ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/92/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІРС", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЬЄ", м. Харків
про стягнення 993722,68 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ордер №000016 від 28.01.2019 року

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПІРС", м. Харків звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЬЄ", м. Харків про стягнення з відповідача суму боргу за договором купівлі-продажу цінних паперів №Д1-12/01/17 від 17 січня 2017 року в розмірі 786378,85 грн.; 11763,00 грн.-3% річних за незаконне користування коштами; 157491,05 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 38089,78 грн. втрат від інфляції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засіданні на 29 січня 2019 року на 11:30 годин.

Протокольною ухвалою від 29 січня 2019 року на підставі статті 177, пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладено на 25 лютого 2019 року на 11:10 годин.

Протокольною ухвалою від 25 лютого 2019 року на підставі пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 11 березня 2019 року на 11:30 годин.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Станом на 11 березня 2019 року відповідач передбаченим статтею 165 Господарського процесуального кодексу України правом на надання відзиву на позовну заяву - не скористався, заперечення проти позову не навів. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвал суду від 09 січня 2019 року, від 29 січня 2019 року та від 25 лютого 2019 року на адресу відповідача. Крім того на адресу суду повернулась ухвала суду від 09 січня 2019 року з відміткою пошти "інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення", які направлялись на адресу відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи та те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов'язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

17 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПІРС" (позивачем, продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АНТЬЄ" (відповідачем, покупцем) укладено договір № Д1-12/01/17 на купівлю-продаж цінних паперів, а саме: векселя простого серії АА № 1229760 від 25 травня 2009 року ТОВ "АТН-Інвест" номінальною вартістю 10 000 000,00 грн. договірною вартістю (вартістю купівлі-продажу) 1 290 000,00 грн.

Згідно пункту 1.1. договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача цінні папери - вексель простий серії АА № 1229760 від 25 травня 2009 року ТОВ "АТН-Інвест" номінальною вартістю 10 000 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. договору відповідач зобов'язався оплатити його договірну вартість - 1 290 000,00 грн. позивачу протягом строку дії договору (пункт 2.2. договору).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач виконав свої зобов'язання за договором, передавши Товариству з обмеженою відповідальністю "АНТЬЄ" вексель простий серії АА № 1229760 від 25 травня 2009 року ТОВ "АТН-Інвест" номінальною вартістю 10 000 000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі векселя від 17 січня 2012 року.

Згідно пункту 9.3. сторонами визначено строк дії договору до 17 січня 2013 року.

У подальшому з ініціативи відповідача строк дії договору неодноразово збільшувався за угодами сторін, так 17 січня 2013 року було підписано додаткову угоду про подовження строку дії договору до 17 січня 2014 року, 17 січня 2014 року було підписано додаткову угоду про подовження строку дії договору до 17 січня 2015 року і 17 січня 2015 року підписано додаткову угоду про подовження строку дії договору до 17 січня 2016 року.

Протягом терміну дії договору, відповідач частково сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "ПІРС" 503621,15 грн.

Таким чином залишок непогашеної заборгованості складає 786378,85 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статтей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 786378,85 грн. основного боргу слід задовольнити.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку часник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарюванн, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 статті 231 Господарського кодексу України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до частини статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова ума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення оржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно пункту 5.1 договору в разі затримки виконання умов цього договору будь-якої зі сторін, винна сторона виплачує потерпілій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Товариством з обмеженою відповідальністю "АНТЬЄ" перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені складає 157491,05 грн.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем вказаних сум, суд встановив, що данні нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення з відповідача 157491,05 грн. пені слід задовольнити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та втрат від інфляції дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, та відповідають нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних за незаконне користування коштами в розмірі 11763,00 грн. та втрат від інфляції в розмірі 38089,78 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 55 Конституції України, статтей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 14905,84 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЬЄ" (61072, м. Харків, пр-т. Науки, 56, поточний рахунок 4507 у ХРУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 351533, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІРС" (61072, м. Харків, пр-т. Науки, 56, поточний рахунок 9444 у ХРУ ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 351533, ) суму боргу за договором купівлі-продажу цінних паперів №Д1-12/01/17 від 17 січня 2017 року в розмірі 786378,85 грн.; 11763,00 грн.-3% річних за незаконне користування коштами; 157491,05 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 38089,78 грн. втрат від інфляції та 14905,84 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 15.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_2