ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Справа №924/817/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 08.01.2019 р. (суддя Димбовський В.В., повний текст рішення складено 18.01.2019 р.)

за позовом заступника керівника Кам'янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Землестандарт"

про витребування земельних ділянок із незаконного володіння

за участю представників:

прокуратури - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 08.01.2019 р. у справі №924/817/18 у задоволенні позову заступника керівника Кам'янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області до товариства з обмеженою відповідальністю "Землестандарт" про витребування земельних ділянок із незаконного володіння відмовлено у повному обсязі.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст.317, 319, 321, 328, 330, 388 ЦК України, дійшов висновку про недоведеність вибуття спірних земельних ділянок з державної власності на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 без спрямованості волі держави в особі уповноваженого органу на таке вибуття, у звязку із відсутністю можливості встановити, які саме накази підроблені, оскільки вирок у кримінальному провадженні щодо зловживання службовим становищем службовими особами ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області на даний час відсутній. Правовстановлюючими документами в даному спорі не можуть бути листи, або пояснення сторін щодо прийняття чи неприйняття наказів на користь інших фізичних осіб, . З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для витребування земельних ділянок у ТОВ "Землестандарт" для передання на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Крім того, суд першої інстанції вважає, що прокурор при зверненні з позовом належним чином не обґрунтував свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів, оскільки сам лише факт відсутності звернення субєкта владних повноважень із позовом до суду не може свідчити про вказані обставини.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Апелянт, зокрема, вказує, що суд безпідставно поставив у залежність можливість повернення позивачем як органом державної влади, що виконує повноваження власника, у державну власність незаконно відчужені земельні ділянки від результатів проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки предметом позову є витребування земельних ділянок, а не встановлення факту підробки наказів, які в дійсності не приймались.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про недоведеність прокурором підстав для звернення з даним позовом в інтересах ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області. Прокурор зазначає, що з вересня 2017 року вказаний орган не вживав жодних заходів щодо скасування реєстрації земель та подальшого їх витребування, які вибули з державної власності без достатньої правової підстави, помилково вважаючи, що не наділений повноваженнями предявляти позови такої категорії. Вважає, що зволікання з предявленням позовів упродовж тривалого часу може призвести до спливу строків позовної давності та неможливості у подальшому поновлення порушених прав.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

У судове засідання, що відбулося 12.03.2019 року, відповідач не забезпечив явку свого представника, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (т.2, а.с.173-176, 187-188).

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області звернулися із заявами громадяни ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (т.2, а.с.82, 84, 86, 88), у яких просили надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га кожна із зміною виду використання в межах категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства в землі для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за межами населених пунктів Староушицької селищної ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області.

Листами від 11.07.2017 р. ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про те, що згідно інформації міськрайонного управління у Кам'янець-Подільському районі та м. Кам'янці-Подільському ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельні ділянки з приводу яких вони зверталися перебувають у власності (користуванні) третіх осіб, тому для задоволення заяв немає законних підстав (т.2, а.с.81, 83, 85, 87).

Угодою про дострокове розірвання договору оренди від 02.08.2017 р., укладеною між ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та орендарем - ОСОБА_7, сторони погодили достроково розірвати договір оренди землі від 17.06.2015 р. (т.2, а.с.89).

Згідно з п.1, 2 наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-15725-СГ від 02.08.2017 р. припинено гр. ОСОБА_7 право оренди земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 84,8527 га (кадастровий номер :04:002:0007). Віднесено вказану земельну ділянку до земель сільськогосподарського призначення державної власності Староушицької селищної ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області (т.2, а.с.90).

Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №145986862 від 20.11.2018 р. за земельною ділянкою кадастровий номер :04:002:0007 зареєстровано: право державної власності 06.12.2014 р.; 17.06.2015 р. право оренди за ОСОБА_7; 03.08.2017 р. припинення права ОСОБА_7 (т.2, а.с.91-96).

На підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 р. надано у власність земельні ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства громадянам, зокрема:

- ОСОБА_4, кадастровий номер :04:002:0117 (наказ №22-20583-СГ; т.2, а.с.74);

- ОСОБА_6, кадастровий номер :04:002:0121 (наказ №22-20590-СГ; т.2, а.с.75);

- ОСОБА_3, кадастровий номер :04:002:0112 (наказ №22-20563-СГ; т.2, а.с.76);

- ОСОБА_5, кадастровий номер :04:002:0115 (наказ №22-20571-СГ; т.2, а.с.77).

Крім того, в матеріалах справи також містяться накази з такими ж реквізитами (датою видачі та номером), згідно яких ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області передало іншим громадянам, а саме ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, у власність інші земельні ділянки з іншими кадастровими номерами (т.1, а.с.20, 59, 109, 158).

У відповідності до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.09.2017 р. (т.2, а.с.51,53, 55, 57) щодо спірних земельних ділянок міститься наступна інформація: дата реєстрації землі, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; категорія земель сільськогосподарського призначення; інформація про документацію з землеустрою на підставі якої здійснена реєстрація проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТОВ "Терра-М". До витягів додано копії кадастрового плану вказаних земельних ділянок (т.2, а.с.52,54, 56, 58).

13.07.2018 р. державним реєстратором комунального підприємства "Бюро нерухомості "Поділля" зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки площею 2 га кожна, передані для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за межами населеного пункту Староушицької селищної ради Камянець-Подільського району за громадянами ОСОБА_4 (т.1, а.с.22-23), ОСОБА_5 (т.1, а.с.61-62), ОСОБА_3 (т.1, а.с.101-102), ОСОБА_6 (т.1, а.с.150-151).

30.07.2018 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Землестандарт" укладено договори купівлі-продажу вказаних земельних ділянок з ОСОБА_4 (т.1, а.с.214-215), ОСОБА_5 (т.1, а.с.220-221), ОСОБА_6 (т.1, а.с.211-212), та 28.07.2018 р. з ОСОБА_3 (т.1, а.с.217-218).

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі вказаних договорів за товариством з обмеженою відповідальністю "Землестандарт" на праві приватної власності зареєстровано спірні земельні ділянки, кадастрові номери :04:002:0121, :04:002:0117, :04:002:0112, :04:002:0115 (т.1, а.с.213, 216, 219, 222).

Листом №05/2-2вих-18 від 01.08.2018 р. (т.1, а.с.14-15) прокуратура Хмельницької області звернулась до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області із проханням надати інформацію чи приймались ГУ Держгеокадастру (Держкомзему) в області накази про надання дозволів на розроблення та затвердження землевпорядної документації щодо відведення у приватну власність земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:002:0117, :04:002:0115, :04:002:0112, :04:002:0121 та надати завірені копії даних наказів.

У відповідь на вказаний лист ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило, що накази про затвердження документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 стосовно земельних ділянок площею 2 га з кадастровими номерами :04:002:0117, :04:002:0115, :04:002:0112, :04:002:0121 не приймались (лист №0-22-0.14-52/39/2-18 від 06.08.2018 р. т.1, а.с.16-18).

21.08.2018 р. прокуратура листом №84-5664вих-18 повідомила позивача про намір здійснювати прокурором представництво інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області шляхом подання позовів про витребування із незаконного володіння ТОВ "Землестандарт" земельних ділянок, в тому числі тих, що є предметом розгляду у даній справі (т.1, а.с.21).

Враховуючи викладене, заступник керівника Камянець-Подільської, посилаючись на порушення публічних інтересів, повязаних із незаконним вибуттям земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності, та в порядку ч.1 ст.388 ГПК України, звернувся із позовами до ТОВ "Землестандарт" про витребування із незаконного володіння земельних ділянок площею по 2 га кожна, а саме: кадастровий номер :04:002:0117, кадастровий номер :04:002:0115, кадастровий номер :04:002:0112, кадастровий номер :04:002:0121 (обєднано в одне провадження зі справою №924/817/18 ухвалами господарського суду Хмельницької області від 01.10.2018 р. у справах №924/825/18, №924/824/18, №924/818/18).

Звертаючись до суду з вказаним позовом прокурор вказав, що із державної власності неправомірно вибули земельні ділянки, які в подальшому відчужені на користь ТОВ "Землестандарт". Враховуючи те, що від імені держави повноваження власника спірних земельних ділянок згідно із положеннями ч.4 ст.122 Земельного кодексу України на території Хмельницької області виконує ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, та те, що вказаним органом державної влади не вживались заходи щодо їх повернення до державної власності, позов подається саме прокурором.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що вказаний орган виконавчої влади вважає, що не наділений повноваженнями предявляти позови такої категорії самостійно, тому це беззаперечно свідчить про відсутність в ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області наміру звернення до суду із вимогами, заявленими у даному позові.

Розглядаючи питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором у даній справі, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначених законом або договором.

Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статтей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ч.3-5 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.74 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 р., заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009 р., заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_12 Європи від 27.05.2003 р. №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя згідно п.3 ч.2 ст.129 Конституції України.

Спеціальним законом, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч.3 ст.23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. зі справи № 806/1000/17).

Аналіз ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щодо посилання позивача про ненаділення ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області повноваженнями самостійно предявляти позови про витребування земельних ділянок колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема, за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної ОСОБА_12 України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

При цьому, повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, які належать до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, у цьому випадку до повноважень ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

За таких підстав прокурор фактично звернувся у цій справі із позовом на захист прав та інтересів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке наділено повноваженнями щодо розпорядження спірними земельними ділянками, є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

Разом з тим судом враховується, що положення вказаних нормативно-правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 23.10.2018 р. у справі №906/240/18.

Враховуючи викладене, здійснивши аналіз норм чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області має право звертатися до суду з позовом, предметом якого є вимоги, заявлені у даній справі, оскільки є органом виконавчої влади, через який держава Україна реалізовує своє право державної власності на спірні земельні ділянки. Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор взяв до уваги лише функції посадових осіб Держгеокадастру та його територіальних органів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, не надавши жодної оцінки його правам як органу виконавчої влади, який виконує функції розпорядника відповідних земель від імені власника, яким є держава Україна.

Крім того, суд також враховує, що звернення прокурора з даним позовом мало місце задовго до закінчення для позивача строку позовної давності. При цьому, звернення до суду з позовом є правом, а не обов'язком позивача, яке відповідно до ч. 1 ст. 261 ГПК України виникає від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, і таке право може бути реалізоване останнім в будь-який час, в межах строку позовної давності.

У судовому засіданні 12.03.2019 р. судом встановлено із пояснень представника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, що позивач дізнався про порушення свого права 13.07.2018 р., а саме після здійснення державним реєстратором комунального підприємства "Бюро нерухомості "Поділля" реєстрації права власності на спірні земельні ділянки.

При цьому прокурор звернувся до суду з даним позовом у серпні 2018 року, вказуючи на невжиття органом державної влади протягом тривалого часу заходів щодо повернення у державну власність спірних земельних ділянок.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги підстави позову, а саме ч.1 ст.388 ЦК України щодо витребування майна від добросовісного набувача, а також дати укладення договорів купівлі-продажу спірних ділянок (28.07.2018 р., 30.07.2018 р.), та беручи до уваги той факт, що позивач дізнався про порушення свого права 13.07.2018 р., апеляційний суд вважає безпідставним посилання прокурора про зволікання органом виконавчої влади у предявленні позовів упродовж тривалого часу.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі відсутні передбачені законом виключні підстави звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави, оскільки прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру") надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (спеціальної процесуальної правоздатності).

Обставини дотримання прокурором встановленої ч. 3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів ст. 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави (правова позиція Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, викладена в постанові від 06.02.2019 р. у справі №927/246/18).

Вирішуючи спір у даній справі, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави та відмову заступнику керівника Камянець-Подільської місцевої прокуратури у позові, однак всупереч вимогам чинного законодавства також розглянув заявлений прокурором позов по суті.

Відповідно до ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

За змістом ч.1, 2 ст.277 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.277 ГПК України).

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відмову у позові у даній справі, однак з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови апеляційної інстанції, з огляду на що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 08.01.2019 р. у справі №924/817/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 08.01.2019 р. у справі №924/817/18 змінити в мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. В іншій частині рішення господарського суду Хмельницької області від 08.01.2019 р. залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "15" березня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.