УХВАЛА

м. Київ

14.03.2019Справа № 22/477
За скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

на дії Приватного виконавця виконавчого округу місто Київ

у справі № 22/477

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

до Закритого акціонерного товариства "Інститут системних інновацій "Салюс"

про стягнення заборгованості за кредитним договором

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від заявника - Копян М.А. за довіреністю;

від відповідача - не з'явився.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк" (надалі ПАТ "Кредитпромбанк", позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Інститут системних інновацій "САЛЮС", відповідач) заборгованості за кредитним договором у сумі 11 323 596, 82 грн., що за курсом НБУ станом на 15.09.2010 становить 1 430 072, 09 доларів США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2010 у справі № 22/477 (суддя Самсін Р.І.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до Закритого акціонерного товариства "Інститут системних інновацій "Салюс" про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

На виконання вказаного рішення суду від 17.01.2011 видано відповідний наказ.

17.01.2014 від Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" через відділ діловодства суду надійшла заява про заміну сторони у виконавчому провадженні в якій заявник просить замінити стягувача ПАТ "Кредитпромбанк" на його правонаступника - ПАТ "Дельта Банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 22/477 від 06.02.2014 замінено сторону (стягувача) - Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" (ідент. код 21666051) на його процесуального правонаступника Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (ідент. код 34047020).

14.01.2019 відділом діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" отримано скаргу на дії Приватного виконавця виконавчого округу місто Київ.

Ухвалою суду від 16.01.2019 прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк". Розгляд скарги призначено на 04.02.2019.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 11.02.2018 у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І. було призначено повторний автоматичний розподіл справи №22/477.

За результатами проведення повторного автоматичного розподілу справи №22/477 справа передана на розгляд судді Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк". Призначено розгляд скарги на 14.03.2019 об 11:00 год.

В судовому засіданні 14.03.2019 представник Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" підтримав вимоги та доводи скарги, просив суд її задовольнити. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пишний Артем Володимирович та відповідач по справі в судове засідання не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку, що боржник та виконавець про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, неявка в судове засідання представників учасників судового процесу не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що Скарга Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича по справі №22/477 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. (п.1 ч. 1 ст. 3 Закону)

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2010 у справі № 22/477 (суддя Самсін Р.І.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" до Закритого акціонерного товариства "Інститут системних інновацій "Салюс" про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

На виконання вказаного рішення суду від 17.01.2011 видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.02.2014 № 22/477 - змінено сторону (стягувача) - Публічне акціонерне товариство "Кредитпромбанк" (ідент. код 21666051) на його процесуального правонаступника Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (ідент. код 34047020).

20.12.2018 за вих. № 02.2.3-395 на адресу приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Пишного Артема Володимировича стягувачем Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» направлено на примусове виконання наказ № 22/477 виданий 17.01.2011 Господарським судом міста Києва.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти вищезазначений судовий наказ отримано приватним виконавцем 26.12.2018, про що є відмітка про вручення (копія міститься в матеріалах справи).

28.11.2018 приватним виконавцем Пишним A.B., винесено повідомлення про повернення стягувану виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», «у пред'явленому на виконання наказі зазначено лише прізвище та ініціали судді, котрий видав виконавчий документ».

Суд вважає, що підставами щодо винесення приватним виконавцем повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання є такими, що не відповідають вимогам закону, та порушують інтереси стягувача при виконанні рішення Господарського суду, з огляду на наступне.

Наказ Господарського суду № 22/477 виданий 17.01.2011 Господарським судом міста Києва, видавався судом у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції № 606-ХІУвід 21.04.1999 року, яка діяла на той час. Відповідно до вимог вищезазначеної статті у виконавчому документі зазначались такі його реквізити:

- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової

особи, що його видала;

- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

- резолютивна частина рішення;

- дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

- строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою.

Тобто, наказ № 22/477 виданий 17.01.2011 Господарським судом міста Києва на час його видачі відповідав усім вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підлягав примусовому виконанню.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, згідно з яким Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУвід 21.04.1999 втратив чинність.

Відповідно до положень статті 4 цього закону у виконавчому документі зазначаються:

- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

- дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

-строк пред'явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Тобто, відмовляючи стягувачу АТ «Дельта Банк» у відкритті виконавчого провадження, виконавцем у повідомленні зазначив, що в пред'явленому на виконання наказі зазначено лише прізвище та ініціали судді, котрий видав виконавчий документ. Проте, як встановлено судом, у виконавчому документі зазначені данні містяться, а також виконавцем не звернуто уваги на ч. 3 ст. 4 закону, де зазначено - виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.

Крім того, судом враховано ту обставину, що наказ № 22/477 видано судом, ще до вступу в силу Закону України «Про виконавче провадження» в редакції № 1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до статі 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною 3 статті 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно пункту 2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року. Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, а саме з 5 жовтня 2016 року. Тобто, до дня набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року діяли та застосовувались норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ, в тому числі в частині вимог щодо оформлення, реквізитів виконавчого документа.

У рішенні Конституційного суду України від 5 квітня 2001 року № З-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Цим же рішенням Конституційного суду України встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

У відповідності до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічна норма кореспондується в статті 341 ГПК України.

Таким чином, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.12.2018 відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» не правомірно.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно зі ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича по справі №22/477 у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича, щодо винесення повідомлення від 28.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, за наказом №22/477 від 17.01.2011.

Зобов'язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича, (01014, м. Київ, вул. Дмитрівська, 35В) скасувати повідомлення, щодо винесення повідомлення від 28.12.2018 від 28.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, за наказом №22/477 від 17.01.2011.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя І.І. Борисенко