ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Справа № 903/384/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Саврій В.А. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

Національного Банку України - ОСОБА_1

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" - адвокат ОСОБА_2

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (вх. 164/19 від 14.01.2019р.) на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. (постановлену у м. Луцьку)

у справі №903/384/18 (суддя В.А. Войціховський)

за позовом Національного Банку України

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк"

про звернення стягнення в сумі 4 072 000,00 грн. на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. у справі №903/384/18 зустрічну позовну заяву від 17.12.2018р. №17/12-3 з додатками повернуто заявнику ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис".

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати зустрічну позовну заяву на розгляд суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає засадам законності та обґрунтованості, судом порушено норми процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 280 ГПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник вважає, що місцевий господарський суд передчасно прийняв оскаржувану ухвалу, оскільки відповідач мав право на усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи заперечили доводи апеляційної скарги, просять ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

18.03.2019р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із тим, що відповідача не було вчасно поінформовано про дату та час судового засідання, так як 18.03.2019р. ТОВ "Приватофис" з сайту судової влади України дізналося, що розгляд апеляційної скарги призначено на 18.03.2019р. об 10:30 год.

Відповідно до ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Колегія суддів заначає, що ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі №903/384/18 від 22.02.2019р. оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якій вказано дату судового засідання 19.03.2018р. Отже, посилання апелянта про розгляд справи 18.03.2019р. у справі №903/384/18 не відповідає дійсності.

Представники учасників справи в судовому засіданні зазначили, що отримали ухвалу суду апеляційної істанції від 22.02.2019р., в якій зазначено, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (вх. 164/19 від 14.01.2019р.) на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. відбудеться 19.03.2019р.

Скаржником до клопотання не долучено доказів на підтвердження обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи.

Явка учасників справи в судове засідання обов'язковою судом не визнавалася.

На підставі викладеного, колегія судів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, 19.03.2019р. від Національного Банку України подано суду клопотання про визнання дії зловживанням процесуальними правами та стягнення штрафу, в якому просить визнати подання відповідачем апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. у справі №903/384/18 зловживанням процесуальними правами з метою безпідставного затягування розгляду справи, за що застосувати до відповідача захід процесуального примусу у вигляді штрафу та стягнути в дохід державного бюджету з відповідача штраф у сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, позивач зазначає, що подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. є зловживанням процесуальними правами, спрямоване на неправомірне затягування розгляду справи. Вважає, що подання штучних зустрічних позовних заяв, безпідставних апеляційних та касаційних скарг, необґрунтованих відводів, а також загальна поведінка скаржника під час звернення до місцевого, апеляційного та касаційного судів, є систематичним зловживанням процесуальними правами і полягає у їх недобросовісному використанні, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачних процесуальним законом.

Колегія суддів зазначає, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених ГПК України випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина 1 статті 131 ГПК України).

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 135 ГПК України передбачено, що у випадках невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 ГПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п'яти до п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, колегія суддів вважає, що наведені позивачем доводи не можна визнати зловживанням процесуальними правами в розумінні ст. 43 ГПК України, оскільки право на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. та подання клопотання про відкладення розгляду справи передбачене Господарським процесуальним кодексом України, також на стадії апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали скаржником не було заявлено завідомо безпідставного відводу тощо.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафу за зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, Національний банк України звернувся до господарського суду з позовом від 29.05.2018р. №18-0016/29450 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про звернення стягнення в сумі 4 072 000,00 грн. на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 11.06.2018р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.07.2018р. розгляд справи в підготовчому закритому судовому засіданні було відкладено на 23.07.2018р. та повторно запропоновано відповідачу, в порядку ст. ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, надати суду до 19.07.2018р. відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, копію відзиву та доданих до нього документів надіслати позивачу та третій особі, докази чого надати суду.

Ухвалою суду від 23.07.2018р. розгляд справи в підготовчому закритому судовому засіданні та розгляд клопотання відповідача про зупинення провадження у справі було відкладено на 09.08.2018р.

Ухвалою суду від 09.08.2018р. відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис" від 06.07.2018р. про зупинення провадження у справі №903/384/18 до вирішення справи №910/7913/18 господарським судом міста Києва.

Протокольною ухвалою господарського суду Волинської області від 09.08.2018р. за ініціативою суду було продовжено строк проведення підготовчого провадження до 09.09.2018р., оголошено в судовому засіданні перерву до 27.08.2018р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

Ухвалою суду від 27.08.2018р. провадження у справі №903/384/18 було зупинено до розгляду Рівненським апеляційним господарським судом апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу господарського суду Волинської області від 09.08.2018р. та повернення матеріалів справи №903/384/18 до господарського суду Волинської області.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018р. ухвалу господарського суду Волинської області від 09.08.2018р. було залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2018р. було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Приватофис" на ухвалу господарського суду Волинської області від 09.08.2018р. та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018р. по справі № 903/384/18.

Ухвалою господарського суду Волинської областівід 30.11.2018р. провадження у справі №903/384/18 було поновлено, розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 06.12.2018р.

Протокольною ухвалою суду від 06.12.2018р. (за участю в судовому засіданні представників сторін та третьої особи) було відмовлено ТОВ "Приватофис" у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/7913/18 господарським судом м. Києва, відхилено клопотання ТОВ "Приватофис" про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи, відхилено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/12746/18 господарським судом м. Києва, відхилено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №826/14745/18 Окружним адміністративним судом м. Києва, відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 15.01.2019р.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.12.2018р. в суді першої інстанції за вх. №01-48/968/18 була зареєстрована зустрічна позовна заява ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис", в якій товариство просить суд звільнити ТОВ "Приватофис" від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви, прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду, визнати відсутнім у Національного банку України право вимагати повернення ТОВ "Приватофис" усієї суми заборгованості за кредитним договором №19 від 03.03.2009р., укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк".

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. у справі №903/384/18 зустрічну позовну заяву від 17.12.2018р. №17/12-3 з додатками повернуто заявнику ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис".

Не погоджуючись з даною ухвалою суду про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ "Приватофис" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав у її задоволенні, з огляду на наступне.

Господарський процес є різновидом юридичної діяльності, яку регулюють норми господарського процесуального права, тобто встановлена нормами процесуального права форма діяльності господарських судів, яка спрямована на захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів суб'єктів господарювання.

Предметом господарського процесу як форми діяльності суду є господарські спори або інші справи віднесені до компетенції господарських судів Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами. Встановлений нормами господарського процесуального права порядок порушення процесу, підготовки справи до розгляду й вирішення справ, оскарження і перегляду рішень господарського суду, а також виконання рішень господарського суду є процесуальною формою.

В господарському процесі суд, сторони, інші учасники можуть здійснювати ті дії, які передбачені господарськими процесуальними нормами. Роль і значення процесуальної форми полягає в тому, щоб забезпечити захист існуючих прав суб'єктів господарювання та гарантувати винесення законних і обґрунтованих рішень. Господарський процес являє собою єдність процесуальних прав і обов'язків господарського суду, сторін та інших учасників процесу.

Процесуальна форма є нормативно встановленим порядком здійснення правосуддя.

Здійснення процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків повинно відбуватися згідно з порядком, встановленим господарським процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 46 ГПК України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ч. 1 ст. 180 ГПК України).

Згідно ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1 ст. 118 ГПК України).

Як зазначалося вище, ухвалою господарського суду Волинської області від 11.06.2018р. та повторно ухвалою від 09.07.2018р. було запропоновано відповідачу, в порядку ст. ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, надати суду (але не менше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття) відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду).

10.07.2018р. на адресу суду першої інстанції від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 06.07.2018р. з документами в обґрунтування останнього та доказами надіслання відзиву на адреси позивача та третьої особи.

Враховуючи встановлений судом п'ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву та вимоги ст. 180 ГПК України, відповідач звернувся до суду лише 19.12.2018р., тобто, з пропуском встановленого законом процесуального строку.

Одночасно з відзивом у встановлений судом строк відповідач не скористався правом на подання зустрічного позову.

Таким чином, враховуючи положення ст. 180 ГПК України, строк (термін) для подання ТОВ "Приватофис" зустрічного позову на момент його фактичного подання до суду (19.12.2018р.) збіг.

Згідно ч. 6 ст. 180 ГПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що зустрічна позовна заява подана з порушенням положень ч. 1 ст. 180 ГПК України у господарського суду виникають обставини для постановлення відповідної ухвали про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис".

Подання зустрічного позову є одним із засобів судового захисту, використання якого регламентовано нормами Господарського процесуального кодексу, в тому числі і щодо порядку, форми та стадії процесу, на яких можливе вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема, можливість подати зустрічну позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 30.05.2013р. у справі "ОСОБА_4 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

Таким чином, дотримання норм Господарського процесуального кодексу України при зверненні до господарського суду є обов'язком сторони, направленим на забезпечення врегульованої таким законом процедури вирішення спорів та, відповідно, на забезпечення рівних процесуальних прав сторін.

Отже, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (вх. 164/19 від 14.01.2019р.) на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. у справі №903/384/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 28.12.2018р. у справі №903/384/18 залишити без змін.

3. Справу №903/384/18 повернути до господарського суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" березня 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.