Справа № 909/260/19
УХВАЛА

22.03.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 від 19.03.2019 (вх. №5232/19)

про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Регістр"

вул.Торгова, 3, м.Івано-Франківськ, 76018

та відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Регістр"

вул.Торгова, 3, м.Івано-Франківськ, 76018

про визнання недійними договору поставки № 323/1 від 31.08.2016 та договору оренди нежитлових приміщень № Р-101 від 30.09.2016

без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Регістр" та ТОВ ТД "Регістр" про визнання недійними договору поставки № 323/1 від 31.08.2016 та договору оренди нежитлових приміщень № Р-101 від 30.09.2016, укладених між відповідачами.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.03.2019, суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення; підготовче засідання призначив на 17.04.2019.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву від 19.03.2019 (вх. №5232/19) про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт на нерухоме майно (нежитлові приміщення загальною площею 461,2 кв.м.) та автотранспортні засоби (вантажні автомобілі), які належать ТОВ "Регістр" та заборонити відповідачам вчиняти дії щодо відчуження нежитлових приміщень та автотранспортних засобів.

Згідно ч.1 ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В поданій до суду заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що директор ТОВ "Регістр" - Гоян І.М., що уклав з ТОВ ТД "Регістр" незаконні, на його думку, договори поставки товару та оренди нежитлових приміщень, належних ТОВ "Регістр", буде продовжувати вчиняти протиправні дії щодо зазначеного майна, яке знаходиться на балансі ТОВ "Регістр", що може ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у даній справі.

Однак, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість в майбутньому чи припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову поданими доказами, що підтверджують наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Господарський суд звертає увагу заявника на те, що згідно зі статтями 73, 74, 76 -79, Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є вимога ОСОБА_1 про визнання недійними договору поставки товару № 323/1 від 31.08.2016 та договору оренди нежитлових приміщень № Р-101 від 30.09.2016, укладених між відповідачами. При цьому, в поданій до суду заяві про забезпечення позову ставиться питання про накладення арешту не лише на нежитлові приміщення, що є предметом укладеного між сторонами договору оренди, а й на транспортні засоби - вантажні автомобілі, що належать ТОВ "Регістр", правовідносини щодо яких не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, за договором оренди майно, в тому числі нежитлові приміщення, передаються у відповідності до приписів ст.283 Господарського кодексу України та ст.759 Цивільного кодексу України орендарю лише у користування. Правами щодо розпорядження орендованим майном договір оренди орендаря не наділяє.

Жодних доказів, які б свідчили про намагання відповідача - ТОВ "Регістр" відчужити належні йому та передані у користування відповідачу - ТОВ ТД "Регістр" нежитлові приміщення позивачем не подано.

Отже, заявником у даній справі не доведено та документально не підтверджено того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання договорів поставки та оренди недійсними або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся. Заявником взагалі не доведено зв'язку між заходами до забезпечення позову, які він просить застосувати, та предметом позовної вимоги у даній справі.

З огляду на викладене, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19.03.2019 (вх. №5232/19) відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею -22.03.2019.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, визначений ст.256 ГПК України.

Суддя О.В. Рочняк