ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019м. ДніпроСправа № 904/23/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г.

за позовом Комунальне підприємство "МІСЬКАВТОПАРК" Дніпровської міської ради

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод металоконструкцій"

про стягнення заборгованості за договором № 391 ОП від 14.03.2017 про організацію та експлуатацію майданчика для паркування у сумі 6 481,23 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод металоконструкцій" про стягнення заборгованості у сумі 6 481,23 грн., з яких: 6000,00 грн. - основна сума боргу, 318,00 грн. - інфляційні втрати, 163,23 грн. - відсотки за користування грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2019 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме надати докази оплати судового збору у сумі 1 762, 00 грн.

17.01.2019 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. № б/н від 17.01.2019 року про усунення недоліків в позовній заяві.

Розглянувши поданий позов, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За змістом приписів частин 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно положень ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Виходячи із вказаних вище положень Господарського процесуального кодексу України та беручи до уваги ціну позову (6 481,23 грн.), яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто поданий позов відноситься до малозначних справ, а також незначну складність характеру спірних правовідносин та обсяг необхідних доказів, що не потребує проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд поданої позовної заяви у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, та запропоновано учасникам справи подати до суду: позивачу - у строк до 27.02.2019 року: відповідь на відзив на позовну заяву за правилами, встановленими частинами третьою шостою статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію відповіді на відзив направити на адресу відповідача, докази надсилання надати до суду); відповідачу - у строк до 15.02.2019 року: відзив на позовну заяву за правилами статті 165 Господарського процесуального кодексу України; заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження (за наявності); заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень за правилами, встановленими частинами третьою шостою статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію відзиву направити на адресу позивача, докази надсилання надати до суду).

В зазначені строки сторони не подали витребувані судом документи.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпропетровської міської ради (далі-позивач, балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод металоконструкцій" (далі-відповідач, оператор) було укладено договір про організацію та експлуатацію майданчика для паркування № 391ОП від 14.03.2017.

Згідно п. 1.1. договору Балансоутримувач надає Оператору у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою:

- м. Дніпро, Просп. Богдана Хмельницького (вул. ОСОБА_1), в районі буд. №49 (далі - майданчик для паркування).

- площа майданчика: 1150,0 кв. м.

- кількість машино-місць: 100

- кількість пільгових місць: 10

- дні роботи: щоденно

- час роботи: цілодобово

Розрахункова площа земельної ділянки для сплати збору за паркування - 1035,0 кв. м (виключені квадратні метри, які обладнані згідно п. 2.2.17. цього Договору).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Даний договір за своєю правовою суттю є договором оренди.

На виконання умов договору позивач передав об'єкти оренди, що підтверджується Актом приймання-передачі майданчику для паркування транспортних засобів комунальної форми власності.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що оператор щомісячно сплачує Балансоутримувачу за користування майданчиком для паркування плату у розмірі 2 000,00 грн., в тому числі ПДВ 333 грн. 33 коп. за один календарний місяць.

У відповідності до п.п. 2.2. та 2.2.15 договору оператор зобов'язується своєчасно та у повному обсязі перераховувати балансоутримувачу плату за користування майданчиком для паркування.

Відповідно до п. 6.2. договору у разі розірвання, припинення, визнання недійсним Договору, не припиняються і залишаються в силі ті умови і положення Договору, які стосуються наслідків його розірвання, припинення, сплати заборгованостей, сум неустойки і збитків.

Так, позивач повідомив відповідача листом № 19/5 від 11.01.2018 про розірвання договору № 391ОП від 14.03.2017 в односторонньому порядку з 31.01.2018.

Станом на 31.01.2018 відповідач мав заборгованість перед позивачем за спірним договором у розмірі 6 000,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу № 1238/5 від 29.11.2018, в якій позивач вимагав погасити заборгованість та сплатити 3% річних та інфляційні втрати.

Однак, дана досудова вимога залишена без відповіді та без задоволення.

Відповідачем умови договору не виконані, у зв'язку з чим, у останнього залишилась заборгованість у загальному розмірі 6 000,00 грн.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (пункт 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав свої зобов'язання відповідно до умов договору.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 6 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача втрати від інфляції у сумі 318,00 грн. за загальний період з січня 2018 по листопад 2018 та 3% річних у сумі 163,23 грн. за загальний період з 31.01.2018 по 28.11.2018.

Перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим, вимогу позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 163,23 грн. та інфляційних втрат у сумі 318,00 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 120, 123, 129, 178, 233, 238, 239, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод металоконструкцій" (49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська, буд. 14-Б, код ЄДРПРОУ 40257276 на користь Комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пл. Героїв Майдану, 1, офіс 324, ) - 6 000,00 грн. - основного боргу, 163,23 грн. - 3% річних, 318,00 грн. - інфляційних втрат та 1 762,00 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.03.2019

Суддя ОСОБА_2