Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2019Справа № 910/11994/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рось-Будінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр"

про розірвання договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р., стягнення 591 379,39 грн.

та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рось-Будінвест"

про стягнення штрафних санкцій у сумі 193 144, 40 грн.

за участю представників:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Золотоверх О.М. - довіреність № 7 від 07.11.18

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Солдаткін О.С. - ордер № 364710 від 10.01.18

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Рось-Будінвест" (далі - ТОВ "Рось-Будінвест", позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" (далі - ТОВ "Арсенал-Центр", відповідач) про розірвання договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р., стягнення за цим договором попередньої оплати, відсотків за користування чужими грошовими коштами та матеріальних втрат у сумі 591 473,44 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 1869 від 01.02.2018 р. в частині своєчасної поставки обумовленого сторонами товару (сендвіч-панелей за специфікацією № 1) на загальну суму 743 144,40 грн. Оскільки товар не був поставлений позивачу, що є істотним порушенням господарського зобов'язання, ТОВ "Рось-Будінвест" позбавилось того, на що воно розраховувало при укладанні договору, відтак, договір поставки має бути розірваний, а попередня оплата - повернута позивачу.

У позові ТОВ "Рось-Будінвест" просило суд розірвати договір поставки № 1869 від 01.02.2018 р., укладений між сторонами, а також просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 550 000,00 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 38 085,44 грн. та 3 % річних у сумі 3 388,00 грн., що разом складає 591 473,44 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.10.2018 р. вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надано можливість реалізувати свої процесуальні права та обов'язки.

До початку розгляду справи по суті позивач зменшив позовні вимоги (заява від 05.11.2018 р.), в частині розміру суми, заявленої до стягнення, просив стягнути попередню оплату у розмірі 550 000,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 37 991,39 грн. та 3 % річних у сумі 3 388,00 грн., а всього - 591 379,39 грн. У інший частині позовні вимоги залишились незмінними. Вказана заява була подана із додержанням вимог ст. 46 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду.

Також у підготовчому засіданні позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог (заява від 21.11.2018 р.), відповідно до якої, окрім, вже заявлених вимог, позивач просив встановити нікчемність пунктів 7.2, 7.3 договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р. на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст. 207 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України у разі, якщо справа розглядається за правилами загального позовного провадження, позивач має право змінити предмет або підставу позову до закінчення підготовчого засідання. При цьому одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається (п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Перевіривши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог на дотримання вимог закону, суд вирішив, що ця заява не підлягає прийняттю до розгляду, у зв'язку з тим, що за своєю суттю вона направлена на одночасну зміну (збільшення) предмета та підстав позову в частині заявленої додаткової вимоги про встановлення нікчемності умов (п.п. 7.2, 7.3) договору поставки.

Отже, розгляд справи здійснювався судом у межах позовних вимог, викладених у заяві позивача від 05.11.2018 р.

Відповідач за первісним позовом (ТОВ "Арсенал-Центр") у строк, встановлений законом, надав відзив, у якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог ТОВ "Рось-Будінвест", просив відмовити у їх задоволенні, оскільки покупець, не зважаючи на повідомлення про готовність товару, відмовився його отримати.

Одночасно із відзивом та до початку розгляду справи по суті від ТОВ "Арсенал-Центр" надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до ТОВ "Рось-Будінвест" про стягнення штрафних санцій за договором поставки № 1869 від 01.02.2018 р. у сумі 193 144,40 грн.

Зустрічний позов мотивований тим, що відповідач (ТОВ "Рось-Будінвест") безпідставно та у односторонньому порядку відмовився від прийняття товару, про готовність якого постачальник (ТОВ "Арсенал-Центр") повідомив у визначені договором строки та спосіб. За таке порушення господарського зобов'язання покупець має сплатити постачальнику (ТОВ "Арсенал-Центр") передбачені договором штрафні санкції у розмірі 100 % від вартості товару, що становить 743 144,40 грн. При цьому здійснена покупцем попередня оплата вартості товару у сумі 550 000,00 грн. була зарахована ТОВ "Арсенал-Центр" в рахунок погашення частини таких штрафних санкцій, а тому відповідач за зустрічним позовом має доплатити постачальнику 193 144,40 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2018 р. зустрічний позов ТОВ "Арсенал-Центр" був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом у межах підготовчого провадження сторонам надано можливість реалізувати свої процесуальні права та обов'язки за зустрічним позовом.

Відповідач за зустрічним позовом (ТОВ "Рось-Будінвест") у строк, встановлений законом, надав відзив, у якому зазначив про те, що повідомлення про готовність товару він не отримав, а тому у нього відсутній обов'язок прийняти неіснуючий товар, просив відмовити у їх задоволенні.

Також у підготовчому засіданні представник ТОВ "Рось-Будінвест" заявив клопотання про виклик працівників ТОВ "Арсенал-Центр" ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у якості свідків, для допиту їх у судовому засіданні. Розглянувши вказане клопотання, суд відмовив у його задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти. У даному випадку суд не встановив суперечностей між зібраними по справі доказами та показаннями зазначених свідків, а тому вважав недоцільним їх виклик у судове засідання.

Також представником позивача за первісним позовом у підготовчому засіданні було заявлене клопотання про витребування від ПрАТ "Київстар" та від ПАТ "Укртелеком" доказів, якими підтверджується неналежне виконання постачальником (ТОВ "Арсенал-Центр") зобов'язань за договором поставки в частині повідомлення покупця про готовність товару шляхом направлення факсограми на номер телефону, указаний в договорі поставки. Вказане клопотання було задоволене ухвалою суду від 26.11.2018 р. та зобов'язано ПрАТ "Київстар" і ПАТ "Укртелеком" надати відповідну інформацію.

Крім того, під час розгляду справи по суті представником відповідача за первісним позовом (ТОВ "Арсенал-Центр") було заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових (нових) доказів, проте, суд залишив вказане клопотання без розгляду відповідно до ст. 207 ГПК України як таке, що було подане з порушенням порядку і строку, визначених законом, та без обґрунтування поважності причин невчасного подання таких доказів.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача за первісним позовом (ТОВ "Рось-Будінвест") свої позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом (ТОВ "Арсенал-Центр") проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив, що підстав для розірвання договору поставки немає, постачальником були дотримані усі умови договору, зокрема, щодо своєчасного повідомлення покупця про готовність товару у спосіб, визначений договором. Натомість, ТОВ "Рось-Будінвест", зі свого боку, порушило зобов'язання, оскільки відмовилось від отримання товару, що знаходився на складі постачальника. Також вказав, що постачальник ніколи не ухилявся від виконання власних обов'язків з передачі товару покупцю, просив відмовити у первісному позові.

Стосовно зустрічного позову представник позивача (ТОВ "Арсенал-Центр") вимоги про стягнення штрафу у сумі 193 144,40 грн. підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача за зустрічним позовом (ТОВ "Рось-Будінвест") проти вимог цього позову заперечив, зазначив, що повідомлення про готовність товару від постачальника ніколи не отримував, а сам товар, на складі був відсутній, у зв'язку з чим у покупця не виникло обов'язку отримати товар, а значить - відсутні підстави для сплати штрафу за відмову від отримання товару.

Суд, розглянувши заяви учасників спору по суті справи, заслухавши їх пояснення у судовому засіданні та дослідивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові - необхідно відмовити, враховуючи таке.

Установлено, що 30.01.2018 р. між ТОВ "Рось-Будінвест" (постачальник) та ТОВ "Лантан Інжинирінг" (покупець) був укладений договір поставки № 1 (далі - договір № 1 від 30.01.2018 р.). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов'язується поставити у передбачені договором строки, а покупець прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору товар, зазначений у специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1).

Із метою виконання указаного договору, 01.02.2018 р. ТОВ "Рось-Будінвест" (покупець) уклало з ТОВ "Арсенал-Центр" (постачальник) договір поставки № 1869 (далі - договір поставки). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов'язується виготовити та поставити у передбачені договором строки, а покупець прийняти та оплатити згідно з умовами цього договору товар, зазначений у специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.1). Найменування, кількість, асортимент, розмір та колір товару зазначаються у специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.1).

Розділом 3 договору сторони визначили ціну договору та порядок розрахунків за товар. Так, ціна договору становить суму усіх специфікацій даного договору (п. 3.1). Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.2).

Форма оплати за виготовлений товар - 100 % передплата (п. 3.3). Покупець здійснює оплату на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури (направленого факсимільним повідомленням). Покупець зобов'язаний оплатити рахунок-фактуру у розмірі не менше 50 % від загальної суми договору протягом 3 банківських днів з моменту отриманння рахунку-фактури (п. 3.3.1). А після отримання повідомлення про виготовлений товар, покупець зобов'язаний провести остаточний рахунок - не більше, ніж 50 % від загальної суми, зазначеної у рахунку-фактурі протягом 3 банківських днів (п. 3.3.2).

Розділом 4 договору сторони узгодили порядок та строки поставки. Відповідно до п. 4.1 договору постачальник після виготовлення товару письмово повідомляє про це покупця шляхом направлення йому факсимільного повідомлення. Строк поставки кожної окремої партії товару визначається за домовленістю сторін (п. 4.4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору покупець зобов'язаний прийняти замовлений та виготовлений постачальником товар протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення про виготовлення товару.

Згідно з п. 5.1 договору поставка здійснюється відповідно до Міжнародних правил «Інкотермс-2010». При цьому умови поставки кожної окремої партії товару визначаються за домовленістю сторін та зазначаються у специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору.

Товар вважається переданим у власність покупця за кількістю і якістю та таким, що відповідає всім вимогам, встановленим до якості товару, після підписання уповноваженими особами постачальника та покупця накладних, оформлених належним чином (п. 5.3 договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018 р., але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1).

У матеріалах справи міститься специфікація № 1 до договору поставки, якою сторони узгодили перелік товару та його вартість, а саме - сендвіч-панелі покрівельної та стінової мінвати, загальною вартістю 743 144,40 грн.

У вказаній специфікації сторони також погодили термін поставки товару, а саме - не більше 60 робочих днів з моменту зарахування покупцем коштів у розмірі не менше 50 % від загальної суми рахунку-фактури, а також умови поставки - за адресою складу постачальника ("EXW"): Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 192-В.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 202 названого Кодексу, правочинами є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 193 ГК України).

За змістом статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Судом встановлено, що покупець - ТОВ "Рось-Будінвест" відповідно до умов договору поставки, на підставі наданого ТОВ "Арсенал-Центр" (продавцем) рахунку № BLC015101 від 02.02.2018 р., здійснив часткову оплату вартості товару 06.02.2018 р. та 10.05.2018 р. на користь продавця у сумі 400 000,00 грн. та 150 000,00 грн. (що склало 550 000,00 грн., тобто 74,01 % від загальної суми товару та підтверджується банківськими виписками, наявними у матеріалах справи).

Іншу частину суми вартості товару - 193 144,40 грн. ТОВ "Рось-Будінвест" за умовами договору повинно було перерахувати на рахунок ТОВ "Арсенал-Центр" протягом 3 банківських днів після отримання від продавця повідомлення про готовність товару, яке направляється покупцю факсимільним зв'язком (п. 4.1).

Згідно із загальними вимогами до виконання зобов'язань, що виникають у тому числі з договорів, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України).

Однією з умов належного виконання зобов'язання є виконання його у встановлений строк. Так, частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

У судовому засіданні встановлено, що за умовами договору поставки (та специфікації № 1) строк поставки (отримання покупцем товару на складі ТОВ "Арсенал-Центр"), з урахуванням строку та розміру першого етапу попередньої оплати (не більше 60 робочих днів з моменту зарахування покупцем не менше 50 % суми товару), а також з урахуванням вихідних та святкових днів, закінчувався 08.05.2018 р.

