РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2019Справа №910/11707/18
За позовом Східно-Української компанії "Золотий Лев" Товариство з обмеженою відповідальністю

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариств "Виробниче об'єднання "Конті"

про стягнення 464 366,01 грн.

Суддя Борисенко І.І.

секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

Від позивача - Степанов І.В. за дов.;

Від відповідача - Авременко Д.О. за дов.;

Від третьої особи - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Східно-Українська компанія "Золотий Лев" Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 464 366,01 грн., з яких: 453 460, 59 грн. суму страхового відшкодування, 5 985,68 грн. пені та 4 919,74 грн. трьох відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтовані, неналежним виконанням відповідачем умов договору добровільного страхування відповідальності експедитора №312.994110091.0086 від 28.02.2017, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість.

Ухвалою суду від 10.09.2018 позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

25.09.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази сплати та зарахування судового збору в розмірі 6 965,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи №910/11707/18 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

26.10.2018 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позову, просив суд відмовити в позові повністю.

Підготовчі засідання відкладалися.

22.11.2018 через загальний відділ діловодства суду від третьої особи надійшло пояснення по справі №910/11707/18.

Ухвалою суду від 06.12.2018 закрито підготовче провадження у справі №910/11707/18. Призначено розгляд справи №910/11707/18 по суті на 17.01.2019 о 10:30 год.

В судових засіданнях оголошувались перерви.

Представник третьої особи в судове засідання 28.02.2019 не з'явився, про причини неявки в суд не повідомив.

Відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення третю особу про розгляд справи.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 28.02.2019 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України.

У судовому засіданні 28.02.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - відповідач, страховик) та Східно-Української компанії "Золотий Лев" Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - позивач, страхувальник) укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора №312.994110091.0086 (далі - договір страхування).

Відповідно до п. 3.1. договору страхування (загальні умови страхування) передбачено, що цей договір є письмовою угодою між страховиком та страхувальником, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику, а страховик зобов'язується сплатити страхові платежі (премію) у розмірі та у строки, зазначені в ОУС цього договору, і виконувати інші умови договору.

Розділом І договору страхування (Особливих умов страхування) до страхових ризиків з відповідальності експедитора за надання послуг по перевезенню/експедирування вантажів та відповідальності автомобільного перевізника віднесені: відповідальність за майно, відповідальність по відношенню витрат тощо.

Розділом ІІ договору страхування (Особливих умов страхування) (ліміт відповідальності) по будь-якій претензії по кожному страховому випадку встановлена в розмірі 62 500,00 USD; загальна страхова сума (ліміт відповідальності) по договору в цілому встановлена в розмірі 100 000,00 USD.

Розділом VІ договору страхування (Особливих умов страхування) визначений розмір страхової премії 77 000,00 грн., які страхувальник зобов'язався сплатити єдиним платежем у строк до 01.03.2017.

Позивач здійснив вказаний платіж в розмірі 77 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1203 від 02.03.2017.

Період відповідальності за договором страхування: з 00:00 год. 01.03.2017 по 24:00 год. 28.02.2018.

Відповідно до п. 3.2. договору страхування (загальні умови страхування) передбачено, що предметом цього договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить законодавству України, і разом з додатками (далі по тексту - правила або правила страхування) та на підставі заяви на страхування.

15.11.2017 Компанія «Золотий Лев» повідомила Приватне акціонерне товариство «СК «ПЗУ Україна» про страховий випадок, а саме про викрадення вантажу під час перевезення за маршрутом Київ-Дніпро вартістю 453 460,59 грн.

Приватне акціонерне товариство «СК «ПЗУ Україна» щодо вказаного страхового випадку розпочато справу №171116.05, в межах якої відповідачем неодноразово запитувалися у позивача додаткові документи та пояснення вантажу; позивачем своєчасно та в повному обсязі надавалася відповіді та необхідні запити страховика.

Листом від 30/03-1 від 30.03.2018 позивач надав додаткові запитувані пояснення та документи на адресу відповідача. Вказаний лист відповідач отримав 05.04.2018.

Згідно п. 11.3. договору страхування після одержання повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов'язаний:

11.3.2. після одержання всіх необхідних документів по події, що має ознаки страхового випадку, протягом десяти робочих днів прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування;

11.3.3. якщо було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у письмовій формі повідомити про це страхувальнику з обґрунтуванням причин відмови протягом п'яти робочих днів з моменту прийняття такого рішення;

11.3.4. виплатити страхове відшкодування протягом 5 (п'яти) робочих днів після ухвалення рішення по виплату.

За твердженням Позивача, враховуючи те, що відповідач 05.04.2018 отримав від позивача всі необхідні документи для розгляду справи №171116.05 щодо страхового випадку від 15.11.2017 з викрадення вантажу підчас перевезення за маршрутом Київ-Дніпро. То у строк до 12.04.2018 відповідач був зобов'язаний прийняти одне з таких рішень: рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування. При цьому, у разі прийняття рішення у строк до 19.04.2018 включно, а у разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування - у строк до 19.04.2018 дати письмову аргументовану відмову у виплаті відшкодування.

Проте, позивач одержав від відповідача лист за вих. №2754-31 від 19.04.2018, яким повідомив «… в даний час не може прийняти рішення про сплату страхового відшкодування по даному випадку зникнення вантажу…». Згідно цього ж листа за вих. №2754-31 від 19.04.2018 вбачається, що Приватним акціонерним товариством «СК «ПЗУ Україна» не прийнято рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування Компанії «Золотий Лев».

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору страхування позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 1 статті 352 Господарського кодексу України страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності до ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) (ст. 980 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, 01.09.2015 між Східно-Українська компанія "Золотий Лев" Товариство з обмеженою відповідальністю (позивач, експедитор) та Акціонерне товариство «Виробниче об'єднання «Конті» (третя особа, клієнт) укладено договір транспортного експедирування №0270/9/15 від 01.09.2015 (далі - договір експедирування).

Відповідно до п. 1.1. договір експедирування експедитор зобов'язаний на свій ризик забезпечити виконати самостійно перевезення вантажу або з допомогою залучених осіб експедирування вантажу автомобільним транспортом по території України та/або міжнародних автомобільних перевезень за її межі, а також надати інші послуги обговорені даним договором або додатковими угодами до нього, пов'язані з перевезенням/експедирування вантажу, а клієнт зобов'язується оплатити прийняті послуги експедитора.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом статті 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб'єкти господарювання.

Згідно з п. 2.1. договору експедирування умовами страхування вантажу передбаченими по домовленості сторін, що відображається в заявці. Дані умови не розповсюджуються на види обов'язкового страхування відповідно до законодавства України.

Відповідно до п.2.2. договору експедирування передбачено, що на певний період надання послуг сторони підписують генеральну заявку, форма якої зазначена в Додатку №1 до даного договору, в якому передбачено маршрути перевезення, вартість, а також гарантована кількість рейсів, які повинен виконати експедитор в зазначений період, при умові, що клієнтом буде подано відповідна заявка на кожен рейс. Генеральна заявка оформлюється письмово і може бути підписана сторонами по електронній пошті (у відсканованому вигляді) або по факсимільному зв'язку. Оформлення і підписання таким чином генеральної заявки має юридичну силу.

Згідно з п. 2.4. договору експедирування навантаження і розвантаження вантажу забезпечується клієнтом. Проте може виконуватись і експедитором договореної сторони, зазначеної в заявці. В будь-якому випадку, експедитор забезпечує присутність своїх уповноважених осіб при навантажені вантажу в місці навантаження і розвантаження в місці призначення.

Вантаж вважається прийнятим до перевезення експедитором з моменту підписання уповноваженим представником експедитора товарно-транспортної накладної або міжнародної товарно-транспортної накладної CMR. При перевезені кондитерських виробів експедитор несе відповідальність за фактичний асортимент в ящиках (місцях). Не перевіряє термін придатності вантажу (п. 2.7. договору експедирування).

В межах укладеного договору транспортного експедирування №0270/9/15 від 01.09.2015 та згідно заявки на перевезення вантажу 09.11.2017 позивач зобов'язався організувати та здійснити перевезення вантажу АТ «ВО «Конті» на умовах, визначених в заявці.

З метою виконання взятих на себе зобов'язань позивач (замовник) уклав договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №10111701Д від 10.11.2017 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Карго Транс Лайн» (далі - перевізник).

Відповідно до п. 1.1. договору перевезення замовник докучає, а перевізник приймає на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів (надалі «Вантаж») автомобільним транспортом по території України згідно заявок замовника (надалі - «Заявка-договір»). Маршрут найменування вантажу. Кількість, спосіб перевезення та вимоги до транспортного засобу, особливі умови та інші умови виконання послуг оговорюється в Заявках-договорах, які додаються до договору, і є невід'ємною його частиною.

Судом встановлено, що на виконання умов договору перевезення вантажу, позивач надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Карго Транс Лайн» заяву-договір №18146 від 10.11.2017 на перевезення вантажу автомобільним транспортом.

З вищезазначеної заявки вбачається, що маршрут перевезення вантажу з м. Києва до м. Дніпра, дата завантаження - 10.11.2017, дата доставки вантажу - 11.11.2017, найменування вантажу - ТНП, автомобіль - Рено магнум НОМЕР_1, водій - ОСОБА_5.

15.11.2017 було виявлено, що вантаж не прибув до місця призначення та не був переданий вантажоодержувачу, а також був відсутній телефонний зв'язок з компанією-перевізником та водієм, що свідчило про викрадення вантажу.

В той же день (15.11.2017) позивач в особі уповноваженого представника Денисової Л.І. заявила про правопорушення, що має ознаки злочину за ст. 190 Кримінального кодексу України, до правоохоронних органів.

Суду доведено, що на даний час порушено кримінальне провадження №0002408 за ч.3 ст. 190 Кримінального кодексу України. Слідство триває.

В той же день (15.11.2017) позивач в особі уповноваженого представника Денисової Л.І. заявив до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про страховий випадок згідно умов договору добровільного страхування відповідальності експедитора №312..0086 від 28.02.2017. Страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у порядку та строки, передбачені договором страхування. Позивачем надано страховику всі необхідні та додаткові затребувальні документи та пояснення щодо цього страхового випадку.

Щодо перевезення вантажу були оформлені всі необхідні товарно-супровідні документи, а саме: товарно-транспортна накладна №ТН003280 від 10.11.2017, видаткова накладна №1077 від 10.11.2017, видаткова накладна №1076 від 10.11.2017, та передані водію для супроводження вантажу.

Згідно з п.п. 2.1.7 п. 2.1. договору страхування передбачено, що правомочним одержувачем є фізична або юридична особа, яка зафіксована в дорожньо-транспортній накладній як вантажоодержувач, і володіє правом власності та вантаж або уповноважена належним чином Іною юридичною особою або фізичною особою на одержання вантажу.

В товарно транспортній накладній зазначено №ТН003280 від 10.11.2017 вантажоодержувачем вказано власник вантажу - ПАТ «ВО «Конті», на отримання вантажу в місці розвантаження від імені якого уповноважений ОСОБА_7 згідно довіреності. Відсутність підпису ОСОБА_7 у товарно-транспортній накладній №1076 від 10.11.2017, свідчить про те, що вантаж не був доставлений до місця розвантаження та не був переданий правомочному одержувачу, оскільки вантаж було викрадено на маршруті перевезення і до місця призначення він не доїхав.

В той же час підпис водія ОСОБА_5 - як представника перевізника/експедитора - в товарно-транспортній накладній №ТН003280 від 10.11.2017 свідчить про прийняття вантажу виключно для перевезення, та не може розцінюватися як видача вантажу неправомочному одержувачу.

Посилання відповідача на «недотримання» учасниками перевезення вантажу положень «Інструкції про порядок використання доручень на одержання цінностей» за №99, яка затверджена Міністерством фінансів та чинність якої поширюється на підприємства, установи і організації, є некоректним, оскільки зазначена «Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 №99, втратила чинність з 01.01.2015 року згідно Наказу Міністерства фінансів України від 30.09.2014 №987.

Позивач отримав від АТ «ВО «Конті» претензію вих. №995/11/350 від 17.11.2017 на суму 728 858,12 грн. компенсації збитків за втрачений вантаж. Такий розмір збитків обумовлений умовами договору транспортного експедирування №0270/9/Є15 від 01.09.2015 (діє з урахуванням додаткової угоди №2 від 001.09.2016) Компанією «Золотий Лев» та АТ «ВО «Конті».

Компанія «Золотий Лев» направила відповідь на вказану претензію, якою просила переглянути АТ «ВО «Конті» порядок розрахунку збитків та зменшити такий розмір у відповідності до чинного законодавства.

В результаті цього, АТ «ВО «Конті» направило на адресу Компанії «Золотий Лев» лист за вих. №174/11 від 23.03.2018 року, яким повідомила, що розглянувши відповідь експедитора на претензію клієнта, АТ «ВО «Конті» зменшує розмір заявлених до відшкодування збитків та зобов'язує Компанію «Золотий Лев» сплатити збитки в розмірі 453 460,59 грн. згідно товаросупровідних документів.

Суду також доведено, що Компанія «Золотий Лев» двічі направляло претензію перевізнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Карго Транс Лайн» про відшкодування збитків за втрачений вантаж згідно договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № 10111701Д від 10.11.2017. Проте перевізник відмовився приймати кур'єрське та поштове відправлення з такою претензією.

Матеріали справи свідчать, що Компанія «Золотий Лев» повністю виконало всі умови договору добровільного страхування відповідальності експедитора № 312.994110091.0086 від 28.02.2017 надало всі необхідні та запитувані додатково документи і пояснення щодо страхового випадку та всебічно сприяла розслідуванню страховиком обставин події.

Проте у вказані строки відповідач не надав позивачеві рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування та не здійснив виплату страхового відшкодування, чим порушив умови Договору страхування та положення чинного законодавства України.

Частино 1 статті 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховим ризиком визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, що передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

В силу ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Дана норма узгоджується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з п. 11.3 договору добровільного страхування відповідальності експедитора № 312.994110091.0086 від 28.02.2017 після одержання повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (страховик) було зобов'язане:

пп. 11.3.1. розслідувати обставини події і визначити розмір страхового відшкодування у рої івлності з положеннями п. 10 Договору;

п.п 11.3.2. після одержання всіх необхідних документів по події, що має ознаки страхового випадку, протягом десяти робочих днів прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування;

п.п.11.3.3. якщо було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у письмовій формі повідомити про це страхувальнику з обгрунтуванням причин відмови протягом п'яти робочих днів з моменту прийняття такого рішення.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову та зазначає, що позивачем не доведено належним чином який розмір збитків було заподіяно останньому. Щодо, посилання позивача на претензію третьої особи про відшкодування збитків в розмірі 464 366,01 грн., відповідач зазначив, що в розумінні закону не є підставою для відшкодування збитків.

Проте, судом такі твердження відповідача у відзиві не беруться до уваги, так як вони є безпідставними та необґрунтованим належним чином, з огляду на наступне.

Договором добровільного страхування відповідальності експедитора №312.994110091.0086 від 28.02.2017 страхова сума по кожному страховому випадку встановлена в розмірі 62 500,00 USD, що еквівалентно 1 742 827,50 грн. згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют (100 доларів СІЛА = 2788,5240 грн.), встановлених Національним Банком України на 28.08.2018 року (на день складання та підписання цієї позовної заяви).

Прямий збиток, якого зазнав страхувальник (Компані «Золотий Лев») становить 453 460,59 грн., що дорівнює вартості втраченого (викраденого) вантажу, підтверджується належними товаросупровідними документами та претензією власника вантажа (АТ «ВО «Конті»).

Отже, передбачена Договором страхування страхова сума повністю покриває суму страхового відшкодування, виплату якого має здійснити відповідач на користь позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що згідно положень п. 11.3. договору страхування відповідач повинен був сплатити позивачу страхову виплату у строк до 19.04.2018 року включно. Проте станом на час розгляду справи не здійснив таку виплату, чим допустив прострочення виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем не правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 453 460,59 грн. є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 5 955,68 грн. пені.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 14.2.3. договору страхування страховик зобов'язаний виплачувати страхове відшкодування в порядку і в строки, встановлені цим договором. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пеню у розмірі 0,01% від суми за кожен день простроченні, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунок, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що він є правильним та підлягає задоволенню повністю в сумі 5985,68 грн. пені.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, позивач також нарахував відповідачу борг з урахуванням три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4919,74 грн. за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, у зв'язку з чим підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 4919,74 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За встановлених обставин справи, суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77., ч.1 ст. 79 ст.ст. 129, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Східно-Української компанії "Золотий Лев" Товариство з обмеженою відповідальністю задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, 40, ідентифікаційний код 20782312) на користь Східно-Української компанії "Золотий Лев" Товариство з обмеженою відповідальністю (49130, м. Дніпро, вул. Березинська, 80, ідентифікаційний код 20205260) 453 460 (чотириста п'ятдесят три тисячі чотириста шістдесят) грн. 59 коп. суму страхового відшкодування, 5 985 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 68 коп. пені, 4 919 (чотири тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 74 коп. трьох відсотків річних та 6 965 (шість тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 50 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.03.2019

Суддя І.І. Борисенко