ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

21.03.2019м. ДніпроСправа № 904/1072/19

Суддя Воронько В.Д. , розглянувши матеріали

за позовом Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт - Плюс", м. Харків

про стягнення 1667994,04 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 19.03.2019 Державне підприємство "Дніпровський електровозобудівний завод" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт - Плюс" (далі - відповідач), у якій заявило вимоги про стягнення з останнього основного боргу у сумі 1667994,04 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 1102/О/4, укладеного між сторонами 11.02.2015.

Розглянувши позовні матеріали, суд встановив, що подана позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Статтею 164 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, п. 2 ч. 1 якої передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У прохальній частині позовної заяви позивач виклав клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення, посилаючись на арешт усіх його банківських рахунків на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

15.12.2017 на підставі Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України та відповідно Закону України "Про судовий збір".

Нова редакція Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон), зокрема ст. 8 якого, містить вичерпний перелік осіб, яким Законом надано право на отримання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Так, частиною першою цієї статті Закону встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Отже, виходячи зі змісту вищевказаної статті Закону, право на надання відстрочки для сплати судового збору для юридичних осіб взагалі відсутнє.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для розгляду заяви позивача про відстрочення виконання рішення, натомість відсутність сплати судового збору надає суду достатньо правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 вказаної статті Закону передбачено, що ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: із позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; із позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01.01.2019 набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2019 рік", ст. 7 якого встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн.

З огляду на прохальну частину позовної заяви, позивачем заявлено вимогу майнового характеру, за яку він мав сплатити судовий збір у встановленому Законом розмірі відповідно до ціни позову у сумі 25019,91 грн.

Позовна заява не містить доказів сплати судового збору, що є порушенням правил, встановлених Господарським процесуальним кодексом України для подання документів, що додаються до позовної заяви.

Отже, враховуючи відсутність сплати судового збору, суд дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на що суд залишає позов без руху в порядку та на підставах, передбачених ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Виявлений недолік може бути усунено позивачем шляхом подання до суду відповідної заяви з доказом сплати судового збору у сумі 25019,91 грн, за умови його зарахуванням до Державного бюджету України, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

До того ж, доцільно зазначити, що позивач, звертаючись до суду та визначаючись з підсудністю, не навів достатнього обґрунтування та не надав доказів, які б свідчили про можливість застосування ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України. А відтак, суд не може керуватися лише припущеннями, не вбачаючи при цьому обґрунтованих належним чином доводів та правових підстав. Тому суд також надає позивачу час скористатися своєю можливістю усунення недоліків подання позовної заяви та подати до суду письмовий виклад обставин разом з доказами, які б підтверджували підстави вибору позивача щодо підсудності цієї справи саме Господарському суду Дніпропетровської області.

Крім того, слід зауважити, що положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Таким чином, враховуючи норми вищецитованого законодавства, позовна заява підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 174, 232-234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву від 18.03.2019 за вих. № 215 Державного підприємства "Дніпровський електровозобудівний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техстандарт - Плюс" про стягнення 1667994,04 грн без руху.

2. Надати Державному підприємству "Дніпровський електровозобудівний завод" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 21.03.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 та ст. 255 Господарського процесуального кодексу України оскарження цієї ухвали окремо від рішення суду не допускається.

Суддя ОСОБА_1