Водночас, із наявних матеріалів справи вбачається та учасниками процесу не заперечується, що у вказаний строк товар позивачем (за первісним позовом) отриманий не був, так само він залишився непоставленим на час розгляду справи.

Як пояснив представник відповідача за первісним позовом (постачальник) поставка товару не відбулась у зв'язку із неповною сплатою покупцем вартості його передплати (100 %), як передбачалось п. 3.3 договору поставки у формі авансу.

Дослідивши умови договору поставки в цій частині (з урахуванням специфікації № 1), суд встановив, що дійсно, вартість товару сплачується покупцем до отримання (поставки) товару шляхом внесення 100 % передплати, проте, така передплата відбувається двома етапами, черговість яких має здійснюватись з урахуванням умов, визначених сторонами, а саме:

- не менше 50 % від суми договору протягом 3 банківських днів з моменту отриманння рахунку-фактури постачальника;

- не більше, ніж 50 % від загальної суми договору, протягом 3 банківських днів після отримання від постачальника повідомлення (факсимільним зв'язком) про готовність товару.

Таким чином, передумовою поставки у визначений договором строк (08.05.2018 р.) є ряд дій, які сторони мають вчинити на виконання цього договору, а саме - 1) постачальник (ТОВ "Арсенал-Центр") зобов'язаний виготовити товар та направити покупцю факсимільним зв'язком повідомлення про готовність товару; 2) покупець (ТОВ "Рось-Будінвест") зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок за товар (сплатити 193 144,40 грн.) протягом 3 банківських днів після отримання повідомлення про виготовлений товар.

Отже, за умовами договору обов'язок покупця остаточно розрахуватись за товар настає лише після виконання постачальником свого обов'язку щодо виготовлення товару та повідомлення про його готовність покупця.

У судовому засіданні позивач, спростовуючи доводи відповідача (за первісним позовом) вказав, що строк другого етапу сплати авансу у нього не настав, оскільки він не отримав повідомлення постачальника про готовність товару, яке ТОВ "Арсенал-Центр" було зобов'язане направити ТОВ "Рось-Будінвест" раніше дати поставки (08.05.2018 р.). Навпаки, сам покупець здійснював спробу дізнатись про готовність товару, проте, у цьому відповідач йому відмовив.

Перевіряючи такі доводи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що станом на 26.05.2018 р. ТОВ "Рось-Будінвест", не отримавши від постачальника (ТОВ "Арсенал-Центр") повідомлення про готовність товару, направило на адресу відповідача лист № 1/25 від 25.05.2018 р., у якому вимагало постачальника підтвердити виготовлення товару, визначеного у специфікації № 1, та наявність його на складі ТОВ "Арсенал-Центр" за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 192-В.

29.05.2018 р. директор ТОВ "Рось-Будінвест" ОСОБА_6 разом із уповноваженими представниками свого контрагента - ТОВ "Лантан Інжинирінг" (ОСОБА_9 та ОСОБА_8.) особисто прибули на склад постачальника за вказаною адресою з метою здійснення перевірки готовності товару та підвердження його наявності на складі.

Однак, виконуючий обов'язки директора ТОВ "Арсенал-Центр" ОСОБА_3 відмовив у допуску вказаних осіб до складського приміщення, а сам товар покупцю не видано.

Того ж дня (29.05.2018 р.) позивач, з метою виконання власних зобов'язань перед своїм контрагентом - ТОВ "Лантан Інжинирінг", уклав договір на поставку такого ж самого товару (сендвіч-панелі стінові) із іншим постачальником - ТОВ «ТПК-Центр», проте, на меншу суму поставки - 360 374,68 грн.

Також встановлено, що 07.06.2018 р. ТОВ "Рось-Будінвест", не дочекавшись ні повідомлення про готовність товару, ні самого товару, направило відповідачу вимогу (лист № 1/7 від 07.06.2018 р.), у якій повідомило про розірвання договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р. та просило повернути покупцю сплачену за договором попередню оплату у розмірі 550 000,00 грн., а також сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 170 050,00 грн. та інфляційні втрати у сумі 5 555,00 грн.

У відповідь на вказану вимогу ТОВ "Арсенал-Центр" листом № 195 від 08.06.2018 р. попросило позивача направити його власний екземпляр договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р. з метою порівняння двох редакцій договору та перевірки обгрунтованості вимоги ТОВ "Рось-Будінвест".

11.06.2016 р. та 14.06.2018 р. ТОВ "Рось-Будінвест" направило відповідачу листи, у яких повідомило про втрату актуальності виконання ТОВ "Арсенал-Центр" зобов'язань з поставки товару за договором № 1869 від 01.02.2018 р. та повторно зазначило про розірвання цього договору і повернення коштів попередньої оплати.

11.06.2018 р. та 22.06.2016 р. ТОВ "Арсенал-Центр" надало відповіді на листи позивача, де зазначило про неналежне виконання ТОВ "Рось-Будінвест" своїх зобов'язань з оплати товару у повному обсязі, зазначивши при цьому, що товар постачальником виготовлений ще 05.04.2018 р., який зберігається на його складі за адресою, вказаною у договорі.

Також ТОВ "Арсенал-Центр" у листі № 254 від 26.07.2018 р. вказало, що повідомлення про готовність товару було направлено ТОВ "Рось-Будінвест" вчасно та у порядку, передбаченому п. 4.1 договору, а саме - 05.04.2018 р. факсимільним зв'язком на номер телефону покупця, зазначеному у п. 12 договору поставки (+38 ).

03.07.2018 р. директор ТОВ "Рось-Будінвест" ОСОБА_6 повторно прибув на склад ТОВ "Арсенал-Центр" за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 192-В., з метою перевірки інформації, викладеної у листах ТОВ "Арсенал-Центр", щодо готовності товару та наявності його на складі постачальника. Однак, охороною постачальника у допуску на територію складу йому було повторно відмовлено та не надано будь-якої інформації про готовність чи відсутність товару на складі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами. В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (ТОВ "Арсенал-Центр") вказував, що повідомлення покупцю про готовність товару було ним направлене 05.04.2018 р. та у якості доказу такого направлення надав суду копію корінця факсимільного повідомлення від 05.04.2018 р., з якого вбачається, що 11:07 год. постачальником (ТОВ "Арсенал-Центр") з номеру телефона на номер телефона (зазначений ТОВ "Рось-Будінвест" у договорі поставки) було направлене якесь повідомлення.

У той же час, під час розгляду даної справи представник ТОВ "Рось-Будінвест" заперечував факт отримання 05.04.2018 р. будь-якого факсимільного повідомлення від ТОВ "Арсенал-Центр" на зазначений ним номер мобільного телефону.

Дослідивши наданий доказ та перевіряючи доводи сторін, суд зазначає наступне.

У договорі поставки № 1869 від 01.02.2018 р. сторони погодили, що постачальник після виготовлення товару письмово повідомляє про це покупця шляхом направлення йому факсимільного повідомлення (п. 4.1).

Для здійснення із постачальником телефонного зв'язку у договорі ТОВ "Рось-Будінвест" зазначило номер - . Із наданого корінця факсимільного відправлення вбачається, що повідомлення ТОВ "Арсенал-Центр" направлялось із номеру на номер , що належить ТОВ "Рось-Будінвест".

З метою перевірки налаштування вказаних номерів телефонів стаціонарного та мобільного зв'язку суд ухвалою від 26.11.2018 р. зобов'язав ПрАТ "Київстар" та ПАТ "Укртелеком" надати інформацію про перелік вхідних дзвінків, які надійшли 05.04.2018 р. на вказані телефонні номери.

Тож, як вбачається з наданої від ПАТ "Укртелеком" інформації, що надійшла до суду 12.12.2018 р. (лист від 10.12.2018 р.), абонентом, зареєстрованим за телефонним номером дійсно є ТОВ "Арсенал-Центр" (постачальник), при цьому, технічними засобами оператора ПАТ "Укртелеком" є можливість реєстрації факту телефонного з'єднання (дати, часу, тривалості, номерів, напрямку, тощо). Проте, вихідних дзвінків з телефонного номеру на телефонний номер 05.04.2018 р. технічним обладнанням ПАТ "Укртелеком" не зареєстровано.

Також оператор мобільного зв'язку ПрАТ "Київстар" у своєму листі № 23363/з від 07.12.2018 р. на вимогу суду надав інформацію про те, що телекомунікаційні послуги за телефонним номером 067-259-51-18, надаються анонімно (знеособлено), тобто, на умовах передплаченої форми обслуговування, проте, як встановив суд та підтверджується поясненнями сторін, він належить ТОВ "Рось-Будінвест".

При цьому з інформації, наданої ПрАТ "Київстар", вбачається, що на телефонний номер 067-259-51-18 вхідних дзвінків з номера (зареєстрованого за ТОВ "Арсенал-Центр") 05.04.2018 р., починаючи з 00.00 год. до 23.59 год. не надходило.

Отже, надане ТОВ "Арсенал-Центр" підтвердження щодо направлення факсимільного повідомлення від 05.04.2018 р. суперечить інформації, наданій операторами мобільного та стаціонарного зв'язку, а тому не може вважатись належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні ст.ст. 74-79 ГПК України, яке б свідчило про виконання постачальником свого обов'язку щодо повідомлення ТОВ "Рось-Будінвест" про готовність товару 05.04.2018 р. та наявність його на складі постачальника.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатні докази - це які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи переписки сторін, про готовність товару ТОВ "Арсенал-Центр" вперше вказало лише у своєму листі від 22.06.2018 р., тобто до цієї дати (починаючи з 08.05.2018 р., обумовленої дати поставки товару) ТОВ "Арсенал-Центр" не вказувало про наявність замовленого покупцем товару та про можливість ТОВ "Рось-Будінвест" його забрати.

При цьому, суд враховує, що саме ТОВ "Рось-Будінвест" після закінчення строків поставки товару звернулось з вимогою (лист № 1/25 від 25.05.2018 р.) до ТОВ "Арсенал-Центр" з проханням повідомити про готовність товару.

Водночас, ТОВ "Арсенал-Центр" ні у відповіді на вказаний лист від 08.06.2018 р., ні у листі від 11.06.2018 р., не надало інформації про готовність товару та наявність його на своєму складі, а почало порівнювати редакції договору поставки. Лише після повторного повідомлення ТОВ "Рось-Будінвест" про розірвання договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р. (лист від 07.06.2018 р.), ТОВ "Арсенал-Центр" у своєму листі від 22.06.2018 р. вказало на дату готовності товару - 05.04.2018 р. із посиланням на факсимільне повідомлення від 05.04.2018 р., яке, як вже зазначалось, суд не прийняв у якості належного та допустимого доказу, який би підтверджував обставини, на які посилається відповідач.

Окрім вказаного, слід звернути увагу на те, що під час прибуття директора ТОВ "Рось-Будінвест" для перевірки наявності товару на складі постачальника (29.05.2018 р. та 03.07.2018 р.) представники постачальника (ТОВ "Арсенал-Центр") не надали будь-якого пояснення чи підтвердження про наявність товару на складі, також не вказали про направлення повідомлення про його готовність - 05.04.2018 р., хоча за умовами договору та позиції відповідача постачальник був зацікавлений в остаточному розрахунку з боку покупця.

Інших доказів, які б свідчили про вчинення ТОВ "Арсенал-Центр" дій щодо виготовлення товару та повідомлення ТОВ "Рось-Будінвест" про його готовність після отримання від покупця належної суми попередньої оплати до 08.05.2018 р., відповідач за первісним позовом суду не надав.

Посилання ТОВ "Арсенал-Центр" на те, що товар був вчасно готовий, про що свідчать виробничі звіти про використання матеріалів для виготовлення товару, а також внутрішня накладна про приход готової продукції від 05.04.2018 р., суд до уваги не приймає, оскільки вказані докази є внутрішніми документами ТОВ "Арсенал-Центр" та не містять будь-яких ознак ідентифікації цього товару, зокрема, маркування виготовленого товару, або інших ознак, що свідчать про те, що товар відповідає специфікації № 1 та виготовлений на замовлення ТОВ "Рось-Будінвест".

Надані сторонами заяви свідків, зокрема, зі сторони ТОВ "Рось-Будінвест" - ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, та зі сторони ТОВ "Арсенал-Центр" - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, де вказані особи виклали пояснення з приводу відомих їм обставин готовності (неготовності) товару, суд відхиляє з тих підстав, що кожен із зазначених свідків є зацікавленою особою по відношенню до позивача або відповідача (за первісним та зустрічним позовом), а тому такі докази суд вважає неналежними.

Отже, за висновком суду, оскільки у передбачені умовами договору строки, ТОВ "Арсенал-Центр" не виготовив товар, не повідомив ТОВ "Рось-Будінвест" про його готовність, суд дійшов висновку, що ТОВ "Арсенал-Центр" порушив умови укладеного між сторонами договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р.

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За загальним правилом (стаття 188 Господарського кодексу України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з п. 8.2 укладеної сторонами угоди, розірвання договору поставки у односторонньому порядку не допускається, як не допускається і одностороння відмова від виконання умов даного договору будь-якою стороною (п. 8.4).

Суд, вирішуючи у даній справі питання про наявність підстав для розірвання договору, враховує, що підставою для розірвання договору є істотне порушення стороною умов договору поставки.

Істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладені договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Також критерієм істотного порушення законодавець визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору, тобто позбавляється можливості отримання очікуваних результатів виконання договору (вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 р. по справі № 904/4628/17).

Із матеріалів справи вбачається, що непоставка ТОВ "Арсенал-Центр" товару, в обумовлені договором строки, стало наслідком неотримання цього товару покупцем (ТОВ "Рось-Будінвест") та порушення ним своїх обов'язків з поставки цього товару перед контрагентом - ТОВ "Лантан Інжинирінг", внаслідок чого позивач змушений був укласти інший договір № 15/18/П/15 від 29.05.2018 р. із ТОВ "ТПК-Центр", докази виконання якого містяться у матеріалах справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання договору у зв'язку з істотним порушенням продавцем своїх зобов'язань, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про повернення йому суми попередньої оплати за товар, який не був поставлений, то суд приймає до уваги приписи ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи з наведених положень закону та враховуючи, що у строк, визначений договором, товар не був отриманий покупцем, а у подальшому - покупець відмовився від цього товару і договір поставки є розірваним, суд вважає, що сума попередньої оплати за непоставлений товар у сумі 550 000,00 грн. підлягає стягненню на користь ТОВ "Рось-Будінвест".

Щодо позовної вимоги ТОВ "Рось-Будінвест" про стягнення з ТОВ "Арсенал-Центр" відсотків за користування чужими грошовими коштами на суму 37 991,39 грн., які позивач нарахував на підставі ст.ст. 536, 693, 1048 ЦК України, суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 ГК України відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач вказує, що договором поставки розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлений не був, а тому обгрунтовує їх нарахування ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої проценти за користування відповідачем попередньою оплатою мають визначатись в розмірі облікової ставки Національного банку України, по аналогії для договорів позики.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що договір поставки та договір позики є різними за своєю природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, що виключає застосування до договору поставки положень договору позики, зокрема, ст. 1048 ЦК України.

У той же час, ч. 3 ст. 693 ЦК України (яка є спеціальною у даних правовідносинах) передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до п. 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р. підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Однак, судом встановлено, що сторони не визначили і не домовились про розмір процентів за користування грошовими коштами на підставі ст.ст. 536, 693 ЦК України, а в законі такий розмір процентів за користування коштами, отриманими у якості попередньої оплати за договором поставки, прямо не встановлений.

Отже, оскільки ні законом, ні умовами укладеного між сторонами договору поставки розмір процентів за користування постачальником чужими грошовими коштами не встановлено, вимоги позивача в цій частині первісного позову є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Крім того, ТОВ "Рось-Будінвест" просило суд стягнути з відповідача за первісним позовом 3 % річних у сумі 3 388,00 грн., обгрунтовуючи їх статтею 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити за весь час прострочення три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто норма вказаної статті застосовується у разі виникнення між сторонами грошового зобов'язання, проте, у даному випадку зобов'язання у відповідача виникло не грошове, а з приводу поставки товару. З указаного суд робить висновок, що повернення попередньої оплати є наслідком порушення зобов'язання з поставки товару, яке не є грошовим зобов'язанням за своєю правовою природою, а тому застосування ст. 625 ЦК України у спірних правовідносинах неможливе.

За таких обставин суд вважає, що первісні вимоги позивача в цій частині також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що первісний позов ТОВ "Рось-Будінвест" підлягає частковому задоволенню, а саме - в частині вимог про розірвання договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р. та стягнення попередньої оплати у сумі 550 000,00 грн.

Розглядаючи зустрічну позовну заяву ТОВ "Арсенал-Центр" до ТОВ "Рось-Будінвест" про стягнення штрафу, нарахованого за відмову покупця отримати від постачальника виготовлений (поставлений) товар у сумі 193 144,40 грн., суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Обгрунтовуючи стягнення штрафу у сумі 193 144,40 грн., позивач за зустрічним позовом послався на п. 7.3 договору, яким визначена відповідальність покупця (ТОВ "Рось-Будінвест") у разі відмови останнього прийняти товар від постачальника, який вже має бути ним виготовлений та/або поставлений, у розмірі 100 % від вартості неприйнятого товару.

Проте, слід зазначити, що за змістом вказаного пункту, а також договору вцілому, обов'язок покупця сплатити штраф за відмову прийняти товар, встановлюється лише після того, як постачальник, належним чином виконає свій обов'язок, а саме - виготовить товар та поставить його покупцю.

При цьому, прийняття покупцем виготовленого товару має відбутись протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення про готовність товару від постачальника(п. 4.2 договору).

Водночас, як встановив суд під час розгляду первісного позову, ТОВ "Арсенал-Центр" не дотримало своїх обов'язків ні щодо виготовлення товару, ні щодо повідомлення покупця про його готовність, отже, за висновком суду відмови покупця від замовленого товару не відбулось.

Згідно з ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора (ч. 3 ст. 220 ГК України).

Отже, оскільки обов'язок ТОВ "Рось-Будінвест" отримати від постачальника товар фактично не наступав, останній не міг відмовитись від прийняття такого товару та порушити своє зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ТОВ "Арсенал-Центр" про стягнення з ТОВ "Рось-Будінвест" штрафу на підставі п. 7.3 договору є необґрунтованими, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за первісний позов покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У первісному позові ТОВ "Рось-Будінвест", окрім судового збору, просило покласти на ТОВ "Арсенал-Центр" також суму витрат, пов'язаних із вчиненням нотаріальних дій у сумі 1 200,00 грн.

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Однак, оскільки норми процесуального закону не передбачають відшкодування витрат у зв'язку із вчиненням сторонами нотаріальних дій, суд не вбачає правових підстав для покладення на відповідача за первісним позовом обов'язку для відшкодування цих витрат.

Судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом, оскільки у задоволенні його вимог судом відмовлено.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рось-Будінвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" про розірвання договору поставки № 1869 від 01.02.2018 р., стягнення попередньої оплати, відсотків за користування чужими грошовими коштами та матеріальних втрат у сумі 591 379,39 грн. задовольнити частково.

Договір поставки № 1869 від 01.02.2018 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рось-Будінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр", розірвати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" (03067, м. Київ, провул. Чугуївський, буд. 21, ідентифікаційний код 31202310) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рось-Будінвест" (09100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 41685249) попередню оплату у сумі 550 000 (п'ятсот п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 10 012 (десять тисяч дванадцять) грн 00 коп.

У іншій частині вимог первісного позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рось-Будінвест" про стягнення штрафних санкцій у сумі 193 144, 40 грн. відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 11 березня 2019 року.

Повний текст рішення складений 21 березня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.