ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2019 р. Справа№ 911/1577/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Київської області

від 01.10.2018 (повний текст рішення складено 05.10.2018)

у справі № 911/1577/18 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Державного підприємства «Київська лісова науково-

дослідна станція»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 91 693, 20 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Київська лісова науково-дослідна станція» (далі - ДП «Київська ЛНДС», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, відповідач) про стягнення 91 693, 20 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №17 від 01.02.2016 в частині оплати поставленої деревини, відтак просило стягнути з відповідача 74 649,19 грн. основного боргу, 9 992,74 грн. пені, 1 116,67 грн. 3% річних, 5 934,60 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.10.2018 у справі № 911/1577/18 позов ДПа «Київська ЛНДС» задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ДП «Київська ЛНДС» 74 649,19 грн. основного боргу, 9 448, 51 грн. пені, 1 116, 67 грн. 3 % річних, 5 933,12 грн. інфляційних, 1 762, 00 грн. судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням ФОП ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, відповідачем не подано відзиву на позов в зв'язку з сімейними обставинами його представника, а справа розглядалася за участю лише представника позивача, відтак справа розглянута без з'ясування всіх обставин, без належного дослідження поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог. На переконання апелянта, в додатку №2 вартості лісопродукції та послуг №17 від 02.02.2016 підпис директора ОСОБА_3 підроблений. Навіть засвідчення копійованих документів оформлено з грубими порушеннями та підробкою підписів керівника ОСОБА_4 (відсутні відбитки колової печатки та підроблені підписи керівника). Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 до 29.05.2018 підписано в односторонньому порядку позивачем. В сумах продаж частково (06-12.2016 року) не проставлено номери ТТН, в них основні реквізити не заповнено, підписи в більшості випадків підроблено. Апелянт стверджував, що в наданих суду ТТН в якості доказів, справжні підписи відповідача про отримання товарів відсутні, як і частково відбитки колових печаток. Крім цього, відповідач (апелянт) категорично заперечував отримання лісопродукції за доданими фіктивними товарно-транспортними та специфікаційними накладними, а також вказував на відсутність замовлення, рахунків-фактури та довіреностей на отримання товар, які передбачено Договором тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. З приводу тверджень відповідача про неможливість подати відзив на позов за сімейними обставинами, зазначив, при розгляді справи господарський суд неодноразово відсилав відповідачу ухвали та повістки, про що зазначено в оскаржуваному рішенні суду та безпосередньо підтверджується матеріалами справи. Крім цього, стверджував, що в матеріалах справи та в листуванні жодних доказів про наявність такого представника не має. За твердженнями позивача, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фальсифікації підписів колишнього та теперішнього директора позивача, а також відсутності у нього заборгованості у заявленому розмірі.

В судове засідання апеляційної інстанції 12.03.2019 з'явились представники сторін, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 01.02.2016 між ФОП ОСОБА_3 (відповідачем, покупцем за договором) та ДП «Київська ЛНДС» (позивачем, постачальником за договором) укладено Договір поставки № 17 (далі - Договір), за умовами п. 1 якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених Договором, поставляти покупцю товар згідно із додатком вартості лісопродукції і послуг, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Поставка згідно п. 3.1 Договору здійснюється на підставі замовлення, що подається покупцем, складене у письмовій формі. У замовленні зазначаються найменування, асортимент, кількість товару згідно зі Додатком вартості лісопродукції і послуг, та інші дані, які сторони вважають за доцільне тут передбачити.

Замовлення вважається прийнятим до виконання, якщо протягом 2 робочих днів після його одержання постачальник виставить як письмове підтвердження замовлення рахунок-фактуру, інакше в цей строк постачальник у письмовій формі повинен повідомити покупця про відхилення замовлення або про заперечення щодо його окремих частин (п. 3.2 Договору).

Положеннями п. 3.3 Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється після оплати товару (п. 5 Договору). Строк поставки товару становить 10 днів з дати оплати товару. В рахунку-фактури може встановлюватись конкретний строк поставки в межах загального строку поставки.

Відповідно до п. 4.1 Договору здавання-приймання товару за кількістю та якістю проводиться в присутності уповноважених представників сторін.

За змістом п.4.2 Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю і якістю згідно підписаних сторонами накладних. Якщо за результатами прийняття товар не відповідає стандартам, технічним умовам, іншій документації, то покупець має право відмовитися від прийняття товару.

Якщо сторони не встановили іншого, покупець зобов'язується вивезти товар власним транспортом з моменту передачі товару протягом одного робочого дня (п. 4.3 Договору).

Покупець згідно п. 5.2 Договору оплачує товар у порядку передоплати на підставі рахунка-фактури протягом трьох банківських днів із дня його виставлення.

Відповідно до п. 6.2 Договору за несвоєчасне виконання зобов'язань, передбачених п. 5 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент такого прострочення.

Покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання договору у випадках поставки товару неналежної якості. У цьому випадку постачальник зобов'язаний повернути всі сплачені на цей момент суми покупцю (п. 6.3 Договору).

Договір згідно п. 7.4 вважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31.10.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

01.02.2016 між сторонами укладено Додаток №1, в якому погоджено вартість лісопродукції, належної до поставки, 01.09.2016 укладено Додаток №2, в якому погоджено нову вартість лісопродукції.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач здійснював поставки товару відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними №836 від 12.12.2016 на суму 14 637,96 грн., №837 від 12.12.2016 на суму 6 603,98 грн., №905 від 13.12.2016 на суму 8 292,00 грн., №906 від 13.12.2016 на суму 410,00 грн., №868 від 16.12.2016 на суму 26 457,02 грн., №908 від 26.12.2016 від 1 663,99 грн., №909 від 26.12.2016 8 572,98 грн., №910 від 26.12.2016 на суму 2 261,99 грн., №911 від 26.12.2016 на суму 1 663,99 грн., №912 від 26.12.2016 на суму 5 875,98 грн., №913 від 26.12.2016 на суму 10 099,96 грн. з відмітками про отримання товару, а також специфікаційними накладними до них.

Відповідно до п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (надалі - Правила), ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, який призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Основним документом на перевезення вантажів згідно п.11.1 вищевказаних Правил є ТТН, форму якої наведено в додатку 7 до Правил. ТТН може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

За приписами п. 11.4 Правил ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри ТТН підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з ТТН водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр ТТН залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику (п.п. 11.5-11.6 Правил).

За змістом п.4.2 Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю і якістю згідно підписаних сторонами накладних. Якщо за результатами прийняття товар не відповідає стандартам, технічним умовам, іншій документації, то покупець має право відмовитися від прийняття товару.

Зі змісту долучених до матеріалів справи ТТН за спірний період, їх оформлено відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, зокрема, вони містять відмітки про отримання товару відповідачем, що свідчить про передачу товару за умовами Договору.

Посилання апелянта на незаповнені реквізити ТТН та підроблені у більшості випадків підписи на них, а також відсутність частини печаток, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу. Відповідачем не зазначено, які саме реквізити ТТН не заповнено, яким чином це впливає на дійсність здійснених операцій щодо поставки, а також не наданого жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підроблення проставлених на накладних підписів. Твердження про відсутність довіреностей на отримання матеріальних цінностей також відхиляються судом апеляційної інстанції, адже за наявних в матеріалах справи ТТН товар приймався особисто відповідачем.

Таким чином, передання позивачем товару відповідачеві згідно товарно-транспортних накладних з відмітками про його отримання, а також згідно специфікаційних накладних до них свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов'язань по поставці товару.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого строку оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 3.3 Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється після оплати товару (п. 5 Договору). Строк поставки товару становить 10 днів з дати оплати товару. В рахунку-фактури може встановлюватись конкретний строк поставки в межах загального строку поставки.

Як встановлено матеріали справи, поставка товару за вищеперерахованими накладними відбувалася без отримання від покупця передоплати.

Так, відповідачем протягом дії Договору здійснювались оплати отриманого товару, зокрема, 30.01.2017 позивачу оплачено 50 000,00 грн., з яких 11 890,66 грн. зараховано в рахунок часткової оплати товару за накладною № 836 від 12.12.2016, а решта суми - в оплату за товар, який поставлено раніше і не є предметом спору у справі, відтак, вартість поставленого, але не оплаченого товару становить 74 649,19 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відтак, прийнявши поставку товару без проведення попередньої оплати і не попередивши позивача про неможливість оплати, відповідач був зобов'язаний виконати свій обов'язок з оплати отриманого товару, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк виконання обов'язку з оплати товару у відповідача виник в момент прийняття товару від позивача за вищеперерахованими ТТН, відтак є таким, що настав.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновків про правомірність рішення місцевого господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 74 649,19 грн., а позовні вимоги в цій частині, як доведені належними та допустимими доказами, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, в зв'язку із простроченням сплати заборгованості за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 9 992,74 грн. пені, 1 116,67 грн. 3% річних, 5 934,60 грн. інфляційних втрат.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.2 Договору за несвоєчасне виконання зобов'язань, передбачених п. 5 Договору, покупець сплачує постачальнику пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент такого прострочення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Оскільки укладеним між сторонами Договором не встановлено іншого строку нарахування пені, донарахування пені має здійснюватись з наступного дня після спливу строку виконання грошового зобов'язання (тобто з наступного дня після прийняття поставки за кожною з ТТН) та припинитися або в переддень виконання грошового зобов'язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені) або у відповідне число через шість місяців після дати початку нарахування пені. Наприклад, розрахунок пені за ТТН № 836 від 12.12.2016 слід виконувати на суму основного боргу 14 637,96 грн. - з 13.12.2016 по 30.01.2016, (врахувавши часткову оплату 31.01.2017) на суму основного боргу 2 747,30 грн. - з 31.01.2017 по 13.06.2017 (а не по 06.07.2017), розрахунок пені за ТТН № 837 від 12.12.2016 слід здійснювати з 13.12.2016 по 13.06.2017 на суму основного боргу 6 603,98 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені (не виходячи за межі заявленого позивачем періоду), суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 9 448,51 грн., відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 вищезгаданої постанови пленуму).

Враховуючи, що проценти річних та інфляційні за правовим змістом не є штрафними санкціями, обмеження строку нарахування шістьма місяцями від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України) не застосовується і нарахування здійснюється за весь період існування простроченого грошового зобов'язання.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних (за заявлений позивачем період), суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 1 116,67 грн.,відтак зазначену вимогу слід задовольнити в повному обсязі

За розрахунком суду, інфляційні втрати (за заявлений позивачем період) належать до стягнення з відповідача в розмірі 5 933,12 грн., відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Доводи відповідача (апелянта) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про неможливість подати відзив на позов у зв'язку з сімейними обставинами його представника та розгляд справи за участю учасників судового процесу - лише представника позивача, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані, адже як встановлено матеріалами справи відповідача належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, його не було позбавлено можливості надати суду всі необхідні докази на підтримання своїх заперечень проти позовних вимог, а також користуватися наданими йому процесуальними правами.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 01.10.2018 у справі № 911/1577/18 - без змін.

Матеріали справи № 911/1577/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.03.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко