РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2019Справа № 910/324/19

Суддя господарського суду міста Києва Удалова О.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом фізичної особи - підприємця Богослови Світлани Миколаївни (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1)

до публічного акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4; код 14361575)

про стягнення 7 783,77 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Богослова Світлана Миколаївна (далі - позивача) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (далі - відповідач) про стягнення 7 783,77 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014, яке встановлено рішенням Саксаганського районного суду міста Кривій Ріг від 07.08.2018 у справі № 214/4984/17.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.01.2019 відкрито провадження у справі № 910/324/19 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, ухвала суду від 10.01.2019, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 600, отримана позивачем - 19.01.2019, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 619, відповідач отримав ухвалу суду 15.01.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

23.06.2014 між фізичною особою - підприємцем Богословою Світланою Миколаївною (позивач, орендодавець за договором) та публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (відповідач, орендар) був укладений договір оренди нежилого приміщення № 1/1 (далі - договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору та Акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 23.06.2014 (додаток № 1), орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення) за адресою: м. Кривий Ріг, просп. Гагаріна, 25, прим. 41, загальною площею 88,6 кв. м., що належить орендодавцеві на праві приватної власності.

Пунктом 1.3 договору визначено, що об'єкт оренди передається в оренду з метою розміщення відділення (філії) орендаря.

Згідно з п. 2.1. договору передача об'єкту оренди орендареві відбувається в строк, визначений п. 4.2.1. цього договору та підтверджується Актом прийому-передачі в оренду об'єкта оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Термін оренди об'єкту оренди встановлюється на 2 роки 11 місяців 8 днів: з 23.06.2014 р. по 31.05.2017 р. включно (пункт 10.1 Договору);

Відповідно до п. 10.2 договору, останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками їх печаток та діє відповідно до терміну оренди об'єкту оренди протягом строку, визначеного в пункті 10.1 Договору, однак у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Доказів припинення правовідносин сторін по договору суду не надано, договір у встановленому порядку не визнано недійсним та не розірвано, отже, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами п.п. 5.2.2 договору передбачено, що орендар зобов'язаний вчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, встановлену договором, та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору.

Зокрема, за умовами п. 6.5 договору, орендар на весь термін оренди укладає договори з комунальними та експлуатаційними організаціями та несе повну відповідальність за своєчасність оплати комунальних послуг, які надані зазначеними підприємствами. Під оплатою комунальних послуг розуміється вартість спожитої орендарем тепло- та електроенергії, газу (за наявності), води, каналізації, а також вартість усіх експлуатаційних витрат (прибирання території загального користування, вивіз сміття).

До моменту переоформлення цих договорів орендар компенсує вартість спожитих комунальних послуг орендодавцю на підстав виставлених рахунків та документів (засвідчених копій документів), які підтверджують сплату даних витрат орендодавцем (п. 6.6 договору).

Відповідно до п. 6.8 договору, обов'язок по сплаті експлуатаційних витрат покладено на орендаря з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі об'єкта оренди орендарю і припиняється з дня підписання Акту прийому-передачі об'єкта оренди орендодавцю.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 7 783,77 грн. збитків, завданих невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що внаслідок невиконання відповідачем обов'язку зі сплати комунальних послуг, укладення договорів безпосередньо між ним та експлуатуючими організаціями, виробниками послуг, рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 07.08.2018 у справі № 214/4984/17 з позивача, як власника нежитлового приміщення № 41, що розташоване на першому поверсі чотирьох поверхового житлового будинку № 25 по просп. Гагаріна, м. Кривий Ріг, на користь ТОВ «Житлосервіс-КР», як управителя будинку та суб'єкта господарювання, що надає житлово-комунальні послуги населенню, стягнуто заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 01.12.2014 по 01.03.2017, а саме: 4 350,46 грн. боргу за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, 738,17 грн. інфляційних втрат, 142,98 грн. 3% річних, 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору, також у зв'язку із виконанням рішення суду у виконавчому провадженні позивачем понесено додатково витрати у сумі 683,16 грн. виконавчого збору та 269,00 грн. витрат на виконавче провадження. Вказані витрати позивач просить стягнути з відповідача в якості збитків, всього у розмірі 7 783,77 грн. в порядку ст.ст. 224, 225 ГК України, оскільки відповідач у спірний період був орендарем та на останнього покладався обов'язок зі сплати комунальних послуг.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Внаслідок укладення договору оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами п. 5.2.2 договору оренди визначено зобов'язання орендаря вчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, встановлену цим договором та плату за комунальні послуги відповідно до умов цього договору.

Як вже зазначалось судом, орендар був зобов'язаний укласти договори з комунальними та експлуатаційними організаціями та на нього покладено повну відповідальність за своєчасність оплати комунальних послуг, які надані зазначеними підприємствами. Під оплатою комунальних послуг розуміється вартість спожитої орендарем тепло- та електроенергії, газу (за наявності), води, каналізації, а також вартість усіх експлуатаційних витрат (прибирання території загального користування, вивіз сміття).

Згідно п. 6.6 договору було визначено, що до моменту переоформлення цих договорів орендар компенсує вартість спожитих комунальних послуг орендодавцю на підстав виставлених рахунків та документів (засвідчених копій документів), які підтверджують сплату даних витрат орендодавцем.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Під збитками розуміються: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України, передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З наведеного випливає, що збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником; розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 07.08.2018 у справі № 214/4984/17, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.11.2018 та набрало законної сили, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до Богослової Світлани Миколаївни про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задоволено, присуджено до стягнення заборгованість за період з 01.12.2014 року по 01.03.2017 року за послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» в розмірі 4 350,46 грн., 738,17 грн. інфляційних втрат, 142,98 грн. 3% річних, судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням суду у вказаній справі встановлено факт невиконання Богословою С.М., як власником нежитлового приміщення 41 в будинку 25 по пр. Гагаріна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області загальною площею 88,6 кв.м., обов'язків по своєчасному внесенню плати за надані житлово-комунальні послуги належним чином, зазначено, що відсутність укладеного між відповідачем та ТОВ «Жилосервіс-КР» договору про надання житлово-комунальних послуг, не тягне за собою недійсність відносин по фактичному наданню таких послуг та не звільняє відповідача від обов'язку внесення оплати за надані їй та спожиті послуги.

Також слід зауважити, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.11.2018 у справі № 214/4984/17 було надано оцінку обставинам справи щодо стягнення заборгованості з Богослової С.М., як з фізичної особи, та зазначено, що використання відповідачем зазначеного нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності не впливає на правовий статут її, як власника майна, яке набуте нею як фізичною особою.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, судове рішення у справі № 214/4984/17, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд встановив наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: порушення відповідачем договірних зобов'язань, передбачених пп. 6.5-6.6 договору, безпосереднього причинного зв'язку між збитками і протиправною поведінкою, вини відповідача, вираженої у несплачених відповідачем спожитих комунальних послуг у орендованому приміщенні за період з 01.12.2014 по 01.03.2017, у зв'язку з чим позивач, як власник орендованого майна, поніс перед виробником комунальних послуг на спірну суму.

Факт сплати позивачем заявленої суми 7 783,77 грн. в рахунок виконання рішення суду у справі № 214/4984/17, а отже, понесення збитків підтверджується матеріалами справи.

Розмір понесених збитків позивачем розраховано як сума присудженого до стягнення за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.08.2018 у справі № 214/4984/17 боргу в сумі 4 350,46 грн., 738,17 грн. інфляційних втрат, 142,98 грн. 3% річних, 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору, також 683,16 грн. виконавчого збору та 269,00 грн. витрат на виконавче провадження визнається судом обґрунтованим.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з положеннями ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідач не довів відсутність своєї вини у завданих збитках, наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за понесені позивачем збитки у заявленому розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4; код 14361575) на користь фізичної особи-підприємця Богослови Світлани Миколаївни (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) 7 783 (сім тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 77 коп. збитків, 1 921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.03.2019.

Суддя О.Г. Удалова