РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2019Справа № 910/486/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 790 354 ,53 грн.

При секретарю судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Оніщук О.В. - представник за довіреністю № 5539 від 31.10.2018 р.;

від відповідача: Вавренюк О.А. - представник за довіреністю № 810/0/4-18 від 05.03.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до державного агентства резерву України про стягнення 790 354 ,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору №ПЗ/НР-032787/НЮ від 08.07.2003 року укладеного між позивачем та відповідачем та додаткової угоди від 19.11.2014 року №4 до нього філія позивача утримує на відповідальному зберіганні матеріальні цінності Держрезерву.

За І, ІІ та ІІІ квартал 2018 року витрати філії на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву склали 738 325,95 грн., відповідно за І квартал 2018 - 340 347,01 грн., ІІ квартал 2018 - 214 081,83 грн., ІІІ квартал 2018 року - 183 897,11 грн..

Оскільки, відповідачем не відшкодовані філії вказані кошти, тому позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.01.2019 прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 19.02.2019 року.

19.02.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 19.02.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 26.02.2019 року.

26.02.2019 року змінено організаційно-правову форму позивача з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця".

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

08.07.2003 року між державним комітетом з державного матеріального резерву (комітет), та Державним територіально-галузевим об'єднанням Південно-Західна залізниця (зберігач) укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву №ПЗ/НР-032787/НЮ.

З 01.01.2015 року розпочато господарську діяльність публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке згідно з постановою КМУ від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та пункту 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735, правонаступником всіх прав та обов'язків Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» є ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

На виконання Указу Президента України від 09.12.2010р. №1085/2010 «»Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» було проведено реорганізацію Державного комітету України з державного матеріального резерву шляхом перетворення в Державне агентство резерву України. Відповідно до п.5 цього Указу Державне агентство резерву України є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Відповідно до п.1.1 договору, зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними зберігачем здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються комітетом (п.1.2 договору).

Частиною 1 статті 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з частиною першою статті 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч.1, 2, 5 статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Розміщення і будівництво на території України підприємств, установ, організацій та інших об'єктів системи державного резерву здійснюються в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №532 від 12 квітня 2002 р. (далі - Порядок) сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що сума витрат, що підлягають відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Відповідно до п. 7 Порядку відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з п.3.1 договору комітет зобов'язаний: відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Комітет зобов'язаний повертати зберігачу погоджений, або з зауваженнями, кошторис витрат на зберігання цінностей протягом 30 днів з моменту його отримання (п.3.4 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що відшкодування витрат на зберігання цінностей визначається згідно щорічно погодженого комітетом зведеного кошторису зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до п.4.3 договору в редакції додаткової угоди №4 від 19.11.2014 року до договору, зберігач надає Держрезерву щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Оплата витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Держрезервом здійснюється на підставі актів по відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом (п.4.4 договору в редакції додаткової угоди №4 від 19.11.2014 року до договору).

Як зазначено позивачем, на виконання умов договору регіональною філією «Південно-Західна залізниця» листом від 18.01.2018 року № Н-3/160 був направлений на затвердження кошторис витрат на зберігання цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на 2018 рік.

Відповідач кошторис витрат протягом встановленого у п.3.4 договору строку не затвердив та не повернув.

У зв'язку із зміною в оплаті праці працівників публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 29.01.2018 року № 061, Державному агентству резерву України листом від 13.03.2018 року № Н-3/662 був направлений відкоригований кошторис витрат на зберігання цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на 2018 рік.

Відповідач кошторис витрат протягом встановленого у п.3.4 договору строку не затвердив та не повернув.

Позивачем листом від 13.04.2018 року № Н- 3/1086 направлено Державному агентству резерву України акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І квартал 2018 року та звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І квартал 2018 року з документами, які підтверджують витрати на зберігання матеріальних цінностей. На виконання п. 4.4 договору відповідач до 30.04.2018 року оплату не здійснив.

13.04.2018 року листом № Н-3/1085 позивачем направлено акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву регіональною філією «Південно-Західна залізниця» згідно договору від 08.07.2003 року № ПЗ/НР-032787/НЮ станом на 31.03.2018 року. Відповідач документи отримав та повернув листом ВИХ № 1235/0/4-18 від 04.05.2018 року без підтвердження.

Позивачем листом від 13.07.2018 року № Н-3/1891 направлено Державному агентству резерву України акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за II квартал 2018 року та звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за II квартал 2018 року з документами, які підтверджують витрати на зберігання матеріальних цінностей. Відповідач до 30.07.2018 року оплату не здійснив.

13.07.2018 року листом № Н-3/1892 позивачем направлено акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву регіональною філією «Південно-Західна залізниця» згідно договору від 08.07.2003 року № ПЗ/НР-032787/НЮ станом на 30.06.2018 року. Відповідач документи отримав та повернув листом ВИХ № 2354/0/4-18 від 03.08.2018 року без підтвердження. Однак, листом ВИХ№2557/0/4-18 від 20.08.2018 Державне агентство резерву України повідомило регіональну філію Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про необхідність доопрацювання кошторису на 2018 рік та повернуло надіслані документи.

Листом від 12.10.2018 року № Н-3/2632 регіональна філія «Південно-Західна залізниця» повідомило відповідача, що перерахунок згідно наданих зауважень витрат на зберігання матеріальних цінностей не вплинув на вартість понесених підприємством витрат та направив на затвердження кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного резерву по регіональній філії «Південно-Західна залізниця» на 2018 рік, кошториси витрат виробничих підрозділів на зберігання матеріальних цінностей державного резерву на 2018 рік, Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей державного резерву за І квартал 2018 року, звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного резерву за І квартал 2018 року, звіт про витрати за зберігання матеріальних цінностей державного резерву за II квартал 2018 року, запитувані документи на підтвердження витрат.

Листом від 12.10.2018 року № Н- 3/2633 позивачем направлено Державному агентству резерву України акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за III квартал 2018 року та звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за III квартал 2018 року з документами, які підтверджують витрати на зберігання матеріальних цінностей. Відповідач до 30.10.2018 року оплату не здійснив.

16.10.2018 року листом № Н-3/2640 позивачем направлено акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву регіональною філією «Південно-Західна залізниця» згідно договору від 08.07.2003 року № ПЗ/НР-032787/НЮ станом на 30.09.2018 року.

Судом взято до уваги те, що відповідач всупереч п. 3.4 договору протягом 30 днів з моменту отримання кошторису витрат на зберігання цінностей на 2018 рік не повернув зберігачу погоджений або з зауваженнями кошторис.

Відповідач документи отримав та повернув листом ВИХ № 3522/0/4-18 від 30.10.2018 року без підтвердження.

Так, в матеріалах справи наявні підписані тільки позивачем (без зазначення дати) акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву , а саме:

- за І квартал на суму 340 347,01 грн.,

- за ІІ квартал на суму 214 081,83 грн.,

- за ІІІ квартал на суму 183 897,11 грн.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 12.10.2018 року № Н-3/2632 регіональна філія «Південно-Західна залізниця» повідомила відповідача про те, що кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на 2018 рік, розрахований відповідно до Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2001 року №532.

Та, позивачем направлено для погодження доопрацьований кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на 2018 рік. Та, у зв'язку з доопрацюванням кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву на 2018 рік направлено звіт про витрати та акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І квартал 2018 року та звіт про витрати за ІІ квартал 2018 року. Акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за ІІ квартал 2018 року та документи, які підтверджують витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву виробничих підрозділів регіональної філії за ІІ квартал 2018 року.

Відправлення вищезазначених документів підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист від 18.10.2018 року, фіскальним чеком Укрпошти від 18.10.2018 року та накладною Укрпошти №065 від 18.10.2018 року.

Також, листом від 12.10.2018 року № Н-3/2633 регіональною філією «Південно-Західна залізниця» на адресу відповідача акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за III квартал 2018 року, звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за III квартал 2018 року з документами, які підтверджують витрати на зберігання матеріальних цінностей, що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист від 18.10.2018 року, фіскальним чеком Укрпошти від 18.10.2018 року та накладною Укрпошти №057 від 18.10.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 статті 77 ГПК України).

Таким чином, позивачем надано суду належні та допустимі докази, що підтверджують складання та направлення на адресу відповідача актів на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І, ІІ та III квартал 2018 року та звітів про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І, ІІ та III квартал 2018 року.

Суд звертає увагу, що Державним агентством резерву України не надано суду жодних зауважень щодо розрахунку суми відшкодування витрат позивача на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за І квартал на суму 340 347,01 грн., за ІІ квартал на суму 214 081,83 грн., за ІІІ квартал на суму 183 897,11 грн., проте акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей за І квартал, за ІІ квартал, за ІІІ квартал не були підписані з боку відповідача, обґрунтованої відмови від підписання актів надано не було, а тому такі послуги вважаються прийнятими відповідачем.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 13 170,54 грн. та інфляційні втрати в розмірі 11 855,32 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем три проценти річних та індекс інфляції нараховані за такі періоди: за І квартал на суму 340 347,01 грн. з 01.04.2018-14.01.2019, за ІІ квартал на суму 214 081,83 грн. з 01.07.2018-14.01.2019, за ІІІ квартал на суму 183 897,11 грн. з 01.10.2018-14.01.2019.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, а саме докази направлення на адресу відповідача актів на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І, ІІ та III квартал 2018 року та звітів про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І, ІІ та III квартал 2018 року, саме 18.10.2018 року. А тому, судом здійснено перерахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, а саме:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
31.10.2018 - 31.12..951.02216325.86754651.81
Таким чином, за перерахунком суду індекс інфляції становить 16 325,86 грн. та підлягає задоволенню. Вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 22 532,18 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
738325.9531.10.2018 - 14.01.2019763 %4612.01
Таким чином, за перерахунком суду загальний розмір трьох процентів становить 4 612,01 грн. та підлягає задоволенню. Вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 8 558,53 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 76, ч.1 ст. 77, ст.ст. 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, місто Київ, вулиця Пушкінська, буд. 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 40081221) боргу в розмірі 738 325 (сімсот тридцять вісім тисяч триста двадцять п'ять) грн. 95 коп., індекс інфляції в розмірі 16 325 (шістнадцять тисяч триста двадцять п'ять) грн. 86 коп., три проценти річних в розмірі 4 612 (чотири тисячі шістсот дванадцять) грн. 01 коп., 11 389 (одинадцять тисяч триста вісімдесят дев'ять) грн. 41 коп. судового збору

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 14.03.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий