ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2019 р. Справа№ 909/612/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Генеза»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.10.2018 (повний текст рішення складено 23.10.2018)

у справі № 909/612/18 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного підприємства «Генеза»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Станіславська торгова компанія»

про стягнення 65 558, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Генеза» (далі - ПП «Генеза», позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» (далі - ТОВ «Станіславська торгова компанія», відповідач) про стягнення 65 558,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № 04/07-11 від 07.11.2011 на сторожову охорону об'єкта № 1503-2П в частині здійснення оплати за отримані послуги в розмірі 21 987,55 грн., а також порушення порядку розірвання договору, в зв'язку із чим позивачем нараховано упущену вигоду в розмірі 38 296,00 грн. Крім цього, за здійснення відповідачем оплати по договору із простроченням, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню, 3% та інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 17.07.2018 по справі № 909/612/18 зазначену позовну заяву разом із доданими до неї документами на підставі ст. ст. 27, 29, 31, 234, 235 ГПК України передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі № 909/612/18 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Станіславська торгова компанія» на користь ПП «Генеза» 21 987,55 грн. основної заборгованості, 222, 70 грн. 3 % річних, 801, 00 грн. інфляційних втрат, 1187, 93 грн пені, 650, 40 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПП «Генеза» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 38 296,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права. Доводи апелянта зводяться до того, що відповідач не повідомив своєчасно позивача про розірвання Договору, як цього вимагають його умови, чим здійснив порушення Договору, що безпосередньо спричинило порушення прав позивача. Апелянт стверджував, що за звичайних умов Договір мав би діяти до 07.07.2018, а тому позивач одержував би кожного місяця 27 084, 00 грн. за надання послуг сторожової охорони, на які розраховував, якби відповідач належним чином виконував свої зобов'язання та не допустив дострокового розірвання Договору.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та заперечення до нього, в яких стверджував про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що в зв'язку з істотною зміною обставин, відповідач ініціював розірвання Договору, позивач не заперечував ані проти розірвання договору, ані проти процедури його розірвання, натомість без будь-яких зауважень та заперечень підписав акт про зняття об'єкту з охорони. Крім цього, відповідач вказував на не доведення позивачем складу цивільного правопорушення та вжиття всіх необхідних заходів щодо повернення заборгованості тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 07.01.2011 між ПП «Генеза» (позивачем, виконавцем за договором) та ТОВ «Станіславська торгова компанія» (відповідачем, замовником за договором) укладено Договір № 04/07-11 на сторожову охорону об'єкта (далі - Договір), за умовами п.п. 1.1 якого замовник передав, а виконавець прийняв під сторожову охорону «об'єкт» та/або його відокремлені приміщення (будівлі) (далі - «об'єкт»), тим самим взяв на себе обов'язки по підтриманню громадського порядку, організації пропускного режиму, охороні товарно-матеріальних цінностей, запобігання несанкціонованого вивозу (виносу) готової продукції і матеріальних цінностей, проникнення сторонніх осіб на територію об'єкта замовника ТзОВ «СТК» за адресою: вул. Бісочана, м. Івано-Франківськ завод «Агромаш ІФ» на умовах і в порядку, передбаченому Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору виконавець надає й інші послуги по сторожовій охороні власності, організації і здійсненні заходів економічної безпеки господарської діяльності замовника, якщо це обумовлено додатком, який стає невід'ємною частиною Договору після його підписання.

За змістом п. 3.1 Договору охорона об'єкту здійснюється одними цілодобовими постами сторожової охорони. Ціна (тариф) одного цілодобового поста сторожової охорони, яка складає вартість наданих послуг виконавцем за один місяць становить суму 8 500.00 грн. (без ПДВ).

Положеннями п. 3.4 Договору сторони погодили, що розрахунки за послуги сторожової охорони здійснюються замовником на умовах попередньої (авансової) оплати щомісячно до 05-го числа поточного місяця на підставі Договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Акт виконаних робіт підписується сторонами останнім днем кожного календарного місяця та останнім днем терміну дії Договору. Акт виконаних робіт вважається підписаним, якщо жодна із сторін Договору до останнього дня кожного календарного місяця та останнього дня терміну дії Договору не заявила обґрунтованих претензій щодо наданих послуг у письмовому вигляді (п. 3.5 Договору).

Договір згідно п. 8.1 набуває чинності з моменту його підписання і діє до 07 липня 2012 року. Якщо за 15 календарних днів до закінчення його строку дії жодна із сторін в письмовій формі не заявить про припинення відносин, Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік ( п. 8.1 Договору).

В подальшому сторонами було досягнуто згоди щодо пролонгації дії Договору шляхом підписання додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, 5.

Додатковою угодою № 5 від 01.07.2017 про внесення змін до Договору на сторожову охорону об'єкта № 04/07-11 від 07.07.2011 термін дії Договору було продовжено строком на один рік до 07.07.2018.

Крім цього, сторонами неодноразово змінювалась ціна Договору, що також було закріплено в підписаних додаткових угодах, копії яких наявні в матеріалах справи.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором про надання послуг згідно ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, встановлених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачем на виконання умов Договору надано відповідачу послуги з охорони, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт, копії яких долучено до матеріалів справи.

Вказані акти за весь період дії Договору з боку відповідача підписано та скріплено печаткою товариства без будь-яких зауважень та заперечень, крім акту № ОУ-0000005 здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо надання послуг охорони за травень в сумі 21 987,55 грн., заборгованість за яким позивач й просив стягнути в судовому порядку.

Про належне виконання позивачем зобов'язань за Договором свідчить також відсутність претензій та повідомлень відповідача про порушення позивачем умов Договору щодо порядку надання охоронних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в Договорі.

За змістом п. 3.4 Договору розрахунки за послуги сторожової охорони здійснюються замовником, на умовах попередньої (авансової) оплати, щомісячно до 5-го числа поточного місяця на підставі Договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. 193 ГПК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки доказів здійснення оплати за надані послуги з охорони у травні 2018 відповідачем не надано, господарський суд вірно зазначив, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду, строк виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань по Договору щодо здійснення оплати за послуги, надані у травні 2018 на суму 21 987,55 грн. є таким, що настав.

Заперечення відповідача щодо відсутності у нього заборгованості в зв'язку із неотриманням акту наданих послуг, не заслуговують на увагу, оскільки здійснення оплати по Договору, яка в свою чергу визначена, як передоплата та здійснюється до 5 числа поточного місяця, не залежить від підписання сторонами акту наданих послуг.

Крім цього, в матеріалах справи наявні докази направлення позивачем на юридичну адресу відповідача зазначеного акту наданих послуг за травень 2018 № ОУ-000005 та рахунку-фактуру № СФ-000005.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнав правомірними висновки місцевого суду щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 21 987,55 грн., які доведено позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1 583,91 грн. пені, 222,70 грн. 3% річних та 3 468,55 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом п. 3.6 Договору в разі порушення умов п. 3.1, 3.3, 3.4 Договору, замовник зобов'язався сплатити на користь виконавця пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, за кожний календарний день прострочення платежу.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, апеляційний суд дійшов висновку щодо правомірності висновків місцевого суду з приводу невірного розрахунку пені, здійсненого позивачем, з огляду на що за розрахунком суду вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 187,93 грн.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом п. п. 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 згаданої постанови пленуму).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат, місцевим господарським судом вірно встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню повністю в розмірі 222, 70 грн., а інфляційні втрати - частково в сумі 801,00 грн., відповідно в іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення 38 296,00 грн. упущеної вигоди.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За змістом ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 ЦК України кореспондує положенням ст. 74 ГПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Обґрунтовуючи наявність збитків, позивач наголошував на тому, що відповідачем порушено порядок розірвання договору, зокрема, не дотримано вимог п. 8.2 Договору щодо зобов'язання сторони, яка ініціює розірвання договору повідомити іншу сторону про таке розірвання в двохмісячний термін, відтак позивач має право на стягнення з відповідача упущеної вигоди у вигляді вартості наданих послуг за Договором за два місяці, що складає 38 296,00 грн.

Як встановлено матеріалами справи, 26.05.2018 ТОВ «Станіславська торгова компанія» звернулось до ПП «Генеза» з листом, в якому повідомило про припинення дії Договору з 26.05.2018, мотивуючи це тим, що об'єкт Договору, який передано позивачу для здійснення охорони, знаходиться на території ПрАТ «Аргомаш-ІФ», яке реалізувало (відчужило) об'єкти нерухомості, зокрема, й ті, в яких зберігались товарно-матеріальні цінності, що належать на праві власності відповідачу та охоронялись позивачем. Вказане майно переміщено на інше місце зберігання, відтак відпала необхідність у наданні охоронних послуг ПП «Генеза».

На підставі листа власника зазначених приміщень Договір було розірвано в односторонньому порядку в зв'язку зі зміною власника.

Враховуючи відсутність у відповідача правових підстав для розміщення об'єкту Договору в нежитлових приміщеннях, ТОВ «Станіславська торгова компанія» ініціювало розірвання Договору.

В свою чергу, за матеріалами справи на підставі акту про зняття об'єкту з охорони, підписаного сторонами 26.05.2018, об'єкт Договору було знято з охорони та зауважено, що станом на 26.05.2018 товарно-матеріальні цінності, які були передано під охорону позивачу відсутні в зв'язку з їх переміщенням на іншу адресу.

Договір про надання послуг на підставі ст. 907 ЦК України може бути розірвано, в тому числі шляхом односторонньої відмови від Договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

За змістом ст. 652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до п. 8.2 Договору сторона, яка ініціює розірвання договору, зобов'язана у письмовій формі попередити іншу сторону в 2-х місячний термін з обґрунтуванням причин розірвання договору.

З огляду на встановлені обставини справи та приписи чинного законодавства, судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі заяви відповідача щодо одностороннього припинення дії Договору, його було розірвано із порушенням умов Договору в частині повідомлення сторони в 2-х місячний термін про таке розірвання.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту наявних будь-яких заперечень позивача щодо як самого розірвання Договору, так і процедури здійснення розірвання Договору, натомість, позивачем підписано акт про зняття об'єкту з охорони без зауважень та заперечень, що в свою чергу свідчить про погодження позивачем розірвання Договору та унеможливлює завдання відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

З огляду на наведене та те, що позивачем погоджено розірвання Договору та не доведено належними та допустимими доказами завдання внаслідок винних дій відповідача збитків у заявленому до стягнення розмірі, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди в розмірі 38 296,00 грн.

Доводи апелянта (позивача) з приводу порушення судом вимог матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Генеза» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі № 909/612/18 - без змін.

Матеріали справи № 909/612/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.03.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук