ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" березня 2019 р. Cправа № 902/752/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Мороза Сергія Антоновича, м.Оріхів Запорізької області

до Фізичної особи - підприємця Марценюка Владислава Володимировича, м.Калинівка Вінницької області

про стягнення 32500 грн здійсненої попередньої оплати згідно договору поставки

представники сторін в судове засідання не з'явилися

В С Т А Н О В И В :

До Господарський суд Вінницької області 26.11.2018 надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Мороза Сергія Антоновича про стягнення з Фізичної особи - підприємця Марценюка Владислава Володимировича здійсненої позивачем попередньої оплати товару в розмірі 32500,00 грн згідно договору поставки №б/н від 27.08.2018.

За вказаним позовом ухвалою суду від 18.02.2019 відкрито провадження у справі № 902/752/18 для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 14.03.2019.

На визначену судом дату (14.03.2019) сторони уповноважених представників не направили, хоча про місце, дату та час судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції (а.с.37-38).

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутністю, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Станом на час розгляду даної справи на адресу суду також не надходило відзиву відповідача, в зв'язку з чим спір відповідно до положень ч.2 ст.178 ГПК України вирішується за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27.08.2018 між фізичною особою - підприємцем Морозом Сергієм Антоновичем (надалі - позивач, замовник) та фізичною особою - підприємцем Марценюком Владиславом Володимировичем (надалі - відповідач, підрядник) було укладено договір поставки.

Згідно предмету вказаної угоди Постачальник зобов'язаний виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність Замовнику дерев'яну конструкцію, відповідно з параметрами замовлення, а Замовник зобов'язаний прийняти та сплатити матеріали та роботи по виготовленню дерев'яної конструкції (виробу) (п.1.1 Договору).

Загальна вартість виробу за даним договором складає суму в розмірі 64500 грн (п.3.1 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору Замовник зобов'язується на момент заключення даного договору сплатити Постачальнику 50 % вартості виробу. Сума оплати складає 32250 грн.

Замовник особисто повинен підписати акт виконаних робіт та сплатити 50% вартості виробу до моменту відвантаження замовлення (якщо інше не передбачене додатком до даного договору) (п.4.2 Договору).

Пунктом 5.1. Договору визначено, що Постачальник зобов'язаний виготовити, доставити та змонтувати виріб протягом 21 робочого дня з моменту внесення оплати.

При цьому, відповідно до п.6.3 Договору, Замовник має право відмовитися від замовлення лише у випадку, якщо строк виготовлення і монтажу виробу прострочений на 10 календарних днів.

На виконання умов вказаного Договору, замовником перераховано Постачальнику 32250,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №568 від 28.08.2018.

Проте, відповідач в порушення умов Договору зобов'язання по виготовленню, доставці та монтажу дерев'яної конструкції не виконав, що стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Враховуючи встановлені обставини справи суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору, зокрема, є виготовлення та монтування продукції, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одночасно слід зазначити, що згідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як слідує з матеріалів справи, враховуючи дату внесення позивачем передоплати -28.08.2018, відповідач зобов'язувався виготовити, доставити та змонтувати обумовлений виріб позивачу до 18.09.2018. Разом з тим, докази того, що відповідач виконав свої договірні зобов'язання в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, у позивача відповідно до положень п.6.3 Договору виникло право відмови від замовлення.

Даний висновок зроблений судом з урахуванням того, що зазначена умова Договору (п.6.3) узгоджується (не суперечить) з положеннями ч.4 ст.849 ЦК України, якою визначено, що "Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору."

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву чи докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача попередньої оплати вартості виробу.

Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення за непоставлену продукцію 32500 грн, тоді як матеріалами справи підтверджується проведення останнім, згідно п.4.1 Договору платежу у розмірі 32250 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в розмірі здійсненої позивачем оплати 32250 грн.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати з судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Марценюка Владислава Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Мороза Сергія Антоновича (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) попередню оплату в розмірі 32250,00 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.

3. В позові в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 250 грн відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 21 березня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу, АДРЕСА_3;

3 - відповідачу, АДРЕСА_1.