ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/487/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 21358417,04 грн.
за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.03.2016 року та за довіреністю від 10.01.2018 року;

відповідач - Ващенко Т,Д., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 31.01.2018 року та за довіреністю № 40-17/1 від 02.01.2019 року;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення 5823567,19 грн. 3% річних та 15534849,85 грн. інфляційних втрат за порушення умов договору № 733 купівлі-продажу теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 18.03.2019 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 12.03.2019 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 6234), в якому визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.03.2019 року клопотання сторін про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті у даному судовому засіданні задоволено, підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 18.03.2019 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на порушення відповідачем умов договору № 733 купівлі-продажу теплової енергії щодо вчасної оплати поставленої теплової енергії, у зв`язку з чим просить суд стягнути з останнього 5823567,19 грн. 3% річних та 15534849,85 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.03.2019 року визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

29.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (позивач) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (відповідач) був укладений договір № 733 про купівлю-продажу теплової енергії, яка поставляється населенню.

Згідно п. п. 1.1. та 2.1. договору, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу з 01.01.2016 по 31.12.2016 теплову енергію в кількості 1552,6 тис. Гкал., а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що до 8-го числа місяця, наступного за звітним, сторони договору оформлюють Акт приймання-передачі теплової енергії, із зазначенням кількості та вартості теплової енергії.

Згідно з п. 5.1. договору вартість теплової енергії, що відпускається позивачем відповідачу, визначається відповідно до затверджених Постановами НКРЕКП України тарифів на виробництво теплової енергії, що використовується для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 6.1. договору, відповідач зобов'язаний прийняти та оплатити зафіксований в Акті приймання-передачі теплової енергії обсяг теплової енергії за тарифом відповідно до п. 5.1. договору.

З матеріалів справи вбачається, що з січня 2016 року по грудень 2016 позивач передав у власність відповідача теплову енергію, що підтверджується наступними актами приймання - передачі теплової енергії:

- № 01 ТЕ від 31.01.2016 за січень 2016 року - на суму 116924774,52 грн.;

- № 02 ТЕ від 29.02.2016 за лютий 2016 року - на суму 87392837,98 грн.;

- № 03 ТЕ від 31.03.2016 за березень 2016 року - на суму 83428447,24 грн.;

- № 04 ТЕ від 31.04.2016 за квітень 2016 року - на суму 38398898,54 грн.;

- № 05 ТЕ від 31.05.2016 за травень 2016 року на суму 72441803,54 грн.;

- № 06 ТЕ від 30.06.2016 за червень 2016 року - на суму 71654587,42 грн.;

- № 07 ТЕ від 31.07.2016 за липень 2016 року - на суму 77224440,62 грн.;

- № 08 ТЕ від 31.08.2016 за серпень 2016 року - на суму 0,00 грн.;

- № 09 ТЕ від 30.09.2016 за вересень 2016 року - на суму 2331132,70 грн.;

- № 10 ТЕ від 31.10.2016 за жовтень 2016 року - на суму 139571596,80 грн.;

- № 11 ТЕ від 31.11.2016 за листопад 2016 року - на суму 192144378,38 грн.;

- № 12 ТЕ від 31.12.2016 за грудень 2016 року - на суму 213386618,62 грн., які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Згідно пункту 6.4. договору оплата за теплову енергію здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідача на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативом перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за теплову енергію, поставлену позивачем відповідачу в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної сплати за теплову енергію, відповідач зобов`язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання п. 6.2 договору.

Із викладеного вбачається, що моментом виникнення обов`язку у відповідача оплатити доставлену теплову енергію є момент підписання акту приймання-передачі теплової енергії.

Відповідач здійснював лише часткову оплату за поставлену теплову енергію внаслідок чого у останнього утворювалася заборгованість за окремі періоди поставки, тобто мало місце прострочення боржника.

Оплату за всі вище перелічені періоди відповідач здійснював з простроченням платежу, у зв`язку з чим позивач звертався до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Так, рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2016 року у справі № 922/878/16 з відповідача на користь позивача було стягнуто: пеню та 3% річних за період з 14.02.2016 року до 22.03.2016 року (період поставки січень-лютий 2016 року).

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.08.2017 року у справі № 922/2087/17 з відповідача на користь позивача було стягнуто: основну заборгованість в розмірі 482429620,29 грн., пеню та 3% річних за період з 22.03.2016 року до 23.06.2017 року (період поставки березень-грудень 2016 року).

Несвоєчасна оплата відповідача основної заборгованості, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення 5823567,19 грн. 3% річних та 15534849,85 грн. інфляційних втрат.

Відповідач визнав наявність заборгованості в повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На цій підставі відповідачу, у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється населенню №733 від 29.12.2015 року, позивачем були нараховані 3% річних за період з 23.03.2016 до 29.12.2018 року у розмірі 5823567,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15534849,85 грн. за період червень 2016 року - грудень 2018 року.

Судом перевірено розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за допомогою системи "Законодавство" та встановлено, що розрахунок позивача здійснений вірно.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи наявні належні докази виконання позивачем умов договору та порушення відповідачем порядку оплати поставленої теплової енергії.

Відповідач визнав позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 5823567,19 грн. та інфляційних втрат в сумі 15534849,85 грн. за договором № 733 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється населенню обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, у суду наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у розмірі 160188,13 грн.

Судовий збір у розмірі 160188,13 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки (62371, Харківська область, Дергачівський район, село Подвірки, код ЄДРПОУ 05471,19 грн. 3% річних, 15534849,85 грн. інфляційних втрат та 160188,13 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 19.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_2

922/487/19