РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2019Справа № 910/477/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" в особі голови комісії з припинення Шапірко Н.В.

про включення вимог до передавального акта в розмірі 2 288,55 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" в особі голови комісії з припинення Шапірко Н.В. про зобов`язання включити грошові вимоги в сумі 2 288, 55 грн. до передавального акта.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/477/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суд ухвалою встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав письмовий відзив на позов.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі була відправлена за адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та яка відповідає місцезнаходженню відповідача відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, однак повернута на адресу суду з відміткою пошти про неможливість вручення.

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 76 та 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 165 названого Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та комунальним підприємством "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" (відповідач) укладено договори купівлі-продажу природного газу № 1086/14-ТЕ-41 від 26.11.2013, № 13/2074-ТЕ-41 від 28.12.2012, № 2086/15-ТЕ-41 від 27.11.2014.

Згідно умов договору № 1086/14-ТЕ-41 від 26.11.2013 позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у строк з 01.01.2014 по 31.12.2014 природний газ обсягом до 240 тисяч кубічних метрів, ввезений на митну територію України, а відповідач оплатити його вартість.

Строк дії договору № 1086/14-ТЕ-41 від 26.11.2013 відповідно до розділу 11 сторони погодили з дати підписання до 31.12.2014 в частині реалізації газу, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

Позивач у період з січня 2014 року по грудень 2014 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 169 102, 81 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 37 744, 23 грн., від 28.02.2014 на суму 32 974, 82 грн., від 31.03.2014 на суму 31 567, 43 грн., від 30.04.2014 на суму 11 507, 87 грн., від 31.05.2014 на суму 6 360, 10 грн., від 31.07.2014 на суму 4 540, 30 грн., від 31.10.2014 на суму 13 380, 02 грн., від 31.12.2014 на суму 31 028, 04 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Згідно умов договору № 13/2074-ТЕ-41 від 28.12.2012 позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у строк з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ обсягом до 240 тисяч кубічних метрів, ввезений на митну територію України, а відповідач прийняти та оплатити його вартість.

Строк дії договору № 13/2074-ТЕ-41 від 28.12.2012 відповідно до розділу 11 сторони погодили з дати підписання до 30.06.2014 в частині реалізації газу, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

Позивач у період з січня 2013 року по грудень 2014 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 163 263, 79 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 на суму 35 950, 64 грн., від 28.02.2014 на суму 32 232, 50 грн., від 31.03.2014 на суму 35 348, 40 грн., від 30.04.2014 на суму 20 122, 40 грн., від 31.08.2013 на суму 5 721, 20 грн., від 30.09.2014 на суму 6 733, 21 грн., від 31.10.2013 на суму 27 155, 44 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Згідно умов договору № 2086/15-ТЕ-41 від 27.11.2014 позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у строк з 01.01.2015 по 31.12.2015 природний газ обсягом до 240 тисяч кубічних метрів, ввезений на митну територію України виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Строк дії договору № № 2086/15-ТЕ-41 від 27.11.2014 відповідно до розділу 11 сторони погодили з дати підписання до 31.12.2015 в частині реалізації газу, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

Позивач у період з січня 2015 року по грудень 2015 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 298 797, 80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 31 996, 85 грн., від 28.02.2015 на суму 28 348, 11 грн., від 31.03.2015 на суму 28 124, 23 грн., від 31.05.2015 на суму 11 372, 35 грн., від 30.06.2015 на суму 8 988, 89 грн., від 31.08.2015 на суму 7 677, 38 грн., від 30.09.2013 на суму 9 285, 32 грн., від 31.10.2015 на суму 45 447, 48 грн., від 30.11.2015 на суму 63 179, 73 грн., від 31.12.2015 на суму 64 377, 46 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Положеннями пунктів 6.1 договорів № 1086/14-ТЕ-41 від 26.11.2013, № 13/2074-ТЕ-41 від 28.12.2012, № 2086/15-ТЕ-41 від 27.11.2014 передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до чотирнадцятого числа включно місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується долученими до матеріалів справи документами, відповідач сплатив суму основного боргу за означеними договорами, однак з порушенням строків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач порушив строки оплати за договорами № 1086/14-ТЕ-41 від 26.11.2013, № 13/2074-ТЕ-41 від 28.12.2012, № 2086/15-ТЕ-41 від 27.11.2014, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача включити грошові вимоги в сумі 2 288, 55 грн., у тому числі 1 721, 32 грн. - пені, 281, 33 грн. - 3 % річних та 285, 90 грн. - інфляційні втрати до передавального акта.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 30.08.2018 відповідач перебуває у стані припинення. В графі «Відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог» зазначено граничну дату пред'явлення вимог - 10.11.2018.

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється, зокрема, в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частинами третьою, п'ятою, шостою статті 105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Згідно з частиною восьмою статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Починаючи з 30.08.2018 відповідач перебуває в стані припинення, призначено комісію з припинення (ліквідації), та встановлено строк для пред'явлення кредиторських вимог до 10.11.2018.

В силу положень статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як свідчать матеріали справи, 08.11.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою про перерахування грошових коштів в загальному розмірі 2 288, 55 грн., у тому числі 1 721, 32 грн. - пені, 281, 33 грн. - 3 % річних та 285, 90 грн. - інфляційні втрати, у зв'язку з порушенням останнім строків оплати за договорами № 1086/14-ТЕ-41 від 26.11.2013, № 13/2074-ТЕ-41 від 28.12.2012, № 2086/15-ТЕ-41 від 27.11.2014 (докази направлення наявні в матеріалах справи).

Відповідно до статті 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Виходячи із змісту статті 112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду.

В матеріалах справи відсутні та суду не надано доказів, які підтверджують, що ліквідаційна комісія відповідача визнала кредиторські вимоги чи відмовила у їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Позивачем доведено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання, що надає йому право на отримання від відповідача встановленої пунктом 7.2 договору № 1086/14-ТЕ-41 від 26.11.2013 пені, інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Позивачем вірно обчислено розмір грошових зобов'язань відповідача, які виникли в нього внаслідок допущеного господарського правопорушення.

Таким чином, позивач має право на отримання 2 288, 55 грн., нарахованих за період з 08.01.2015 по 17.12.2015.

Відповідно, відповідач був зобов'язаний включити заявлену позивачем вимогу до свого ліквідаційного балансу з визначенням черговості їх зобов'язання.

Відповідачем не надано ні позивачу, ні суду, при розгляді даної справи, повідомлення про включення цієї вимоги до ліквідаційного балансу або про відмову визнання цієї вимоги.

Іншими словами, відповідач ухилявся від виконання свого обов'язку.

Примусове виконання обов'язку в натурі є одним з способів захисту цивільного права визначених частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України.

Виходячи з наведеного, судом встановлено, що заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача включити вимоги до передавального акта в розмірі 2 288,55 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" в особі голови комісії з припинення Шапірко Н.В. про включення вимог до передавального акта в розмірі 2 288,55 грн. задовольнити повністю.

2. Зобов`язати комунальне підприємство "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" в особі голови комісії з припинення Шапірко Н.В. (02091, місто Київ, Харківське шосе, будинок 148-А, ідентифікаційний код 31722755) включити грошові вимоги в сумі 2 288, 55 грн. до передавального акта.

3. Стягнути з комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" в особі голови комісії з припинення Шапірко Н.В. (02091, місто Київ, Харківське шосе, будинок 148-А, ідентифікаційний код 31722755) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк