти продукцію і здійснити оплату на умовах, визначених цим договором. Поставка продукції здійснюється постачальником на умовах DDP згідно Міжнародним правилам тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року) на склад покупця, розташований за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126 в термін до 56 календарних днів після отримання постачальником авансового платежу згідно пункту 5.1.1 (п. 3.1 договору). Договірна ціна одиниці продукції, що поставляється за цим договором, складає:- фара ОМ09219000 (БАР 1001677) - 9 522,42 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1 587,07 грн. Ціни за одиницю продукції, що поставляється за цим договором, вказані в гривні при діючому на 15.02.2018 р. (час закінчення торгів) курсу НБУ 32,9133грн/Євро. Еквівалент евро в ціні договору застосовується в зв'язку з тим, що виробниками продукції, що поставляється є іноземні фірми, і продукція імпортується постачальником в Україну з країн Євросоюзу. Загальна договірна вартість продукції, що поставляється за цим договором, становить: 38 089,68 грн., в тому числі ПДВ 20% - 6 348,28 грн. Якщо на 0 годин дати авансового платежу (п. 5.1.1.) та/або остаточного розрахунку (5.1.2.) курс гривні до євро змінюється більш ніж на 3% від курсу гривні до євро, зазначеного в п. 4. цього договору, то сума, що була сплачена, має бути перерахована пропорційно до зміни курсу гривні до євро, як у більшу, так і в меншу сторону. Нова ціна одиниці продукції оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього договору. В такому випадку постачальник надає покупцю акт- розрахунку корегованої суми платежу протягом 5 (пяти) календарних днів з дати відповідного платежу. В разі зміни курсу гривні до євро в більшу сторону покупець повинен сплатити- різницю вартості протягом 10 календарних днів з дати погодження відповідного акту. В разі зміни курсу гривні до євро в меншу сторону постачальник повинен повернути покупцю різницю вартості протягом 10 календарних днів з дати погодження відповідного Акту (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору). Покупець здійснює оплату продукції, що поставляється за цим договором, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в наступному порядку. Авансовий платіж в розмірі 20% від загальної вартості продукції, що поставляється за цим договором, згідно п. 4.2. проводиться протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати укладання цього договору та отримання рахунку від постачальника. Остаточний розрахунок в розмірі 80% від загальної вартості поставленої продукції, проводиться протягом 15 календарних днів з дати поставки продукції, прийняття її ВТК покупця (п.п. 5.1, 5.1.1., 5.1.2 договору). Приймання продукції за кількістю здійснюється відповідно до Інструкції П-6 зі змінами і доповненнями. Передача продукції за договором від постачальника покупцеві здійснюється з обов'язковим оформленням не менше ніж двох примірників ТТН, "Акта прийому виробів на перевірку відповідності заявленій якості" (додаток № 1), видаткової накладної та "акту прийому-передачі" (додаток № 2). Перевірка на відповідність заявленій якості проводиться ВТК покупця в строк до 10-ти днів календарних після підписання сторонами "акту прийому виробів на перевірку відповідності заявленій якості". Підписання ТТН і "акту прийому виробів на перевірку відповідності заявленій якості" не є підставою для переходу прав власності. У разі підтвердження заявленої якості продукції, покупець підписує документи, що додаються до "акту прийому виробів на перевірку відповідності заявленій якості" (видаткова накладна і "акт прийому-передачі"), чим підтверджується перехід права власності на продукцію покупцеві (п.п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.4 договору). За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. У разі, якщо покупець прострочить оплату за поставлену продукцію в терміни, зазначені в цьому договорі, покупець, за кожен день прострочення платежу, зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня (п.п. 9.1, 9.3 договору). Відповідно до п. 12.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2018 року.

Як вказує позивач у позовні заяві, ним в повному обсязі було виконано зобов'язання за даним договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 286 від 02 серпня 2018 року на суму 38 089,68 грн., довіреністю № 1029 від 01 серпня 2018 року. Втім, відповідач за вказану продукцію своєчасно та в повному обсязі не розрахувався (було проведено лише передплату у розмірі 7 617,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2577 від 15 червня 2018 року), що й стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). До частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, - господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Водночас, статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 694 ЦК України встановлено особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу; товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, дослідивши умови договору поставки № 244-2-ХКБМ від 25 квітня 2018 року, суд вважає, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України. Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас судом встановлено, що під час розгляду справи в суді (позивач звернувся із даним позовом до суду 12 грудня 2018 року) відповідачем сплачено на користь позивача суму основної заборгованості у розмірі 30 471,74 грн. (17 грудня 2018 року), що підтверджується платіжним дорученням № 4823 від 17 грудня 2018 року.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутні предмет спору.

З огляду на факт сплати відповідачем суми основної заборгованості під час розгляду справи, провадження у справі в частині стягнення 30 471,74 грн. основної заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 293,02 грн. 3% річних та 578,95 грн. інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних за розрахунком визначено не вірно, а саме не вірно визначено початок перебігу строку виникнення у відповідача прострочення по оплаті отриманої продукції - невірно визначено початок строку, з настанням якого є підстави для застосування ст. 625 ЦК України (позивачем проведено нарахування починаючи з 17 серпня 2018 року, а прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання починається з 18 серпня 2018 року), втім це не вплинуло на розмір заявленої до стягнення суми інфляційних втрат. З огляду на наведене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 290,53 грн. 3% річних та 578,95 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті позову в частині стягнення 2,49 грн. 3% річних суд відмовляє як в необґрунтованих та безпідставно заявлених, з вказаних вище підстав (невірно визначений період нарахування).

Розглянувши частину позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 1 749,37 грн. пені суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пунктом 9.3 договору сторонами погоджено відповідальність, у разі прострочення оплати за поставлену продукцію, в вигляді пені, яка нараховується за кожен день прострочення платежу, в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за яких нараховується пеня.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем заявленої до стягнення суми пені за розрахунком визначено не вірно, а саме не вірно визначено початок перебігу строку виникнення у відповідача прострочення по оплаті отриманої продукції - невірно визначено початок строку, з настанням якого є підстави для застосування ст.ст. 546, 549 ЦК України та п. 9.3 договору (позивачем проведено нарахування починаючи з 17 серпня 2018 року, прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання починається з 18 серпня 2018 року). З огляду на наведене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 734,80 грн. пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті позову в частині стягнення 14,57 грн. пені суд відмовляє як в необґрунтованому та безпідставному з вказаних вище підстав (невірно визначений період нарахування).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 та ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1 761,09 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 91, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_1" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ітеу" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 111-А, ) 1 734,80 грн. пені, 290,53 грн. 3% річних, 578,95 грн. інфляційних втрат та 1 761,09 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження в частині позовних вимог про стягнення з державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені ОСОБА_1" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ітеу" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 111-А, ) 30 471,74 грн. основної заборгованості - закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "22" березня 2019 р. р.

Суддя ОСОБА_2

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/

справа № 922/3413/18