ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.03.2019 Справа № 910/1141/19

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.,

представника позивача - не прибув

представника відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сумах у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №910/1141/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київлайн» (03113, м. Київ, пр-т. Перемоги, 68/1, оф.108; ід. код 36947469)

до Фізичної особи-підприємця Дубченка Михайла Вікторовича (АДРЕСА_2; ід. номер НОМЕР_1)

про стягнення 24790,36 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулось ТОВ «Київлайн» з позовом до Фізичної особи-підприємця Дубченка Михайла Вікторовича про стягнення заборгованості за Договорами № 01/02/16-1 та № 01/02/16-2 від 01.02.2016 у сумі 24790,36 грн., в тому числі: 8039,86 грн. пені, 6481,75 грн. інфляційних втрат, 8633,65 грн. відсотків за користування грошовими коштами, 1635,10 грн. 3% річних.

Згідно з положеннями статей 247-252 Господарського процесуального кодексу України справи розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено у судове засідання на 14.03.2019.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання свого повноважного представника не направив, про час і місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

12.03.2019 від позивача до суду надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції.

Представники сторін у судове засідання не прибули, що не перешкоджає вирішенню спору у даному судовому засіданні за наявними доказами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд зазначає наступне:

01.02.2016 між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавцем) було укладено договір №01/02/16-1, відповідно до п.п. 1.1., 1.21 якого виконавець виготовляє, здійснює поставку та монтаж конструкцій (далі «вироби») відповідно до Технічного завдання, затвердженого замовником (Додаток № 1 до цього договору), а замовник затверджує Технічне завдання, приймає та оплачує роботу виконавця відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору базова сума даного договору складає 16000,00 грн. і включає в себе вартість виготовлення виробів, доставки і монтажу їх на об'єкті.

Згідно з умовами п. 3.1. договору від 01.02.2016 термін виконання предмету даного договору, при умові виконання замовником п. 4.1.1. становить:

- поставка матеріалів - 5 (п'ять) робочих днів;

- виготовлення - 10 (десять) робочих днів;

- монтаж конструкцій - 1 (один) робочий день.

За умовами п. 3.2. договору у разі виникнення непередбачених обставин (погодні умови, втручання третіх осіб і т.д.), незалежних від виконавця і здатних негативно вплинути на виконання ним прийнятих на себе зобов'язань, виконавець має право звертатися до замовника з проханням про перенесення строків виконання робіт. Рішення про перенесення початкових строків оформляється додатковою угодою сторін. Перенесення термінів повинен передбачати час на відновлення робочого процесу.

Відповідно до п. 4.1. замовник сплачує вартість робіт виконавця наступним чином: перша передоплата, в розмірі 12800,00 грн. від загальної вартості договору, зазначеної в п.2.1. цього договору, оплачується замовником після підписання даного Договору (пп. 4.1.1); залишок у розмірі 3200,00 грн. від загальної вартості договору, зазначеної в п.2.1. цього договору, оплачується замовником протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт (пп.4.1.2).

Також 01.02.2016 між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавцем) було укладено договір №01/02/16-2, відповідно до п.п. 1.1., 1.21 якого виконавець виготовляє, здійснює поставку та монтаж конструкцій (далі «вироби») відповідно до Технічного завдання, затвердженого замовником (Додаток № 1 до цього договору), а замовник затверджує Технічне завдання, приймає та оплачує роботу виконавця відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору базова сума даного договору складає 7045,00 грн. і включає в себе вартість виготовлення виробів, доставки і монтажу їх на об'єкті.

Згідно з умовами п. 3.1. договору від 01.02.2016 термін виконання предмету даного договору, при умові виконання замовником п. 4.1.1. становить:

- поставка матеріалів - 5 (п'ять) робочих днів;

- виготовлення - 10 (десять) робочих днів;

- монтаж конструкцій - 1 (один) робочий день.

За умовами п. 3.2. договору у разі виникнення непередбачених обставин (погодні умови, втручання третіх осіб і т.д.), незалежних від виконавця і здатних негативно вплинути на виконання ним прийнятих на себе зобов'язань, виконавець має право звертатися до замовника з проханням про перенесення строків виконання робіт. Рішення про перенесення початкових строків оформляється додатковою угодою сторін. Перенесення термінів повинен передбачати час на відновлення робочого процесу.

Відповідно до п. 4.1.замовник сплачує вартість робіт виконавця наступним чином: перша передоплата, в розмірі 5635,00 грн. від загальної вартості договору, зазначеної в п.2.1. цього договору, оплачується замовником після підписання даного Договору (пп. 4.1.1); залишок у розмірі 1410,00 грн. від загальної вартості договору, зазначеної в п.2.1. цього договору, оплачується замовником протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт (пп.4.1.2).

Судом встановлено, що на виконання умов укладених договорів відповідачем були виставлені позивачеві рахунки-фактури №СФ-160201_1 від 01.02.2016 та №СФ-160201_2 від 01.02.2016, які були оплачені останнім відповідно до платіжних доручень № 136 від 01.02.2016 на суму 12800,00 грн. та № 141 від 02.02.2016 на суму 5635,00 грн.

Однак, відповідачем, у порушення взятих на себе зобов'язань, роботи, обумовлені у договорах № 01/02/16-1 та № 01/02/16-02, виконані не були.

30.01.2019 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 18435,00 грн. (розмір попередньої оплати, перерахованої відповідачеві згідно платіжних доручень № 136 від 01.02.2016 та № 141 від 02.02.2016).

У позовній заяві, поданій у дані справі, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 8039,86 грн. пені, 6481,75 грн. інфляційних втрат, 8633,65 грн. відсотків за користування грошовими коштами, 1635,10 грн. 3% річних, нарахованих відповідачу за невиконання договірних зобов'язань.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань підтверджений наявними у справі доказами, спростування встановлених обставин відповідачем суду не подано, правом на участь у судовому засіданні та на подання доказів він не скористався.

У відповідності до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Умовами укладених між сторонами у справі договорів передбачено, що уразі порушення термінів виконання робіт, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобов'язання, від вартості невстановлених виробів, за кожний день затримки у постачанні. Положення цього пункту не застосовуються у випадку, якщо замовник в узгоджені цим договором терміни не забезпечив виконання необхідних для виконавця умов (пункти 8.3 договорів від 01.02.2016).

Доказів незабезпечення позивачем необхідних умов для виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань матеріали справи не містять, відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 8039,86 грн. пені суд визнає правовірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 6481,75 грн. інфляційних втрат та 1635,10 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, суд бере до уваги той факт, що сума основного боргу, на яку позивачем проведено нарахування інфляційних втрат та 3% річних є попередньою оплатою за виконані у майбутньому відповідачем роботи.

Відповідно до п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача сум інфляційних збитків та 3% річних, нарахованих на суму попередньої оплати.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 8633,65 грн. відсотків за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на те, що відповідач не виконав зобов'язання взагалі, тому він розглядається як набувач, який зберігає (утримує) чуже майно без правових підстав, та крім обов'язку повернути суму боргу, зобов'язаний ще виплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ згідно з положеннями ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно із статтею 536 вказаного Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти у сумі 18435,00 грн. були отримані відповідачем як передоплата за договорами, укладеними між сторонами 01.02.2016, відтак вказані кошти не є такими, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави, оскільки сплачені відповідно до умов договорів.

Відповідно до п. 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Як вже зазначалось судом, зобов'язання відповідача за договорами № 01/02/16-1 та № 01/02/16-2 не є грошовим, кошти за вказаними договорами отримані відповідачем не безпідставно, а у якості передоплати, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 8633,65 грн. за користування чужими грошовими коштами суд визнає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

У зв'язку з ухваленням рішення у даній справі клопотання представника позивача про проведення судових засідань у режимі відеоконференції суд залишає без розгляду.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає, що сума сплаченого позивачем судового збору підлягає покладенню на відповідача.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дубченка Михайла Вікторовича (АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничого підприємства «Київлайн» (03113, м. Київ, пр-т Перемоги, 68/1, офіс 108; ) 8039,86 грн. пені за порушення умов договорів № 01/02/16-1 та № 01/02/16-2 від 01.02.2016; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі у розмірі 1921,00 грн.

В іншому - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 19.03.2019.

СуддяВ.Л. Котельницька