ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

11 березня 2019 року Справа № 926/212/19

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М. при секретарі судового засідання Поповій К.Г. розглянувши справу №926/212/19

За позовом Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул.Шевченка, 71-А)

До Госпрозрахункового підприємства "Жолобки" комунальної власності Мошанецької сільської ради (60121, Чернівецька обл., Кельменецький район, с.Мошанець, вул. Бернівська, 19)

Про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування в сумі 50355,37 грн

За участю представників:

Від позивача ОСОБА_1 зав.юрид.сектору (дов. від 23.01.2019р.)

Від відповідача ОСОБА_2 адвокат (ордер серії ЧЦ №13937 від 11.03.19р.)

СУТЬ СПОРУ: Державна екологічна інспекція у Чернівецькій області 31.01.2019 року звернулася з позовом до госпрозрахункового підприємства "Жолобки" комунальної власності Мошанецької сільської ради про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування в сумі 50355,37 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Державною екологічною інспекцією в Чернівецькій області було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони, навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. У результаті проведеного заходу спеціалістами позивача було встановлено факт самовільного забору за допомогою насосно-силового обладнання підземної води із водозабірної свердловини на власній території для водопостачання населення с.Мошанець Кельменецького району без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог Водного кодексу України, про що складено акт №170/03.

Згідно розрахунку, проведеного Державною екологічною інспекцією в Чернівецькій області розмір збитків, нанесених державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів становить 50355,37 грн., які відповідач, зобовязаний відшкодувати державі.

Витягом з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.01.2019 року позовну заяву передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 01.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 18.02.2019 року.

У судовому засіданні 18.02.2019 року за усним клопотанням відповідача оголошено перерву до 11.03.2019 року.

05.03.2019 року відповідач через відділ документального забезпечення та аналітичної роботи суду подав заяву про розстрочення виконання судового рішення.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що він визнає позовні вимоги, проте фінансовий стан підприємства є нестабільний та підприємство отримує незначні прибутки, а разова виплата коштів у сумі 50355,37 грн., поставить підприємство у ще більш скрутне фінанове становище, що може привезти до неспроможності оплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати податки, комунальні платежі та призведе до відключення водопостачання для жителів села, а тому просить розстрочити виконання судового рішення на 12 місяців.

До початку судового засідання, 11.03.2019 року позивач подав пояснення на заяву про розстрочення виконання судового рішення, в яких заперечує проти задоволення даного клопотання у звязку із відсутністю підстав для розстрочки.

У судовому засіданні, яке відбулося 11.03.2019 року оголошено протокольну ухвалу (протокол) про виправлення описки, а саме: господарським судом з технічних причин була допущена описка щодо суми стягнення замість "50355,37" вказано "50335,37".

Представник відповідача в судовому засіданні, 11.03.2019 року усній формі визнав позовні вимоги та підтримав своє клопотання про розстрочку виконання рішення суду.

Представник позивача в свою чергу підтримав позовні вимоги та заперечив проти надання розстрочки виконання рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважених представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Спеціалістами державної екологічної інспекції у Чернівецькій області у період з 01 по 02 листопада 2018 року був проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання госпрозрахунковим підприємством "Жолобки" вимог законодавства у сфері охорони, навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Вищезазначеною перевіркою був встановлений факт самовільного збору за допомогою насосно силового обладнання підземної води із водозабірної свердловини на власній території підприємства для водопостачання населення села Мошанець Кельменецького району, та використання підземної води без дозволу на спеціальне водокористування.

На підставі проведеного заходу складено ОСОБА_3 за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №170/03 із зазначенням вказаних порушень який підписаний директором ГРП "Жолобки" ОСОБА_3 без зауважень та заперечень.

Обсяг забраної води визначений позивачем виходячи з довідки відповідача №6 від 05.12.2018 року, згідно з якою за період з 18.02.2018 року по 02.11.2018 року ним здійснено забір 9893 м2 підземної води без дозволу на спеціальне водокористування.

Позивач звернувся до відповідача із претензією №2873/08 від 06.12.2018 року про відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування у розмірі 50355,37 грн. Відповіді на претензію позивач не отримував.

Отже, відшкодування завданих державі збитків у розмірі 50355,37 грн., спричинених відповідачем здійсненням водокористування без спеціального дозволу, стало підставою для звернення Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області з позовом.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представників учасників справи, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року №454/2011 визначено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України. Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до пункту 2 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 року №312, зареєстрованого в Мінюсті України 04.09.2017 року за №1080/30948, Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства, серед інших, про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо наявності та дотримання умов виданих дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин тощо.

Державна екологічна інспекція у Чернівецькій області в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки на території Чернівецької області.

Таким чином, органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція у Чернівецькій області.

Відповідно до пункту 9 статті 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно зі статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Статтею 49 Водного кодексу України (в редакції, діючій на час спірних правовідносин) встановлено наступне.

Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Для одержання дозволу на спеціальне водокористування юридична або фізична особа, фізична особа підприємець звертається до органів, зазначених у частині другій цієї статті, із заявою, до якої додаються: обґрунтування потреби у воді з помісячним нормативним розрахунком водокористування і водовідведення; опис та схема місць забору води та скиду зворотних вод; нормативи гранично допустимого скидання (гдс) забруднюючих речовин у водні обєкти із зворотними водами (з розрахунком на кожний випуск (скид) окремо); затверджені індивідуальні технологічні нормативи використання питної води (для підприємств та організацій житлово-комунального господарства, субєктів господарювання, які надають послуги з централізованого водопостачання та/або водовідведення, житлово-експлуатаційних підприємств та організацій); копія правовстановлюючих документів на водні обєкти (для орендарів водних обєктів). Зазначений перелік документів є вичерпним.

Видача або надання відмови у видачі дозволу на спеціальне водокористування здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження заяви та документів, необхідних для видачі дозволу.

Підставою для відмови у видачі дозволу на спеціальне водокористування є: подання неповного пакета документів, необхідних для одержання дозволу, згідно з визначеним цією статтею переліком; виявлення в документах, поданих субєктом господарювання або фізичною особою, недостовірних відомостей, невідповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, довгостроковим прогнозам водогосподарських балансів; негативний висновок центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, чи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоровя, про можливість здійснення спеціального водокористування.

Термін дії попереднього дозволу №220041, виданого Департаментом екології та туризму Чернівецької обласної державної адміністрації, закінчився 17.02.2018 року. Умовами вказаного дозволу передбачено, що водокористувач зобовязаний звернутися за отриманням нового дозволу не пізніше ніж за місяць до його закінчення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується відсутність у відповідача в період з 18.02.2018 року по 02.11.2018 року дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно до пункту 6 частини 3 статті 110 Водного кодексу України, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до статті 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, застосовуються і при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Особливості застосування цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду можуть бути передбачені спеціальними законами, які регулюють питання охорони певного виду такого середовища.

Загальне положення про цивільно правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, суд виходить з того, що як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; шкоди (збитків); причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів встановлено Методикою розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів (далі Методика), затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року за №389.

Згідно п. 9.1 Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою: За самов. вод = 5 х W х Tap.

Розрахунок шкоди здійснено позивачем у відповідності до п. 9.1 Методики, за формулою №23: За самов. = 5 х 9893м2 х 1,018 грн. = 50355,37 грн., де : 9893 об'єм води, що використана без дозволу за спеціальне водокористування; 1,018 норматив збору за спеціальне водокористування в одиницях національної валюти за 1 м3 , що діє в регіоні на момент виявлення правопорушення, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України.

У відповідності з пунктом 9.2 Методики фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Доказів сплати нарахованої шкоди в сумі 50355,37 грн. відповідачем суду не надано.

За змістом статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності зараховуються згідно з чинним законодавством.

Суд вважає за необхідне зазначити, що заподіяння шкоди не зводиться до віднесення до неї будь якого знецінення, погіршення, зменшення, знищення блага, що охороняється законом, або сукупність негативних змін у якості та структурі навколишнього природного середовища, або його окремих елементів: псування, знищення, руйнування об'єктів природи, порушення екологічних зв'язків і систем, загальне погіршення стану природного середовища тощо.

В даному випадку, шкода полягає в самовільному використанні водних ресурсів без спеціального дозволу на користування водами. Саме лише факт наявності використання водних ресурсів без такого дозволу, є підставою для стягнення шкоди.

Відповідач мав дозвіл на спеціальне водокористування термін дії якого закінчився 17.02.2018 року, проте, дії з погодження документів для отримання нового дозволу ним не вчинені.

Нормами статтей 44, 49 Водного кодексу України встановлено, що здійснення спеціального водокористування без дозволу заборонено, посилання відповідача на несвоєчасне отримання дозволу з причин тривалого погодження документів державним органом та подальша затримка у його видачі через виявлені недостовірні відомості не надає право відповідачу на самовільний забір води та не може бути підставою для визнання його дій правомірними по здійсненню спеціального водокористування без дозволу та звільненні від відповідальності за завдану державі шкоду.

Сама по собі процедура отримання дозволу на спеціальне водокористування не звільняє від відповідальності за самовільне водокористування.

Суд зазначає, що відповідачем не було доведено правомірності своєї поведінки, оскільки внаслідок припинення дії дозволу на спеціальне водокористування відповідач зобовязаний був припинити відповідне водокористування.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України (дала ГПК України) докази виконання відповідачем всіх вимог чинного законодавства в сфері дозвільної системи України з метою отримання нового дозволу.

Суд наголошує, що госпрозрахунковим підприємством "Жолобки" комунальної власності Мошанецької сільської ради не доведено відсутності вини у допущеному порушені, оскільки факт здійснення відповідачем самовільного забору води у період з 18.02.2018 року по 02.11.2018 року без дозволу на спеціальне водокористування підтверджується ОСОБА_3 перевірки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.11.2018 року по справі №908/1593/17.

Також у постанові Верховного Суду України від 03.09.2013 року у справі №13/333-38/463-2012, наведена правова позиція, згідно з якою факт самовільного використання водних ресурсів без наявності відповідного дозволу на спеціальне водокористування визначається у якості самостійної підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

Отже, факт самовільного використання відповідачем водних ресурсів без отримання відповідного дозволу, завдання збитків державі саме в сумі 50355,37 грн., протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди, причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, наявність вини відповідача суд вважає доведеним.

З урахуванням вищевикладеного позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви про розстрочку виконання рішення суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити та розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Положеннями частини 3 статті 331 ГПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, серед іншого, ступінь вини відповідача у виникненні спору (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Таким чином, розстрочка це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

При розгляді заяви про розстрочку рішення суду, суду необхідно встановити обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі у визначений строк або встановленим господарським судом способом, врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Частиною 4 статті 331 ГПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

У відповідності до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статті 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши представників сторін, враховуючи названі норми законодавства, суд прийшов висновку, що наведені відповідачем підстави для розстрочки виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення, оскільки важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності.

У звязку з вищевикладеним, враховуючи принципи співмірності і пропорційності балансу, прав і законних інтересів позивача і відповідача, в тому числі й можливі негативні наслідки для позивача, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно із статтею 129 ГПК України ГПК України судовий збір належить стягнути з відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду у судовому порядку.

Керуючись статтями. 2, 4, 5, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш ИВ :

1.Позов Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул. Шевченка, 71-А, ) до Госпрозрахункового підприємства "Жолобки" комунальної власності Мошанецької сільської ради (60121, Чернівецька обл., Кельменецький район, с.Мошанець, вул. Бернівська, 19) про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування в сумі 50355,37 грн. задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Госпрозрахункового підприємства "Жолобки" комунальної власності Мошанецької сільської ради (60121, Чернівецька обл., Кельменецький район, с.Мошанець, вул. Бернівська, 19) шкоду в сумі 50355,37 грн. на р/р 4347, МФО 899998, банк отримувача Казначейство України, код отримувача (ЄДРПОУ) 38038355, код класифікації доходів бюджету 24062100, які перерахувати одержувачам коштів:

50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету с. Мошанець Кельменецького району в сумі 25177,69 грн.;

20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 10071,07 грн.;

30 відсотків до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 15106,61 грн.

3.Стягнути з Госпрозрахункового підприємства Жолобки комунальної власності Мошанецької сільської ради (60121, Чернівецька обл., Кельменецький район, с.Мошанець, вул. Бернівська, 19) ) на користь Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул. Шевченка, 71-А, ) судовий збір в сумі 1921,00 грн. (на р/р 1096, МФО 820172, Державна казначейська служба України м. Київ, ).

4.У задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено 13.03.2019 року.

Суддя С.М. Гушилик