ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 року Справа № 904/4565/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

позивача представник не зявився;

відповідача ОСОБА_1В, довіреність №33/016-юр від 27.12.2018, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ та Акціонерного товариства «Дніпроазот», м. Камянське Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 у справі №904/4565/18, ухвалене суддею Новіковою Р.Г., повне рішення складено 26.12.2018

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Акціонерного товариства «Дніпроазот», м. Камянське Дніпропетровської області

про стягнення пені 1208923,36 грн, інфляційних втрат 1 199508,09 грн та 3% річних 377437,27 грн

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Дніпроазот» (надалі відповідач) пені 1208923,36 грн, інфляційних втрат 1 199508,09 грн та 3% річних 377437,27 грн, витрат по сплаті судового збору за подання позову.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку Відповідача умов договору постачання природного газу №4778/1617-ТЕ-3 від 26.08.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 у справі №904/4565/18 (суддя Новікова Р.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Дніпроазот» на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 725354,01 грн, три відсотки річних в сумі 377437,27 грн грн, інфляційні втрати в сумі 1161489,23 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 41217,75 грн. У решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог у звязку з невчасною оплатою Відповідачем за отриманий природний газ, наявністю підстав для застосування норм ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення неустойки, та невірним розрахунком інфляційної складової.

Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині зменшення пені на 40%, часткової відмови в стягненні інфляційної складової та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню та інфляцію в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

- суд безпідставно зменшив розмір пені, не врахувавши те, що відповідач протягом року не сплачує за отриманий газ, при цьому відсутні виключні обставини для зменшення пені;

- суд не врахував майновий стан позивача та збільшення дебіторської заборгованості, що призводить до нестачі коштів у Позивача для закупівлі газу для забезпечення підприємств необхідним його обсягом та необхідності залучення позик;

- судом не враховані положення ст. 617 Цивільного кодексу України, ст. 218 Господарського кодексу України щодо підстав звільнення від відповідальності, доводи відповідача не мають ознак непереборної сили, не містять доказів вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення;

- суд також безпідставно здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, не врахувавши при цьому розяснення, викладені в листі Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997, Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 та висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №904/10242/17 щодо порядку розрахунку інфляційних втрат з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 у справі №904/4565/18.

Відповідач ОСОБА_2 товариство «Дніпроазот» також звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

- суд зробив невірний висновок, що позовні вимоги підтверджені матеріалами справи, не надавши мотивованої оцінки аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, не навів мотивів відхилення доводів відповідача;

- суд не взяв до уваги обєктивні причини несвоєчасної оплати відповідачем за поставлений природний газ, а саме невиконання зобовязань по оплаті теплопостачання населенням та теплопостачальними організаціями, та те, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення у вигляді порушення строку оплати природного газу;

- задовольнивши лише частково клопотання відповідача про зменшення нарахованої пені, суд не врахував, що природний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення населенню та відповідач не може впливати на стан розрахунків населення за надані послуги, частина категорії населення користується пільгами та субсидіями, які несвоєчасно відшкодовуються із державного бюджету;

- також судом не враховано скрутний фінансовий стан підприємства, призупинення роботи в структурних підрозділах, простій підприємства та арешт коштів і майна підприємства може призвести до негативних наслідків, зокрема повного зупинення виробничої та господарської діяльності, порушення зобовязань відповідача перед містом Камянське, зупинення соціально-економічних програм, дефіциту знезаражувальних реагентів на ринку України.

Ухвалою суду від 24.01.2019 апеляційна скарга відповідача прийнята до сумісного розгляду з апеляційною скаргою позивача.

У судовому засіданні 20.02.2019 повноважні представники сторін підтримали доводи своїх апеляційних скарг.

Відповідач надав відзив на апеляцію позивача, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував з аналогічних підстав, що викладені ним в його апеляційній скарзі.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 18.03.2019.

Повноважний представник позивача у судове засідання 18.03.2019 не зявився, надіслав заяву про відкладення розгляду справи в звязку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

З огляду на те, що строк розгляду апеляційної скарги є майже вичерпаним, та положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів відмовила в задоволенні цього клопотання.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та ОСОБА_2 товариством "Дніпроазот", як споживачем, було укладено договір постачання природного газу №4778/1617-ТЕ-3 від 26.08.2016р. (надалі договір) на наступних умовах:

- постачальник зобовязується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобовязується оплатити його на умовах цього договору; природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.п.1.1, 1.2 договору);

- постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016р. по 31 березня 2017р. (включно) природний газ обсягом до 6077,000 тис куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м):

- жовтень в обсязі 181; листопад в обсязі 906; грудень в обсязі 1224; січень в обсязі 1720; лютий в обсязі 1095; березень 951 (п. 2.1. договору).

В подальшому обсяги постачання природного газу були змінені Додатковою угодою №6 від 31.03.2017р. та викладено пункт 2.1. договору в наступній редакції: постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016р. по 31 березня 2017р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 6942,128 тис куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м):

- жовтень в обсязі 383,433; листопад в обсязі 1207,841; грудень в обсязі 1549,329; січень в обсязі 1809,728; лютий в обсязі 1391,479; березень - 600,318.

- ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) -20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн; загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.2, 5.4 договору);

- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору (зі змінами внесеними додатковою угодою №2 від 23.01.2017р.) укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (п. 6.1. договору);

- у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20 (п. 8.2. договору);

- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив протягом періоду з жовтня 2016р. по березень 2017р. включно, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 41169595,90 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2016р. на суму 2273911,07 грн, від 30.11.2016р. на суму 7162980,26 грн, від 31.12.2016р. на суму 9188140,70 грн, від 31.01.2017р. на суму 10732410,94 грн, від 28.02.2017р. на суму 8252027,06 грн, від 31.03.2017р. на суму 3560125,87 грн (а.с. 35-40 т.1). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Вартість природного газу відповідачем сплачена в повному обсязі, що визнається сторонами, втім, оплата була здійснена з порушенням умов договору щодо строків оплати, та в звязку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення пені в сумі 1208923,36 грн за загальний період прострочення з 28.02.2017 року по 16.11.2017 року (з урахуванням часткових оплат), 3% річних 377437,27 грн за загальний період прострочення з 26.11.2016 року по 21.12.2017 року (з урахуванням часткових оплат) та інфляційні втрати 1199508,09 грн за загальний період з грудня 2016 року по листопад 2017 року (з урахуванням часткових оплат).

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Так, за змістом статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши наданий Позивачем розрахунок суми пені за період з 28.02.2017 року по 16.11.2017 року в сумі 1208923,36 грн, апеляційний суд вважає його правильним, а позовні вимоги в цій частині правомірними.

В суді першої інстанції Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення суми пені на 80% від заявленої, яке суд задовольнив частково зменшивши пеню на 40% та стягнув її в сумі 725 354,01 грн.

З вказаним рішенням не погоджується як позивач, вважаючи, що суд безпідставно зменшив пеню, так і відповідач, який вважає, що суд не врахував всі його доводи, та повинен був повністю задовольнити його клопотання про зменшення пені на 80%

В силу приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Клопотання відповідача обґрунтоване скрутним фінансовим становищем підприємства, дебіторською заборгованістю споживачів фізичних та юридичних осіб.

На підтвердження свого клопотання відповідачем надано ліцензію серії АЕ №1445 від 11.08.2011р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка надає право Акціонерному товариству «Дніпразот» на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, наказ №655 від 15.06.2018р. та акт від 15.06.2018р. Акціонерного товариства «Дніпразот» про простій в структурних підрозділах підприємства відповідача (а.с.35-40), договір №646/16-17 від 26.09.2016р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді для потреб населення, спільні протоколі рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №131 від 16.01.2017р., №829 від 10.02.2017р., №2197 від 14.04.2017р., №3007 від 29.06.2017р., акти звіряння розрахунків, зведені дані-реєстри по погашенню заборгованості по пільгах та субсидіях населенню, договір №91/332-в від 08.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків, банківські виписки по рахунках Акціонерного товариства «Дніпразот» (а.с.57-94).

Крім того, на підтвердження наявності дебіторської заборгованості відповідачем надано до матеріалів справи акти звірки, які підписані з підприємствами боржниками, ухвали Господарського суду Чернігівської області від 28.07.2016р., від 29.09.2016р., та від 24.07.2018р. у справі №927/640/16 (а.с.53-55, 64,68,73-77) про порушення справи про банкрутство зва ініціативою відповідача відносно теплопостачальної організації.

Здійснивши аналіз доводів відповідача та наданих ним доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що збиткова господарська діяльність боржника в частині надання послуг з теплопостачання значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов'язань категорією населення за отримані послуги з централізованого опалення, наявність такої заборгованості не залежить від нього, неналежним виконанням зобов'язань з боку споживачів послуг боржника, а також наявністю категорії населення у місті Камянське, які користуються пільгами та субсидіями.

Крім того судом вірно зазначено, що крім заявленої суми пені, позивачем застосовано до відповідача такий вид відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, відтак суд вважав можливим зменшити розмір стягуваної суми пені на 40%.

Дослідивши матеріали справи та врахувавши, що основний борг був погашений повністю, плата за спожитий природний газ залежала від сплати за опалення та гарячу воду населенням, які мають заборгованість, оскільки предметом договору є постачання газу виключно для виробництва теплової енергії для потреб населення; апеляційний суд вважає правомірним, обґрунтованим та таким, що зроблений з дотриманням інтересів сторін висновок суду першої інстанції щодо зменшення суми неустойки на 40% та стягнення з Відповідача пені відповідно у сумі 725354,01 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за загальний період прострочення з 26.11.2016 року по 21.12.2017 року (з урахуванням часткових оплат) становлять 377437,27 грн, вірно розраховані позивачем та суд правомірно задовольнив вимоги в цій частині в повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення інфляційної складової суд першої інстанції не погодився із розрахунком позивача, здійснив власний розрахунок, відповідно до якого інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції за загальний період з грудня 2016 року по листопад 2017 року (з урахуванням часткових оплат) визначив у сумі 1 161 489,23 грн. Щодо суми інфляційних 38018,86 грн в позові відмовив.

При цьому суд встановив, що позивачем нараховано індекс інфляції на суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції попереднього місяця, та зазначив, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Таким чином, базою (основою) для нарахування інфляційних втрат, згідно з вимогами наведених норм, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки як вбачається із розрахунку позивача при частковій оплаті заборгованості індекс інфляції був ним нарахований не на зменшену суму боргу, а до зменшеної суми боргу ним додавалася сума інфляційної складової, яка була розрахована на попередню суму боргу (тобто більшу суму) і таким чином була обчислена інфляційна складова за інші періоди.

Апелянт вірно зазначає про послідовність застосування індексу інфляції щодо суми боргу, втім ним не враховується те, що сума боргу поступово зменшувалася із кожною частковою сплатою та до конкретної суми боргу повинен застосовуватися сукупний індекс інфляції за весь час прострочення саме щодо цієї частини боргу.

За таких обставин є вірним розрахунок інфляційної складової, що зроблений судом, та вимоги в цій частині правомірно задоволені судом першої інстанції частково в сумі 1 161 489,23 грн.

Заперечення апелянта ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з приводу не зясування всіх обставин справи та неправомірного застосування судом норм ст. 233 Господарського кодексу України апеляційним судом відхиляються, бо, по-перше, наявність збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання зобовязання Відповідачем скаржником не доведена, а по-друге, обставини, які визначені законодавцем та мають бути взяті судом до уваги відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, вивчаються у їх сукупності. Позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів щодо тих обставин, на які він посилається, та які повинен був врахувати суд, вирішуючи питання зменшення неустойки.

Доводи апеляційної скарги АТ «Дніпроазот» колегією суддів відхиляються з тих підстав, що суд першої інстанції врахував всі обставини, на які посилався відповідач в клопотанні про зменшення пені, а також врахував значний період прострочення виконання зобовязання щодо сплати основного боргу, інтереси обох сторін, та зменшив розмір пені співрозмірно.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відтак, підстави для скасування або зміни цього рішення, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, відсутні. Доводи апелянтів не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ та Акціонерного товариства «Дніпроазот», м. Камянське Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 у справі №904/4565/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2018 у справі №904/4565/18 залишити без змін.

Судові витрати, повязані з розглядом даної апеляційної скарги, покласти на апелянтів - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ОСОБА_2 товариство «Дніпроазот».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 20.03.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна