ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

14.03.2019м. ДніпроСправа № 904/1938/18

За скаргою Приватного підприємства "Насінневе", м. Дніпро, на дії приватного виконавця у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Насінневе", м. Дніпро

про стягнення 877331,39 грн

Суддя Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Качур Н.О.,

у присутності представників:

від стягувача (позивач): не заявився;

від боржника (відповідач): адвокат Німак Є.Ю., довіреність б/н від 18.04.2018,

приватний виконавець: Сивокозов О.М., посвідчення №0003 від 30.05.2017,

розглянувши матеріали скарги, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Щьолково Агрохім Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Насінневе" (далі - відповідач) про стягнення 729251,91 грн основного боргу, 107849,36 грн пені, 40230,12 грн інфляційних втрат, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 30/03/2017-НАС, укладеного між сторонами 30.03.2017.

Разом з цим позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвокатського бюро (адвоката) у сумі 32300,00 грн.

Рішенням суду від 07.06.2018, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.09.2018, позов задоволено повністю.

13.06.2018 суд прийняв додаткове рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвокатського бюро (адвоката) у зазначеній позивачем сумі.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача 05.07.2018 судом видано відповідні накази від 03.07.2018.

01.03.2019 боржник (відповідач) звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, у якій виклав вимоги про:

- визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича щодо винесення постанови від 07.02.2019 про арешт майна боржника ВП № 56848528;

- скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 07.02.2019 про арешт майна боржника ВП № 56848528.

Розпорядженням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2019 № 207, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи № 904/1938/18 у зв'язку з тим, що суддю Рудовську І.А., у провадженні якої перебувала ця справа, звільнено з посади. За результатами повторного розподілу автоматизованою системою документообігу суду у відповідності до пп. 17.4 п. 17 розділу ХІ "Перехідні положення" нової редакції Господарського процесуального кодексу України ця скарга передана на розгляд судді Воронько В.Д.

Ухвалою суду від 05.03.2019 скаргу відповідача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 14.03.2019.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

13.03.2019 стягувач (позивач) подав до суду пояснення на скаргу, у яких проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на правомірність дій вчинених приватним виконавцем Сивокозовим О.М., тому просить суд у задоволенні скарги відмовити.

Приватний виконавець Сивокозов О.М. відзив на скаргу не надав, пославшись на неотримання ним від боржника копії скарги, тому подав 14.03.2019 клопотання про відкладення судового засідання з розгляду скарги.

Суд відхилив клопотання приватного виконавця, оскільки за приписами ст. 342 ГПК України скарга розглядається в десятиденний строк, а тому суд не вправі вийти за межі процесуальних строків.

Тож у судовому засіданні приватний виконавець Сивокозов О.М. усно заперечив проти задоволення скарги, погодившись з доводами стягувача, та подав до суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у підтвердження прав власності відповідача на арештоване виконавцем наявне майно.

Не погоджуючись з доводами позивача та приватного виконавця, скаржник (боржник, відповідач) подав до суду в якості доказу акту обстеження фактично зруйнованої будівлі, що перебуває в аварійному стані, та яка підлягає ліквідуванню, а також акт на списання основних засобів, що в сукупності з наявними матеріалами, на його думку, підтверджують відсутність у нього права власності на окремі об'єкти ПрАТ "Насінневе".

За результатами судового засідання, враховуючи приписи чинного законодавства, розглянувши скаргу на бездіяльність та дії приватного виконавця Сивокозова О.М. за наявними матеріалами у справі, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Положеннями цієї статті визначено, що Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Вказана норма кореспондується зі ст. 326 ГПК України, за якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Звертаючись до суду зі скаргою, божник посилається на порушення приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем норм чинного законодавства, що полягають у його протиправних діях щодо накладення арешту на об'єкти нерухомого майна з перевищенням своїх повноважень.

Стягувач та приватний виконавець заперечили проти заявленої боржником скарги, посилаючись на безпідставність вимог останньої та відповідність дій приватного виконавця нормам чинного законодавства. Оскільки виявлених приватним виконавцем коштів на рахунках боржника недостатньо для виконання рішення суду, то для реального його виконання Сивокозовим О.М. правомірно накладено арешт на майно боржника.

Враховуючи викладене, доводи скаржника спростовуються наступним.

Як визначено ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 2 цієї статті Закону визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з лею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними І чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема ч. 2, встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Наявні матеріали справи та приписи чинного законодавства України підтверджують той факт, що приватним виконавцем Сивокозовим О.М. правомірно відкрито 24.07.2018 виконавче провадження № 56848528 за наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 у справі № 904/1938/18.

За приписами ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як слідує з постанови про арешт майна боржника від 07.02.2019, під час проведення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що боржнику ПАТ "Насінневе" на праві власності належить нерухоме майно, а саме: будівля клубу, загальна площа 169,7 кв.м., реєстраційний номер майна - 35052565, що розташована за адресою Харківська обл., Кегичівський р-н, с. Комунарське, пл. Комунарів, буд. 14; нежитлова будівля, (їдальня) на земельній ділянці сільської ради, загальна площа 189,9 кв.м., реєстраційний номер майна -29821171, що розташована за адресою Харківська обл., Нововодолазький р-н, с. Муравлинка, вул. Леніна, буд. 23; земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0171, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вид угіддя: рілля, площа 4,654 га, дата державної реєстрації земельної ділянки: 03.11.2008, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Кегичівський РВ ХРП ДП ЦДЗК, реєстраційний номер майна - 31, розташована за адресою Харківська обл., Кегичівський р-н, сщ/рада Чапаєвська; земельна ділянка, кадастровий номер :07:003:0035, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа 4,9536 га, дата державної реєстрації земельної ділянки: 05.01.2005, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Кегичівський РВ ХРФ ДП "Центр ДЗК", реєстраційний номер майна - 1, розташована за адресою Харківська обл., Кегичівський р-н, с/рада Парасковіївська; земельна ділянка, кадастровий номер :06:001:0017, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа 4,7212 га, реєстраційний номер майна - 31, розташована за адресою Харківська обл., Кегичівський р-н, сщ/рада Чапаєвська.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, які наявні в матеріалах справи та в матеріалах виконавчого провадження, вказані об'єкти нерухомого майна належать боржнику на праві приватної власності.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ст. 190 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Боржник в основу своїх доводів покладає твердження про вихід приватного виконавця за межі своїх повноважень, зазначаючи при цьому, що приватним виконавцем накладено арешт на майно, яке не належить ПрАТ "Насінневе".

Однак, іншого майна, окрім того, на яке накладено арешт, грошових коштів чи майнових прав під час проведення виконавчих дій за ПрАТ "Насіннєве" приватним виконавцем не виявлено. В свою чергу, боржником не доведено того факту, що арештоване виконавцем майно боржнику не належить, оскільки будь-яких записів щодо відчуження чи знищення майна жодний з реєстрів речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно не містять. Також ані доводами боржника, ані матеріали справи не підтверджено того, що на час накладення арешту на майно у ПрАТ "Насіннєве" була наявна на банківських рахунках необхідна сума коштів для задоволення вимог стягувача (з урахуванням винагороди виконавця). А відтак в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про можливість виконання рішення суду за рахунок грошових коштів чи іншого майна.

Приписами ч.ч. 1, 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. щодо винесення постанови від 07.02.2018 про арешт майна боржника у ВП № 56848528 є правомірними; порушень у діях приватного виконавця чи вихід ним за межі своїх повноважень судом не виявлено; боржник не довів в чому саме полягає неправомірність дій приватного виконавця під час винесення спірної постанови та виконання дій щодо арешту й обтяження вказаного майна, - а тому відсутні підстави для скасування постанови про арешт майна боржника від 07.02.2019.

Слід зазначити, що виконання судового рішення є прямим обов'язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження"), а розподіл грошових сум (у тому числі, одержаних від реалізації майна боржника) відповідно до положень статей 45, 46 цього Закону здійснюється у встановленій черговості вже після їх стягнення з боржника.

Тож, вимоги скаржника щодо визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича щодо винесення постанови від 07.02.2019 про арешт майна боржника ВП № 56848528, а також скасування вказаної постанови не підлягають задоволенню, оскільки дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. стосовно винесення вказаної постанови, якою накладено арешт на майно боржника, визнано судом правомірними та такими, що були вчинені ним в межах наданих йому законодавством повноважень.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність порушень чинного законодавства у діях приватного виконавця під час здійснення ним виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 232-236, 342-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Приватного акціонерного підприємства "Насінневе" на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення - 14.03.2019 та підписана 19.03.2019.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя В.Д. Воронько