ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року

м. Одеса

Справа № 923/887/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Поліщук Л.В., Мишкіної М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 12.11.2018, прийняте суддею Закуріним М.К., м. Херсон,

у справі №923/887/18

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідача: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

про стягнення 4280,41 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі – ДП “АМПУ”) звернулось з позовом до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (далі – ДП “ХМТП”) про стягнення з останнього на користь позивача 4280,41 грн, з яких: 3454,08 грн - основний борг, 539,22 грн - пеня, 93,12 грн - 3% річних, 193,99 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 16.10.2018 відкрито провадження у справі №923/887/18.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 12.11.2018 у справі №923/887/18 (суддя Закурін М.К.) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ДП “ХМТП” на користь ДП “АМПУ” 1975,74 грн основної заборгованості, 53,26 грн 3% річних, 150,61 грн інфляційних втрат та 897,21 грн компенсації по сплаті судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016, проте врахував, що калькуляція, затверджена позивачем у 2016 році, розрахована на загальну площу будівлі, а не на орендовану. Крім того, нарахування відповідачу пені є неправомірним, оскільки здійснено позивачем поза межами визначеного законодавством шестимісячного строку її можливого нарахування.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП “АМПУ” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 12.11.2018 у справі №923/887/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1478,34 грн основної заборгованості, 539,22 грн пені, 43,38 грн інфляційних втрат, 39,86 грн 3% річних та 864,79 грн витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити повністю, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо зазначення в калькуляції, затвердженій позивачем у 2016 році, витрат на загальну площу будівлі, а не на орендовану, оскільки зі змісту останньої вбачається, що загальноексплуатаційні витрати та послуги СЕС залишились незмінними, що було б неможливим у разі розрахунку вартості витрат на загальну площу приміщення. Зазначене зумовило неправомірний перерахунок судом першої інстанції суми основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевим господарським судом не враховано положення пункту 2.3 договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 та, як наслідок, неправильно визначено період нарахування пені, оскільки остання повинна розраховуватися за період з 15.11.2017 по 15.05.2018.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною десятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 1762 грн (стаття 7 Закону України “Про державний бюджет України на 2018 рік”).

Враховуючи викладене та з огляду на ціну позову у даній справі (4280,41 грн), перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою ДП “АМПУ” ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Мишкіної М.А. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відзиві на апеляційну скаргу №18-11/12/34 від 22.01.2019 (вх.№1458/18/Д1 від 25.01.2019) ДП “ХМТП” зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін. Зокрема, відповідач наголошує на тому, що акти наданих послуг надіслані останньому позивачем разом з листом №26-05-04-25/252 від 06.08.2018, а тому нарахування позивачем пені за визначений ним період є неправомірним. Крім того, відповідач зазначає, що ДП “АМПУ” неправомірно нараховано суми основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат з розрахунку вартості витрат усієї будівлі, у якій розташовані орендовані приміщення.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у визначеному складі суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 20.04.2016 між ДП “АМПУ” (“Балансоутримувач”) та ДП “ХМТП” (“Орендар”) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №5АР/55-П-ХЕФ-16 (далі – договір №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016), відповідно до пункту 1.1 якого Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 70,64 кв.м, розташованих в одноповерховій будівлі чайної з виконробською, що перебуває на балансі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України”, за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, 4, утримання прибудинкової території та місць загального користування, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на надання/виконання послуг та робіт, а також витратах, пов’язаних зі споживанням комунальних послуг, а саме: електроенергії, води питної якості та наданням послуг з водовідведення з доочисткою стічних вод у орендованих приміщеннях, пропорційно до займаної ними площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг/робіт, наданих/виконаних Балансоутримувачем за цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 загальна ціна договору орієнтовно становить 70977,60 грн з урахуванням ПДВ 20 % на рік та складається з відшкодування вартості: споживання електроенергії, що орієнтовно становить 70000 грн з урахуванням ПДВ 20% та складає приблизно 35000 кВт/год; споживання води питної якості, що орієнтовно становить 212 грн з урахуванням ПДВ 20 % та складає приблизно 40 куб.м; водовідведення з доочисткою стічних вод, що орієнтовно становить 313 грн з урахуванням ПДВ 20 % та складає приблизно 40 куб.м; витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території – 452,6 грн, з урахуванням ПДВ 20 %. Але у будь-якому разі загальна сума договору не може бути меншою, ніж сума за фактично спожиті послуги відповідно до актів наданих послуг (виконаних робіт).

В силу пункту 2.2 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 розрахунок відшкодування витрат, пов’язаних з утриманням приміщень загальною площею 70,64 кв.м та зі споживанням Орендарем питної води, електричної енергії, послуг з водовідведення з доочищенням стічних вод орендованих приміщень, здійснюється на підставі розрахунку Балансоутримувача, який обчислюється у відповідності до показників лічильників, а у разі відсутності лічильників – згідно їх пропорційного розподілу між Балансоутримувачем та Орендарем відповідно до площ приміщень або кількості людей відповідно до існуючого енергоспоживання обладнання сторін.

Остаточний розрахунок за надані послуги Орендар здійснює протягом 3 банківських днів після підписання сторонами акту наданих послуг (виконаних робіт) на підставі рахунку (рахунку-фактури) Балансоутримувача (пункт 2.3 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016).

Відповідно до пункту 2.4 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 Орендар зобов’язаний підписати акт наданих послуг (виконаних робіт) протягом 5 робочих днів з моменту отримання цього акту від Балансоутримувача або надати мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг (виконаних робіт).

Згідно з підпунктами 3.1.3, 3.1.5 пункту 3.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 Балансоутримувач зобов’язується своєчасно надавати рахунки (рахунки-фактури) та акти наданих послуг (виконаних робіт) Орендарю; оформляти щомісячно та передавати на підпис Орендарю акти наданих послуг (виконаних робіт).

За умовами підпунктів 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 Балансоутримувач зобов’язується забезпечити інформування Орендаря про зміни витрат на утримання приміщень, а також тарифів на послуги, та письмово повідомити Орендаря у разі зміни тарифів на послуги.

Відповідно до підпункту 3.2.3 пункту 3.2 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 Орендар зобов’язується вносити плату на рахунок Балансоутримувача будівлі за обслуговування приміщень, за споживання комунальних послуг, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщень. Оплата за поточний місяць повинна здійснюватись до 15 числа кожного поточного місяця згідно з наданими Балансоутримувачем рахунками (рахунками-фактурами) з подальшим їх перерахунком у наступному місяці відповідно до актів наданих послуг (виконаних робіт) з урахуванням фактично наданих послуг.

Орендар зобов’язується прийняти надані Балансоутримувачем послуги по акту наданих послуг (виконаних робіт) та сплачувати рахунки Балансоутримувача у повному обсязі в строки, визначені в даному договорі (підпункти 3.2.6, 3.2.7 пункту 3.2 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016).

В силу підпункту 4.1.2 пункту 4.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 Балансоутримувач має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість по платежах, що наведені в пункті 2.1 даного договору.

Згідно з пунктом 5.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов’язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до пункту 5.4 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 за прострочення оплати наданих по даному договору послуг Балансоутримувач має право стягнути з Орендаря пеню від неоплаченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості наданих послуг за кожний день прострочення.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016, а в частині взаєморозрахунків – до повного виконання сторонами зобов’язань по даному договору. Відповідно до частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України сторони дійшли згоди, що умови даного договору застосовуються до відносин, які виникли між ними до набрання даним договором чинності, а саме: з 01.01.2016. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункти 7.1, 7.2 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016).

Відповідно до калькуляції вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна, розташованого на першому поверсі будівлі чайної з виконробською, на 2016 рік б/н та б/д, затвердженої позивачем у 2015 році, вартість витрат на утримання приміщення площею 70,64 кв.м складає 377,17 грн на рік без ПДВ.

Наказом начальника Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” №303 від 19.09.2016 затверджено нову калькуляцію вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна, розташованого на першому поверсі будівлі чайної з виконробською, на 2016 рік б/н та б/д, відповідно до якої вартість витрат на утримання приміщення площею 70,64 кв.м складає 959,47 грн на місяць без ПДВ.

На виконання підпунктів 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 позивач надіслав відповідачу лист №26-19-06/74 від 24.10.2016, в якому повідомив останнього про зміну вартості утримання орендованого майна на 959,47 грн на місяць без ПДВ, починаючи з 01.10.2016.

Зазначений лист №26-19-06/74 від 24.10.2016 отриманий відповідачем 26.10.2016, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції останнього, проставлений на даному листі.

У листах №26-19-06/79 від 08.06.2017 та №26-19-06/109 від 01.09.2017, до якого додавались дублікати несплачених рахунків за 2016 рік, позивач просив відповідача погасити існуючу заборгованість та повернути підписані додаткові угоди та договори.

Вказані листи отримані відповідачем 17.06.2017 та 04.09.2017 відповідно, що підтверджується штампами вхідної кореспонденції останнього, проставленими на цих листах.

З метою спонукання до оплати заборгованості за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 ДП “АМПУ” направило на адресу ДП “ХМТП” претензію №26-03-14/31 від 08.11.2017, до якої позивачем додано рахунки №849 від 26.10.2016, №2032 від 30.11.2016, №2661 від 19.12.2016 та копії вищезазначених листів про необхідність погашення заборгованості.

Відповідач надав позивачу відповідь на претензію №18-23/390 від 17.11.2017, у якій зазначив про те, що надходження до ДП “ХМТП” від ДП “АМПУ” листів-повідомлень щодо зміни розміру оплати не є підставою для сплати рахунків за новими тарифами, оскільки між сторонами не укладено відповідної додаткової угоди, яка передбачала би збільшення розміру оплати. Крім того, ДП “АМПУ” не надало відповідачу обґрунтованих розрахунків (калькуляцій) підвищення вартості утримання орендованих приміщень, тому ДП “ХМТП” не має підстав для задоволення претензії №26-03-14/31 від 08.11.2017.

Листом №26-19-06/142 від 27.11.2017 позивач повідомив відповідача про те, що у грудні 2016 року останньому було направлено на підписання додаткову угоду до договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016, якою передбачено зміну тарифів, проте вказана додаткова угода не була підписана. Крім того, у даному листі позивач також зазначив про те, що зміна тарифів відбулась у зв’язку з необхідністю включення до складу калькуляції амортизаційних витрат.

17.05.2018 ДП “АМПУ” в черговий раз звернулось до ДП “ХМТП” з листом №26-01-01.02-4/121, у якому просило терміново погасити існуючу заборгованість за низкою договорів, зокрема, і за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016.

Крім того, разом з листом №26-05-04-25/252 від 06.08.2018 позивач направив відповідачу рахунки та акти виконаних робіт за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016, а саме: рахунки №849 від 26.10.2016, №2032 від 30.11.2016, №2661 від 19.12.2016 та акти виконаних робіт №801 від 26.10.2018, №1810 від 30.11.2016, №2372 від 19.12.2016.

Зазначений лист отримано відповідачем 07.09.2018, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції останнього, проставленим на даному листі.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 4280,41 грн, з яких: 3454,08 грн - основний борг, 539,22 грн - пеня, 93,12 грн - 3% річних, 193,99 грн - інфляційні втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 в частині своєчасного відшкодування витрат, пов’язаних з утриманням орендованого майна. Між тим, суд першої інстанції зауважив, що калькуляція, затверджена позивачем у 2016 році, розрахована на загальну площу будівлі, а не на орендовану, при цьому нарахування відповідачу пені є неправомірним, оскільки здійснене позивачем поза межами визначеного законодавством шестимісячного строку її можливого нарахування.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов'язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторонами у пункті 2.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 визначена загальна орієнтовна ціна договору – 70977,60 грн з урахуванням ПДВ, яка складається з відшкодування вартості: споживання електроенергії, що орієнтовно становить 70000 грн з урахуванням ПДВ; споживання води питної якості, що орієнтовно становить 212 грн; водовідведення з доочисткою стічних вод, що орієнтовно становить 313 грн; витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території – 452,6 грн, з урахуванням 20% ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена вартість витрат на утримання орендованих нежитлових приміщень та прибудинкової території визначалась з урахуванням затвердженої начальником ДП “АМПУ” у 2015 році калькуляції вартості витрат на 2016 рік.

У підпунктах 3.1.2, 3.1.4 пункту 3.1 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 передбачений обов’язок Балансоутримувача інформувати Орендаря про зміни витрат на утримання приміщень, а також тарифів на послуги, письмово повідомити Орендаря у разі зміни тарифів на послуги, що і було зроблено позивачем, про що свідчить направлений на адресу відповідача лист №26-19-06/74 від 24.10.2016.

Зміна вартості витрат на утримання орендованого майна була обумовлена затвердженням начальником ДП “АМПУ” у 2016 році нової калькуляції вартості таких витрат на 2016 рік.

Колегія суддів зауважує, що калькуляція вартості витрат на утримання орендованого нерухомого майна, розташованого на першому поверсі будівлі чайної з виконробською, на 2016 рік б/н та б/д, затвердженої наказом начальника Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” у 2016 році, розроблена з урахуванням площі орендованого майна, а не загальної площі будівлі, про що свідчить сама назва даної калькуляції, а також той факт, що вартість загальноексплуатаційних витрат та витрат на послуги СЕС залишилась незмінною порівняно з калькуляцією, затвердженою у 2015 році, що об’єктивно не могло би бути можливим у разі проведення розрахунку на площу всієї будівлі.

При цьому зазначення в калькуляції загальної площі будівлі носить суто інформативний характер та не впливає на розрахунок суми витрат на утримання орендованого майна. За таких обставин висновок місцевого господарського суду про те, що відсоток площі орендованого приміщення по відношенню до загальної площі будівлі складає 57,20% та, відповідно, задоволенню підлягають лише 57,20% від заявленої позивачем суми основної заборгованості, є помилковим.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Умовами договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 передбачено, що Орендар зобов’язаний підписати акт наданих послуг (виконаних робіт), а остаточний розрахунок за надані послуги Орендар здійснює протягом 3 банківських днів після підписання сторонами акту наданих послуг (виконаних робіт) на підставі рахунку (рахунку-фактури) Балансоутримувача (пункти 2.3, 2.4 вказаного договору).

З матеріалів справи вбачається, що акти виконаних робіт за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016, а саме: акти №801 від 26.10.2018, №1810 від 30.11.2016, №2372 від 19.12.2016, отримані відповідачем 07.09.2018 разом з листом позивача №26-05-04-25/252 від 06.08.2018. Доказів отримання відповідачем цих актів раніше зазначеної дати матеріали справи не містять. Відтак остаточний розрахунок ДП “ХМТП” за умовами зазначеного договору повинно було здійснити протягом 3 банківських днів, тобто в строк до 12.09.2018 включно.

Отже, прострочення виконання зобов’язання з відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна за жовтень-грудень місяці 2016 року виникло з 13.09.2018.

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи скаржника про те, що відповідач у відповіді на претензію №18-23/390 від 17.11.2017 підтвердив отримання від позивача актів виконаних робіт за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016, оскільки будь-які твердження про отримання вказаних актів у даній відповіді відсутні. Крім того, до претензії №26-03-14/31 від 08.11.2017 акти виконаних робіт позивачем не додавались, що, в свою чергу, унеможливлювало їх отримання відповідачем разом з даною претензією.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також зазначає, що невиконання грошового зобов’язання правильно кваліфіковане судом як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов’язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Згідно з приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 5.4 договору №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 за прострочення оплати наданих по даному договору послуг Балансоутримувач має право стягнути з Орендаря пеню від неоплаченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості наданих послуг за кожний день прострочення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 539,22 грн за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 за період з 15.11.2017 по 15.05.2018, між тим, колегією суддів встановлено, що прострочення виконання зобов’язання виникло лише з 13.09.2018, тобто з часу, який не охоплюється розрахунком пені, здійсненим позивачем, а тому підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення суми пені відсутні.

При цьому, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зауважує, що відмова у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у даній справі не позбавляє позивача права здійснити розрахунок пені за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 за належний період часу та заявити вимоги про її стягнення з відповідача у іншому провадженні.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62– 97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62– 97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.

Позивачем за несвоєчасне проведення розрахунків за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 заявлено до стягнення 193,99 грн інфляційних втрат, нарахованих за жовтень 2016 року – вересень 2018 року, та 93,12 грн 3% річних, нарахованих за період з 15.11.2017 по 08.10.2018.

Між тим, колегією суддів встановлено, що прострочення виконання зобов’язання за договором №5АР/55-П-ХЕФ-16 від 20.04.2016 виникло з 13.09.2018, а тому існують правові підстави для стягнення інфляційних втрат за вересень місяць 2018 року та 3% річних за період з 13.09.2018 по 08.10.2018.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов’язання, повинен сплатити позивачу 65,63 грн інфляційних втрат, нарахованих за вересень місяць 2018 року, оскільки прострочення виконання зобов’язання виникло до 15 числа місяця, в якому зобов’язання мало бути виконано, а також 7,10 грн 3% річних за період з 13.09.2018 по 08.10.2018 (3454,08 грн х 3% х 25 днів : 365 днів = 7,10 грн).

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 12.11.2018 у справі №923/887/18 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи, а тому підлягає зміні в частині суми стягнення.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 12.11.2018 у справі №923/887/18 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" 1975,74 грн основної заборгованості, 53,26 грн 3% річних, 150,61 грн інфляційних втрат та 897,21 грн витрат по сплаті судового збору – змінити, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 539,22 грн пені – залишити без змін, виклавши пункт 2 його резолютивної частини в наступній редакції:

„2. Стягнути з Державного підприємства “Херсонський морський торгівельний порт” на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” 3454,08 грн основної заборгованості, 7,10 грн 3% річних, 65,63 грн інфляційних втрат та 1444,84 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви".

Стягнути з Державного підприємства “Херсонський морський торгівельний порт” на користь Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” в особі Херсонської філії Державного підприємства “Адміністрація морських портів України” 2167,26 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2019.

Головуючий суддя                                                                      С.В. Таран

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                          М.А. Мишкіна