ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 Справа №914/2256/18

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені ОСОБА_2, м. Львів

про: стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання на суму 114 384,17 грн

Суддя У.І. Ділай

ОСОБА_3 Куць

За участі представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_4 представник (Дов №14-208 від 26.10.2018)

Від відповідача: ОСОБА_5 представник (Посвідчення №2249-16 від 11.10.2018)

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, до відповідача ОСОБА_1 національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені ОСОБА_2, про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання на суму 114 384,17 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15.01.2019.

15.01.2019 за вх.№1654/19 від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому просить відмовити в повному стягненні пені 70 107,48 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 15.01.2019 надав суду усні пояснення, просив позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2019 надав суду усні пояснення, просить відмовити в повному стягненні пені.

Ухвалою суду від 15.01.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.02.2019.

Проте, засідання 07.02.2019 не відбулось у звязку із перебуванням судді У.І. Ділай на лікарняному.

Ухвалою від 12.02.2019 розгляд справи призначено на 28.02.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 28.02.2019 підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 28.02.2019 представник відповідача подав клопотання про зменшення пені на 95%.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

13.01.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір № 00534/17-ТЕ(Т)-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язувався передати у власність відповідачу у 2017 році природний газ, а відповідач зобовязався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 25-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору, він зобовязується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 898 236,16грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу, долученими до матеріалів справи.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач свої зобовязання виконав у повному обсязі, проте порушив строки виконання зобовязання.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов договору не оплатив вчасно позивачу за отриманий природній газ. Відтак, ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою та керуючись умовами п.8.2. договору, у звязку із порушенням покупцем умов п.6.1. цього договору, нарахувало відповідачу пеню, яка згідно поданого ним розрахунку становить 70107,48грн.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 34090,63 грн інфляційних нарахувань та 10186,06грн 3% річних.

Представник відповідача подав клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені в сумі 70107,48грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, сторони уклали договір № 00534/17-ТЕ(Т)-21 купівлі-продажу природного газу від 13.01.2017, у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

За договором купівлі-продажу, відповідно до вимог п. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт поставки позивачем відповідачу газу згідно умов спірного договору відповідачем не заперечено.

Проте, відповідач свої зобовязання за спірним договором виконав невчасно.

Згідно із ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив про застосування строків позовної давності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку відхилити покликання відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки, у п. 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Також представник відповідача звернув увагу, що встановлену п. 10.3 договору збільшену позовну давність у пять років не підписано відповідачем, натомість позивач завірив такий пункт. Однак, відповідач не надав суду доказів визнання такого пункту чи договору вцілому недійсним.

Відтак, позивач правомірно звернувся до суду в межах строків, погоджених сторонами.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач правомірно просить стягнути з відповідача 34090,63 грн інфляційних нарахувань та 10186,06грн 3% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 70107,48грн пені суд зазначає наступне.

За умовами п.7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору, він зобовязується (крім сум заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2. договору та ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в розмірі 70107,48грн.

При цьому відповідач подав клопотання про зменшення суми пені, яке обґрунтоване тим, що університет є державною установою, що фінансується з державного бюджету. Затвердження Помісячного плану використання бюджетних коштів і фінансування комунальних потреб належить до повноважень Міністерства освіти і науки України.

За змістом частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Зважаючи на вищенаведене, дослідивши зібрані у справі докази та обставини справи в їх сукупності, урахувавши наведені положення законодавства, встановивши наявність обставин, які мають істотне значення для визначення розміру штрафних санкцій та їх зменшення у цьому випадку, зокрема беручи до уваги ступінь виконання зобов'язань за договором (повне виконання), причини прострочення виконання зобов'язання з оплати наданих послуг з постачання природного газу (відсутність своєчасного бюджетного фінансування), а також те, що позивач не зазнав збитків у зв'язку із таким простроченням, зважаючи на суму заявлених штрафних санкцій та її співрозмірність із наслідками порушення у цьому випадку, Господарський суд Львівської області, керуючись положеннями ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, вважає за можливе зменшити розмір пені до 42064,48 грн. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки, спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 національного університету ветеринарної медецини та біотехнологій імені ОСОБА_2 (79010, м. Львів, вул. Пекарська, 50, ідентифікаційний код 00492990) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 42064,48 грн пені, 10186,06грн 3% річних, 34090,63грн інфляційних втрат та 1762,00грн судового збору.

3.В задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 28043,00грн пені відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 11.03.2019.

Суддя Ділай У.І.