ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4156/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О.

секретар судового засідання Ревкова Г.О.

За участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 18/9738 від 04.12.2018 р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 18/9739 від 04.12.2018 р., адвокат;

представник позивача у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018р., дата підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 238 ГПК України, 17.12.2018р., суддя Загинайко Т.В., у справі №904/4156/18

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" , м. Київ,

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" , м.Жовті Води

про стягнення 12 968 105 грн. 45 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4091/18 від 14.09.2018р.), в якій просить стягнути з відповідача - Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 12 968 105 грн. 45 коп., що складає 3 336 028 грн. 70 коп. - інфляційних втрат, 1 473 603 грн. 28 коп. - 3% річних та 8 158 473 грн. 47 коп. - пені за порушення зобов'язань щодо строків оплати поставленого уранового оксидного концентрату за Договором купівлі-продажу уранового оксидного концентрату від 11.12.2017р. № 8-020-SD-17-00763.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018р. у справі №904/4156/18 позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 12 968 105 грн. 45 коп. задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, м. Жовті Води Дніпропетровської області, вул. Горького, 2; ідентифікаційний код 14309787) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" ( 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661 ) 3 309 760 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, 1 429 689 грн. 86 коп. річних та 71091 грн. 75 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду у справі, стягнути із ДП «СхідГЗК» на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» інфляційні втрати у сумі 3 336 028,7 грн, 3 % річних у сумі 1 473 603, 28 грн, пеню у розмірі 8 158 473,47 грн. Розгляд справи здійснити без участі представника скаржника.

Скаржник не погоджується із даним рішенням в частині відмови у позові, вважає його незаконним та необґрунтованим у звязку з тим, що судом було неповно з'ясовано обставини справи, не було надано належної оцінки аргументам і доказам позивача, було допущено порушення норм матеріального права (ч.6 ст.231 ГК України) та порушення норм процесуального права (ст. 236 ГПК України).

Скаржником зазначено, що сума інфляційних втрат, яку судом вирішено стягнути з ДП «СхідГЗК» становить 3 309 760 грн. Ця сума відповідає зазначеній у контррозрахунку Відповідача, наданого у відзиві на позовну заяву. Однак Скаржник вважає даний розрахунок помилковим. Судом при прийнятті рішення про стягнення суми інфляційних втрат не враховано той факт, що Відповідач з невідомих причин, не навивши жодних аргументів, не врахував у контррозрахунку період прострочення із 20.01.2018 до 30.05.2018, внаслідок чого сума інфляційних нарахувань була зменшена. Вищевказане свідчить про те, що судом не звернуто належної уваги на докази, надані ДП «НАЕК «Енергоатом» та неправильно досліджено і оцінено докази.

Також скаржник вважає, що розрахунок 3-х відсотків річних є помилковим у звязку з невірним визначенням судом періоду прострочення виконання зобовязання, а саме дати початку відліку.

Крім того, посилаючись на п. 4.2. договору, укладеного між сторонами, скаржник зазначає, що вказаним пунктом договору було передбачено застосування штрафних санкцій у розмірі, встановленому ч. 6 ст. 231 ГК України, тобто сторонами визначено розмір неустойки, а висновок суду про протилежне є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін. Так, ДП СхідГЗК не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному зясуванні всіх обставин справи, а апеляційна скарга ДП НАЕК Енергоатом не підлягає задоволенню. Стосовно вимог ДП НАЕК Енергоатом щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, відповідачем зазначено, що розрахунки суду першої інстанції повністю відповідають ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Доводи позивача про законність нарахування ним пені в сумі 8 158 473,47 грн., відповідач вважає безпідставними, оскільки як вбачається з умов укладеного договору від 11.12.2017 № 8-020-SD-17-00763, сторони передбачили, що штрафні санкції стягуються у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України, проте, розмір пені за прострочку оплати сторонами фактично не визначено. Відповідно, правові підстави для стягнення пені в сумі 8158 473,47 грн. відсутні.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 колегією суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В., судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018р. у справі №904/4156/18. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.02.2019 на 10:20 годин.

21.02.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.03.2019 на 10:20 годин.

12.03.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2017р. між позивачем - Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як продавцем, та відповідачем - Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", як покупцем, було укладено договір №8-020-SD-17-00763 купівлі-продажу уранового оксидного концентрату (далі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити урановий оксидний концентрат (U3O8), іменований надалі "УОК", у кількості та на умовах, визначених цим Договором; одиницею виміру кількості УОК є кілограм урану (кгU).

Відповідно до пункту 1.2 Договору загальна кількість УОК, що постачається за Договором, становить 268 257,20 кгU.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і є дійсним до моменту його остаточного виконання (пункт 6.1 Договору).

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору ціна за 1 кг у вигляді УОК становить 2 980,00 грн., крім того ПДВ (20%) 596,00 грн.; загальна ціна УОК становить 3 576,00 грн. з ПДВ за 1 кгU; вартість УОК, що постачається за цим Договором становить 799 406 456,00 грн., крім того ПДВ (20%) 159 881 291,20 грн.; загальна вартість УОК становить 959 287 747,20 грн. з ПДВ.

Продавець передає покупцю УОК протягом 2-х робочих днів після дати підписання цього Договору; за фактом передачі УОК від продавця покупцеві сторони підписують Акт прийому-передачі УОК, форма якого наведена у Додатку №1 до Договору, не пізніше 2-х робочих днів після дати поставки УОК (пункт 5.1, 5.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було передано відповідачу у власність товар на загальну суму 959 287 747 грн. 20 коп., що підтверджується актом від 11.12.2017р. прийому-передачі УОК до Договору (а.с.18-19).

За приписами пункту 5.3 Договору дата переходу права власності на УОК визначається датою підписання сторонами Акту прийому-передачі; передача УОК здійснюється на складі ДП СхідГЗК.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що оплата за УОК здійснюється згідно з актом прийому-передачі УОК відповідно до графіку, наведеного у Додатку №2 до Договору.

Відповідно до Графіку платежів за УОК (Додаток №2 до Договору) визначено наступні строки оплати платежів: - до 20 січня 2018 року на суму 160 920 000 грн. 00 коп.; - до 30 червня 2018 року на суму 393 360 000 грн. 00 коп.; - до 30 липня 2018 року на суму 405 007 747 грн. 20 коп.; - всього за УОК на суму 959 287 747 грн. 20 коп. (а.с.17).

Відповідачем оплату здійснено наступним чином:

- платіж в сумі 160 920 000 грн. 00 коп., який необхідно було сплатити до 20.01.2018р., сплачений частинами, а саме:

- 19.01.2018р. у сумі 20 000 000 грн. 00 коп.,

- 28.02.2018р. у сумі 20 000 000 грн. 00 коп.,

- 30.03.2018р. у сумі 32 000 000 грн. 00 коп.,

- 27.04.2018р. у сумі 42 000 000 грн. 00 коп.,

- 31.05.2018р. у сумі 46 920 000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками банку по рахунку (а.с.21-25);

2) платіж в сумі 393 360 000 грн. 00 коп., який необхідно було сплатити до 30.06.2018р., сплачений: - 12.07.2018р. в повному обсязі, що підтверджується виписками банку по рахунку (а.с.26-27);

3) платіж в сумі 405 007 747 грн. 20 коп., який необхідно було сплатити до 30.07.2018р., сплачений: - 12.07.2018р. в повному обсязі, що підтверджується виписками банку по рахунку (а.с.26-27).

Вказане підтверджується актом звірки взаєморозрахунків підписаним сторонами станом на 30.06.2018 року (а.с.20).

У звязку з тим, що оплата за Договором здійснена відповідачем повністю, але з порушенням строків, встановлених Договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 12 968 105 грн. 45 коп., що складає інфляційних втрат за загальний період з 20.01.2018р. по 30.05.2018р. у розмірі 3 336 028 грн. 70 коп., 3% річних за загальний період прострочення з 20.01.2018р. по 11.07.2018р. у розмірі 1 473 603 грн. 28 коп. та 8 158 473 грн. 47 коп. - пені за порушення зобов'язань щодо строків оплати за Договором №8-020-SD-17-00763 від 11.12.2017р.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 252 Цивільного кодексу України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Господарським судом встановлений факт порушення відповідачем зобов'язання щодо строків оплати поставленого уранового оксидного концентрату за Договором купівлі-продажу уранового оксидного концентрату від 11.12.2017р. № 8-020-SD-17-00763, з чим погоджується колегія суддів, тому є правомірним в даному випадку застосування наслідків порушення грошового зобов'язання платником у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому колегія суддів вважає, що позивач вірно визначився з періодом нарахування інфляційних збитків та 3% річних. В той час, як місцевим судом перерахунок 3 % річних здійснено без врахування приписів пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14, та помилково визначено період нарахування - з 21.01.2018р. по 11.07.2018р.

З огляду на викладене, здійснивши перерахунок нарахованої позивачем до стягнення суми 3% річних, апеляційним судом встановлено, що стягненню підлягає 3% річних у сумі 1 473 603, 28 грн ( 1 085 631, 77 грн - за період з 20.01.2018р. по 30.05.2018, 387 971, 51 грн - за період з 30.06.2018 по 11.07.2018р.).

Перерахунок інфляційних нарахувань господарським судом здійснено вірно, що складає - 3 309 760 грн. 00 коп.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені, відповідно до ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України, необхідно зазначити наступне.

Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов'язань, визначається відповідним суб'єктом господарювання - господарською організацією.

Отже, чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов'язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.

Згідно п. 4.1. Договору у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушення зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2. Договору, за кожний день прострочення виконання зобов'язань вина сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Позивач нарахував відповідачеві пеню за ч. 6 ст. 231 ГК України, тобто застосував договірну неустойку, передбачену п. 4.2. Договору.

Однак, у п. 4.2. Договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 ГК України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені), яка в силу ч. 3 ст. 549 ЦК України та ч. 4 ст. 231 ГК України підлягає обчисленню саме у відсотках.

Договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до норми законодавства, якою передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч. 2, 4, 6 ст. 231 ГК України.

За приписом же ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, у випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, ч. 6 ст. 231 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування стягнення пені, не є такою нормою законодавства, яка встановлює обовязок та умови сплати пені, тобто є безумовною підставою для стягнення неустойки в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами Договору взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобовязання, а ч. 6 ст. 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми матеріального і процесуального права.

В той же час, через невірне визначення початку періоду нарахування відсотків річних та, відповідно, невірний розрахунок 3% річних, а також судових витрат, відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України необхідно змінити резолютивну частину рішення господарського суду.

Судові витрати, понесені сторонами у зв'язку із подачею позовної заяви та апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018р. у справі №904/4156/18 змінити, виклавши 2 абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, м. Жовті Води Дніпропетровської області, вул. Горького, 2; ідентифікаційний код 14309787) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) 3 309 760 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, 1 473 603, 28 грн річних та 71 750, 45 грн - витрат по сплаті судового збору».

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018р. у справі №904/4156/18 залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" 814,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15.03.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов