ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1328/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 5, м.Харків в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитадель Строй", м.Харків
про стягнення 528 289,58грн
за участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_2, посвідчення № 047938 від 13.09.2017

від позивача: ОСОБА_3, довіреність№08-21/192/2-1 від 21.01.2019

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 (далі за текстом - прокурор) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитадель Строй" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 528289,58грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

На підтвердження позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач у період з 01.10.2016 по 31.03.2018 не сплачував грошові кошти за користування земельною ділянкою площею 0,3820га, розташованою за адресою: м.Харків, пр.Московський, 118, яка належить територіальній громаді м.Харкова, і відповідно до статей 1212-1214 ЦК України зобов'язаний відшкодувати безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 528289,58грн.

Ухвалою від 08.06.2018 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.07.2018.

У підготовчому засіданні 03.07.2018 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 18.07.2018.

Ухвалою від 18.07.2018 провадження у даній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі №922/3412/17.

Ухвалою від 17.12.2018 провадження у справі поновлено, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 27.12.2018.

У підготовчому засіданні 27.12.2018 представником відповідача надано відзив, у якому він проти позовних вимог заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. При цьому, вказував, що прокурором не доведено порушення інтересів держави, а відтак і право на звернення до суду з позовом в спірних правовідносинах. Крім того, відповідач вважає, що в будь-якому випадку, як наслідком встановлення в діях особи складу цивільного правопорушення, так і наслідком встановлення безпідставного утримування нею коштів, які належать до сплати іншій особі, в такому спорі є стягнення заявленої в позові суми саме як шкоди. Отже, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. В той же час, матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки відповідача, що виключає задоволення позовних вимог. Також, відповідач вказує, що розрахунок позовних вимог містить невірні вихідні дані, зокрема, щодо визначеного позивачем функціонального призначення земельної ділянки, коефіцієнту КФ - 1,2, а також розміру земельної ділянки, яка фактично використовується ТОВ "Цитадель Строй". Одночасно відповідач у відзиві просив поновити строк на його подання, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі ним отримана не була, а ухвала про поновлення провадження отримана лише 21.12.2018.

Присутні у підготовчому засіданні представники прокуратури та позивача не заперечували проти поновлення строку на подання відзиву.

Розглянувши наведені відповідачем обставини щодо пропуску строку на подання відзиву, виходячи із загальних засад судочинства, враховуючи позицію представників інших учасників справи, суд у підготовчому засіданні 27.12.2018 визнав причини пропуску строку поважними та прийняв даний відзив відповідача. Також у даному підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 22.01.2019.

04 січня 2019 року від в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5 надійшла відповідь на відзив, у якій наведено заперечення проти доводів відповідача, що були викладені у його відзиві на позов. Зокрема, прокурором наголошено на наявності встановлених законом підстав для подання позову у даній справі в інтересах держави в особі Харківської міської ради. Також прокурор не погоджується з необхідністю застосування до спірних правовідносин статті 1166 ЦК України, оскільки відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

У підготовчому засіданні 22.01.2019 судом оголошено перерву до 24.01.2019. При цьому, з урахуванням доводів відповідача, що були викладені у відзиві про те, що ним використовується земельна ділянка лише під належною йому будівлею, суд зобов'язав прокурора та представника позивача надати в наступне підготовче засідання пояснення та відомості, які підтверджують, що периметр земельної ділянки, яка згідно з позовними матеріалами використовується відповідачем, є замкнутим (зокрема, має огорожу та ворота, що перешкоджає вільному проїзду на цю територію).

24 січня 2019 року від позивача надійшли письмові пояснення щодо розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем грошових коштів у розмірі орендної плати, а також щодо площі спірної земельної ділянки. До даних пояснень також додано ОСОБА_5 обстеження земельної ділянки від 23.01.2019.

Також, 24.01.2019 відповідачем подано клопотання про призначення комплексної земельно-технічної і економічної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: 1) яка площа частини земельної ділянки, на якій розміщена нежитлова будівля літ. АГ-1 загальною площею 139,2м.кв. за адресою: м.Харків, пр.Московський, 118, та частина земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування? 2) Чи підтверджується документально розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитадель Строй" перед Харківською міською радою у вигляді доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у період з 01.10.2016 по 31.03.2018? Якщо ні, то встановити дійсний розмір заборгованості, якщо така наявна.

У підготовчому засіданні 24.01.2019 судом оголошено перерву до 28.01.2019 для надання можливості прокурору та позивачу викласти свою позицію щодо клопотання відповідача про призначення експертизи.

28 січня 2019 року від позивача надійшли письмові пояснення щодо розміру площі земельної ділянки, яка використовується відповідачем. До даних пояснень позивачем додано технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд по пр.Московському,118 у м.Харкові.

У підготовчому засіданні 28.01.2019 судом оголошено перерву до 31.01.2019 для надання можливості відповідачу ознайомитися з наданою позивачем технічною документацією.

31 січня 2019 року від позивача надійшло у друкованому вигляді раніше заявлене ним клопотання про призначення комплексної земельно-технічної і економічної експертизи. При цьому, позивач вказує, що з огляду на приписи статті 120 ЗК України необхідно дослідити та встановити належним чином межі земельної ділянки під набутою у власність нежитловою будівлею, а не визначати межі по паркану, оскільки має місце користування земельною ділянкою без належного оформлення під придбаною у власність будівлею і тільки щодо цього об'єкту має місце перехід та реєстрація права власності, і лише до цієї площі має місце правомірне користування земельною ділянкою. Саме площа частини земельної ділянки безпосередньо під придбаною будівлею, та площа частини земельної ділянки, що необхідна для її обслуговування, має бути предметом доказування в межах позовних вимог щодо стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, внаслідок придбання нежитлової будівлі. Проте при розрахунку позовних вимог використано площу земельної ділянки в 0,3820 га, що значно перевищує площу забудови та відповідно площу, необхідну для обслуговування будівлі.

У підготовчому засіданні 31.01.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, оскільки наявні у справі докази свідчать, що спірна земельна ділянка, на якій знаходиться нежитлова будівля відповідача, використовується ним одноособово. Ця земельна ділянка огороджена парканом та має ворота, які перешкоджають вільному проникненню до спірної ділянки. Отже, відповідачем у своїй господарській ділянці фактично використовується вся площа спірної земельної ділянки, а не лише та її частина, що необхідна для обслуговування нежитлової будівлі. При цьому відповідачем не надано будь-яких доказів, що підтверджували б неправильність здійсненого позивачем обміру площі цієї земельної ділянки. Таким чином, потреба у призначенні судової експертизи з питань, які відповідач просить поставити перед експертом, відсутня.

Також, у підготовчому засіданні 31.01.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 27.02.2019.

Ухвалою від 27.02.2019 на підставі п.17.11 Розділу XI "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" Господарського процесуального кодексу України повернуто апеляційну скаргу позивача на ухвалу господарського суду Харківської області від 08.06.2018 про відкриття провадження у даній справі.

27 лютого 2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи не раніше 07.03.2019, у зв'язку із хворобою.

У судовому засіданні 27.02.2019 суд, з урахуванням клопотання відповідача, постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 04.03.2019.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у зв'язку із закінченням передбаченого частиною 2 статті 195 ГПК України строку розгляд справи по суті, у суду була відсутня можливість відкласти судове засідання на вказаний представником відповідача строк. Крім того, відповідач не надав доказів того, що він об'єктивно позбавлений можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника або керівника підприємства.

У судовому засіданні 04.03.2019 представники прокуратури та позивача підтримали доводи, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач представника в судове засідання 04.03.2019 не направив, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою від 27.02.2019.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що відповідачем повторно не забезпечено явку свого представника у судове засідання, а також те, що він був обізнаний про дату, час і місце судового засідання, суд, з огляду на встановлений частиною 2 статті 195 ГПК України 30-денний строк розгляду справи по суті, приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.04.2018 №120670095 право власності на нежитлову будівлю літ. "АГ-1" загальною площею 139,2кв.м. по пр.Московському, 118, у м.Харкові з 26.12.2014 зареєстровано за TOB "Цитадель Строй" на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2014 №1256.

Відповідно до інформаційної довідки від 15.04.2018 №120670095 речові права на земельну ділянку по пр.Московському, 118, у м.Харкові за будь-якими фізичними або юридичними особами не зареєстровані.

Відповідно до листа Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 28.03.2018 №8392/0/226-18 земельна ділянка за адресою: м.Харків, пр.Московський, 118, загальною площею 19,9846га для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд, згідно договору від 20.12.2001 №2802 на право тимчасового користування землею використовувалася ЗАТ "Харківський велосипедний завод імені ОСОБА_6" до 19.09.2016 (угода про розірвання договору тимчасового користування землею №12587951 від 18.11.2015 з подальшим припиненням речового права на земельну ділянку 27.09.2016).

Разом з цим, на даний час договір оренди земельної ділянки Харківською міською радою та TOB "Цитадель Строй" не укладено, право оренди за відповідачем не зареєстровано.

Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням приписів статей 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка по пр.Московському, 118 у місті Харкові, яку використовує TOB "Цитадель Строй", на даний час перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

05 лютого 2018 року головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_7, за участі інженера-геодезиста ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат від 05.10.2015 №012901) та інженера-землевпорядника ОСОБА_1 (кваліфікаційний сертифікат від 24.12.2012 №000084), проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку загальною площею 0,3820га по пр.Московському, 118, у м.Харкові для експлуатації та обслуговування належної йому на праві власності нежитлової будівлі літ. "АГ-1" загальною площею 139,2кв.м., малих архітектурних форм у вигляді складів, торговельно-виставкового майданчику та майданчика для зберігання товарно-матеріальних цінностей (будівельні матеріали). Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі та паркану.

За результатами обстеження складено відповідний акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки.

Відповідно до листа Головного управління ДФС у Харківській області від 04.05.2018 №10240/9/20-40-12-15-25 земельний податок за землю TOB "Цитадель Строй" за період з 01.10.2016 по 31.03.2018 не сплачувався.

Посилаючись на те, що відповідач не набув у встановленому порядку належних прав власності або користування на земельну ділянку загальною площею 0,3820га по пр.Московському, 118, у м.Харкові, та не сплачує грошові кошти за користування земельною ділянкою у встановленому законодавством розмірі, прокурор в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому на підставі статей 1212-1214 ЦК України просив стягнути з відповідача на користь позивача 528289,58грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.10.2016 по 31.03.2018.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловою будівлею літ. "АГ-1" загальною площею 139,2кв.м., розташованою на земельній ділянці по пр.Московському, 118, у м.Харкові. Проте відповідне право щодо земельної ділянки загальною площею 0,3820га для експлуатації та обслуговування даної нежитлової будівлі в своїй господарській діяльності за відповідачем не зареєстровано.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про невірне визначення позивачем площі вказаної земельної ділянки.

Так, даний розмір підтверджується ОСОБА_5 від 05.02.2018, складеним за результатами комісійного обстеження земельної ділянки із залученням інженера-геодезиста та інженера-землевпорядника. Слід зауважити, що межі земельної ділянки були визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі та паркану, тобто меж фактичного користування земельної ділянки.

Суд також враховує, що наявні у справі докази, зокрема, акти обстеження від 05.02.2018 та від 23.01.2019 (з додатками) свідчать, що спірна земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля відповідача, є повністю огородженою, вільний прохід/проїзд обмежений та здійснюється через ворота.

Відомості про те, що на цій земельній ділянці знаходяться інші землекористувачі в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, саме відповідач використовує всю площу земельної ділянки в розмірі, визначеному позивачем.

Вказані обставини підтверджуються і наданими позивачем письмовими поясненнями від 28.01.2019 щодо площі земельної ділянки, а також технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративних, виробничих та допоміжних будівель і споруд по пр.Московському,118 у м.Харкові.

Зокрема, позивач вказує, що земельна ділянка по пр.Московському, 118 у м.Харкові, яка використовується TOB "Цитадель Строй" є сформованою як об'єкт цивільних прав із кадастровим номером :01:022:0036, площею 0,3820 га із кодом цільового призначення 11.02, що підтверджується витягом із публічної кадастрової карти.

Технічна документація, яка розроблювалася щодо поділу земельної ділянки по пр.Московському, 118 у м. Харкові, містить інформацію про суміжних землекористувачів із земельною ділянкою, яка використовується TOB "Цитадель Строй", а також містить опис меж земельної ділянки, яка використовується TOB "Цитадель Строй", суміжних землекористувачів. Так, на сторінці 33, 34 технічної документації відображено, що від А до Ф та від А до Ю це є межі земельної ділянки TOB "Цитадель Строй" (кадастровий номер :01:022:0036). Сторінки 41-42 містять акти погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, підписані директором TOB "Цитадель Строй", за якими директор погодила межі використання TOB "Цитадель Строй" земельної ділянки саме у межах від А до Ф та від Ю до А, межі якої повністю відповідають проведеній позивачем геодезичній зйомці земельної ділянки.

Крім того, вищевказана технічна документація містить акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 27.11.2017 (сторінка 43), за яким представники суміжних земельних ділянок погодили межі та конфігурації земельних ділянок та претензій не мають. Одним із представників суміжних землекористувачів є TOB "Цитадель Строй". Межі погоджені саме від А до Ф та від Ю до А.

Таким чином, у при складанні вищевказаної технічної документації самим відповідачем було підтверджено фактичні межи використання земельної ділянки по пр. Московському, 118 у м. Харкові, які відповідають розміру визначеному позивачем (0,3820га).

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що ним використовується лише площа частини земельної ділянки безпосередньо під належною йому нежитловою будівлею та площа частини земельної ділянки, що необхідна для її обслуговування, суд вважає необґрунтованими.

Також, матеріали справи свідчать, що відповідач у період з 01.10.2016 по 31.03.2018 не сплачував за користування цією земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

В той же час, відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Таким чином, набувач земельної ділянки фактично зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а власник землі (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За таких обставин, відповідач повинен відшкодувати позивачу безпідставно збережені кошти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у даному випадку обов'язок відповідача сплатити суму безпідставно збережених коштів виникає в силу самого користування ним спірною земельною ділянкою без сплати орендної плати, і не залежить від того чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб, або сталось поза їх волею.

При цьому суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обовязками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Розмір збережених відповідачем коштів у період з 01.10.2016 по 31.03.2018 в сумі 528289,58грн. було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Заперечення відповідача проти здійсненого позивачем розрахунку зводяться лише до твердження про використання позивачем невірних вихідних даних. При цьому, ставлячи під сумнів правильність здійсненого позивачем розрахунку, відповідач всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України не вказує які саме коефіцієнти мав застосувати позивач та не наводить власного контррозрахунку.

Разом із тим, позивачем надав суду письмові пояснення від 24.01.2019, в яких докладно виклав алгоритм здійсненого ним розрахунку.

Суд погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений на підставі Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого Наказом Мінагрополітики від 27.01.2006 № 18/15/21/11; Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Мінагрополітики від 25.11.2016 № 489; Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13; Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08; Рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".

Щодо доводів відповідача про те, що прокурором не доведено порушення інтересів держави, а відтак і право на звернення до суду з позовом в спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до статті 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" зазначає про порушення або загрозу порушення "інтересів держави", якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб'єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4).

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що "інтереси держави" (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого - "інтересів держави", про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Відповідно до постанови Верховною Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.10.2018 у справі № 4/166"Б" інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи.

Статтею 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Пред'являючи позов в інтересах держави в особі Харківської міської ради, в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 виходив з того, що несплата орендної плати за землю перешкоджає Харківській міській раді виконувати покладені на неї функції та реалізувати фінансово-економічні повноваження, здійснювати заходи щодо охорони земель м. Харкова від негативного антропогенного впливу.

Функціонування місцевого самоврядування в Україні, матеріальною і фінансовою основою якого є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля - гарантується державою. Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси держави.

При цьому згідно із правовою позицією Верховного Суду України, сформованою за результатами розгляду справи № 6-824цс16 (постанова від 11.05.2016) дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходження платежів по орендній платі в місцеві бюджети в законодавчо-визначених межах шляхом їх вірного правового регулювання безпосередньо відноситься до інтересів держави.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Цитадель Строй" користується спірною земельною ділянкою без належних правових підстав та не сплачуючи необхідних орендних платежів, у зв'язку з чим значні грошові кошти не отримує бюджет міської ради.

Вказане порушує інтереси територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради в частині можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб територіальної громади.

Харківська міська рада відповідно до вимог п.п. 3, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" та ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України є органом, який від імені територіальної громади здійснює права власника щодо спірних земельних ділянок.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 2, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" Харківська міська рада є органом, через який територіальною громадою м.Харкова безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування.

Таким чином, Харківська міська рада, як орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади, повинна була самостійно вживати заходи спрямовані на захист інтересів територіальної громади м.Харкова, однак до часу подання позовної заяви до суду прокурором жодних заходів щодо стягнення заборгованості з орендної плати не вживала, що підтверджується листом Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №10572/0/226-18 від 07.05.2018.

Вказані обставини свідчать про нездійснення Харківською міською радою захисту порушених інтересів держави та територіальної громади м.Харкова та наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для їх представництва.

Крім того, в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №5, на виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено позивача про намір звернення до суду з позовом.

Таким чином, прокурором правомірно було подано позов у даній справі.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 528289,58грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитадель Строй" (61068, м.Харків, пр.Московський, буд.118, код 39556746) на користь Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н Конституції, 7, код 04059243, р/р0002, Банк: ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , код платежу 24062200) 528289,58грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитадель Строй" (61068, м.Харків, пр.Московський, буд.118, код 39556746) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м.Харків, вул.Богдана Хмельницького, буд.4, код 02910108) 7924,34грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_8