ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" березня 2019 р. Справа № 910/17234/18

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Гришко В.О., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго»

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Державного агентства України з управління зоною відчуження та Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС»

про зобов'язання укласти договір та вчинити дії

Представники:

від позивача: не з'явилися

від відповідача 1: Котовський В.М.

від відповідача 2: не з'явилися

від відповідача 3: Качан С.М.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго» звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою вих. № 5/12-18 від 19.12.2018 (вх. № 17234/18 від 21.12.2018) про:

- зобов'язання Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» надати Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області документи, необхідні для проведення оцінки та укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності - частину споруди «Інженерна споруда системи охолодження об'єктів ЧАЕС» загальною площею 21 800 000, 00 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Іванківський район, м. Прип'ять, вул. Житомирська, 1, літера «В»;

- зобов'язання Державного агентства України з управління зоною відчуження надати погодження Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області щодо укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності - частину споруди «Інженерна споруда системи охолодження об'єктів ЧАЕС» загальною площею 21 800 000, 00 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Іванківський район, м. Прип'ять, вул. Житомирська, 1, літера «В», в редакції позивача;

- зобов'язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області провести оцінку нерухомого майна, що належить до державної власності - частину споруди «Інженерна споруда системи охолодження об'єктів ЧАЕС» загальною площею 21 800 000, 00 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Іванківський район, м. Прип'ять, вул. Житомирська, 1, літера «В», відповідно до методики, затвердженої Кабінетом Міністрів України;

- зобов'язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області розрахувати орендну плату на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 (зі змінами), згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 912 від 23.11.2016 «Деякі питання стимулювання розвитку зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення»;

- зобов'язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго» договір оренди у редакції, зазначеній позивачем;

- зобов'язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго» нерухоме майно, що належить до державної власності - частину споруди «Інженерна споруда системи охолодження об'єктів ЧАЕС» загальною площею 21 800 000, 00 кв.м., розташованої за адресою: Київська область, Іванківський район, м. Прип'ять, вул. Житомирська, 1, літера «В», на підставі акта приймання-передачі після нотаріального посвідчення договору оренди.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачі ухиляються від вчинення дій щодо розгляду поданого ним пакету документів на оренду державного майна, проведення відкритого конкурсу та укладення договору оренди державного майна, що свідчить про порушення прав та інтересів позивача щодо отримання в строкове платне користування державного майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.01.2019 направлено матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Державного агентства України з управління зоною відчуження та Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», з доданими до неї документами за територіальною підсудністю до господарського суду Київської області.

18.02.2019 матеріали вищезазначеної позовної заяви надійшли до господарського суду Київської області та передані на розгляд судді Лутак Т.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.02.2019 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 14.03.2019 та витребувано у сторін певні документи.

До господарського суду Київської області від Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області надійшли відзиви № 878/19 від 05.03.2019 та б/н б/д (вх. № 4638/19 від 11.03.2019 та вх. № 4935/19 від 13.03.2019) на позовну заяву.

У судове засідання 14.03.2019 заявилися представники відповідача 1 - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та відповідача 3 - Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС».

Представники позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго» та відповідача 2 - Державного агентства України з управління зоною відчуження, належним чином повідомленні про час, дату і місце розгляду справи, у судове засідання 14.03.2019 не з'явилися, причин неявки суду не повідомили та вимог суду не виконали.

У судовому засіданні 14.03.2019 вирішується питання щодо можливості розгляду даної справи у господарському суді Київської області.

Присутні у судовому засіданні представник відповідача 1 зазначив про підсудність даної справи господарському суду міста Києва, а відповідач 3 не заперечив щодо зазначеного відповідачем 1.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників провадження, зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України цей кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання укласти договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та вчинити дії, пов'язані з укладенням такого договору.

Відповідачами у вказаному спорі є: 1) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області; 2) Державне агентство України з управління зоною відчуження; 3) Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС». До кожного із зазначених відповідачів заявлено певні позовні вимоги.

Параграфом 3 «Територіальна юрисдикція (підсудність)» глави 2 «Юрисдикція» передбачено правила територіальної юрисдикції (підсудності), в тому числі виключної підсудності справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Таким чином, положеннями статей 27, 29 Господарського процесуального кодексу України визначено загальні та альтернативні правила підсудності справ, а статтею 30 цього Кодексу встановлені виключення з цих правил.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності.

Виключна підсудність розуміється як певна категорія справ за предметом позову або суб'єктивним складом її учасників, що можуть розглядатись тільки певним судом.

Виходячи із комплексного аналізу положень статей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України суди не можуть допускати випадків будь-яких спорів щодо підсудності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України чітко визначено категорії спорів, які повинні розглядатися тільки за виключною підсудністю.

Згідно з ч. 5 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Отже, якщо відповідачем у справі є орган, зазначений у ч. 5 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, зокрема центральний орган виконавчої влади, то така справа у будь-якому разі підлягає розгляду у господарському суді міста Києва. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17.

Відповідно до ст. 113 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Статтею 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Перелік центральних органів виконавчої влади наведено в додатку до Указу Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» (із подальшими змінами), серед яких Державне агентство України з управління зоною відчуження.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне агентство України з управління зоною відчуження за організаційно-правовою формою є органом державної влади, який створено на підставі Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 1085/2010 від 09.12.2010.

Постановою Кабінету Міністрів України № 564 від 22.10.2014 затверджено Положення про Державне агентство України з управління зоною відчуження.

Згідно п. 1 вказаної постанови Державне агентство України з управління зоною відчуження є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів та який реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження і зоною безумовного (обов'язкового) відселення, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи, зняття з експлуатації Чорнобильської АЕС та перетворення об'єкта «Укриття» на екологічно безпечну систему, а також здійснює державне управління у сфері поводження з радіоактивними відходами на стадії їх довгострокового зберігання і захоронення.

До основних завдань Державного агентства України з управління зоною відносяться, зокрема здійснення функцій з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління (підпункт 5 п. 3 Положення про Державне агентство України з управління зоною відчуження).

З матеріалів даної справи вбачається, що нерухоме майно, з приводу якого позивач просить вчинити дії щодо укладення договору оренди, належить до державної власності та сфери управління Державного агентства України з управління зоною, яке визначено одним із відповідачів у даній справі та до якого заявлено певні позовні вимоги.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем будь-яких заяв та клопотань в порядку ст. 48 Господарського процесуального кодексу України щодо виключення центрального органу виконавчої влади зі складу співвідповідачів у даній справі не надходило, а згідно ч. 1 ст. 279 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» («Занд проти Австрії») висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що, виходячи з суб'єктивного складу сторін у даній справі, господарський суд Київської області не може розглядати спір, в якому одним з відповідачів є центральний орган виконавчої влади, оскільки розгляд таких спорів віднесено до компетенції господарського суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Згідно з ч. 9 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, керуючись положеннями статей 30, 31 Господарського процесуального кодексу, справа № 910/17234/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Державного агентства України з управління зоною відчуження та Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про зобов'язання укласти договір та вчинити дії передається за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 30, 31, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Справу № 910/17234/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Енерго» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Державного агентства України з управління зоною відчуження та Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про зобов'язання укласти договір та вчинити дії передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до господарського суду міста Києва.

2. Примірники даної ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 18.03.2019.

Суддя Т.В. Лутак