РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 м. Київ Справа № 910/14899/18

За позовом: публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАДРА УКРАЇНИ";

до: публічного акціонерного товариства "УКPНAФТА";

про: стягнення 38.522,44 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Пономаренко А.Є.;

відповідача: Дубчак С.Є.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАДРА УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "УКPНAФТА" (далі - відповідач) про стягнення 38.522,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для стягнення з відповідача 38.522,44 грн., з яких: 6.969,72 грн. - 3 % річних та 31.552,72 грн. - інфляційних втрат у зв'язку з фактичним невиконанням рішення господарського суду м. Києва від 18.08.2015 у справі № 910/16506/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14899/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням того, що сплата 11.11.2016 заборгованості на рахунок державної виконавчої служби в порядку виконавчого провадження є належним виконанням з боку відповідача. Відтак, кошти перебували на рахунках державної виконавчої служби з 11.11.2016 по 29.08.2017, а зволікання останньої не може бути підставою для визначення відповідальності відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.12.2018 за клопотанням відповідача розгляд справи 910/14899/18 вирішено здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 14.01.2019.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про те, що саме у зв'язку із добровільним невиконанням відповідачем рішення господарського суду від 18.08.2015 у справі № 910/16506/15 у позивача виникло право на звернення із даним позовом до суду.

В підготовчому засіданні 14.01.2019 оголошено перерву до 04.02.2019.

В підготовчому судовому засіданні 04.02.2019 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.03.2019.

В судовому засіданні 04.03.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноважених представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.08.2015 у справі № 910/16506/15, яке набрало законної сили 01.09.2015, за позовом позивача до відповідача про стягнення 143.367,61 грн., позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача:

- 85.479,90 грн. - основного боргу,

- 18.543,28 грн. - пені,

- 1.443,25 грн. - 3 % річних,

- 37.911,18 грн. - інфляційних втрат,

- 2.867,35 грн. - судового збору.

Враховуючи тривале невиконання відповідачем рішення господарського суду м. Києва від 18.08.2015 у справі № 910/16506/15 позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача 38.522,44 грн., з яких: 6.969,72 грн. - 3 % річних та 31.552,72 грн. - інфляційних втрат.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відтак, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються.

Приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на суму основної заборгованості за рішенням суду від 18.08.2015 № 910/16506/15 (85.479,90 грн.) є законними та обґрунтованими.

Наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних в період з 05.11.2015 по 30.08.2017 (664 дні) є арифметично вірним, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 4.665,09 грн. підлягає задоволенню повністю.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд зазначає, що вказана вимога задовольняється судом частково, оскільки розрахунок позивача, викладений у позові, є арифметично невірним. Наведена позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 20.882,74 грн., за таким розрахунком суду:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
11.2015 - 08.201785.479,90124,4320.882,74

Щодо заявлених позивачем до стягнення сум заборгованості 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих останнім на присуджені до стягнення за рішенням суду від 18.08.2015 № 910/16506/15 сум заборгованості у вигляді 3 % річних, інфляційних втрат та судового збору суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають.

В розумінні положень постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання - саме основного грошового зобов'язання, а не сум, які були стягнуті за таким рішенням у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання основного грошового зобов'язання.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов щодо періодів нарахування заявлених позивачем у даній справі сум 3 % річних та інфляційних втрат судом відхилені з урахуванням того, що позивачем додано до позову виписку по особовому рахунку від 31.08.2017, яка підтверджує фактичне надходження коштів по заборгованості відповідача в рамках справи № 910/16506/15.

В той же час, надані відповідачем платіжні вимоги № 22712 від 31.10.2016 та № 7842564/12 від 26.10.2017, меморіальні ордери № 227/12 від 11.11.2016, № 227/12 від 16.11.2016, та платіжні доручення № 1012/5-26 від 26.07.2016 № 7842564/12від 26.10.2017 та № 78425664/12 від 06.02.2018 не можуть вважатися належними доказами списання чи перерахування спрної заборгованості, оскільки містять посилання на інші рішення та накази судів, а наказ у справі № 910/16506/15 у таких переліках - відсутній.

Таким чином, твердження відповідача про фактичне виконання рішення суду № 910/16506/15 11.11.2016 шляхом перерахування коштів на рахунок державної виконавчої служби є безпідставними.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "УКPНAФТА" (04053, м.Київ, ПРОВУЛОК НЕСТОРІВСЬКИЙ, будинок 3-5, ідентифікаційний код: 00135390) на користь публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАДРА УКРАЇНИ" (03151, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 54, ідентифікаційний код: 31169745) 3 % річних в сумі 4.665 (чотири тисячі шістсот шістдесят п'ять) грн. 09 коп.; інфляційні втрати в сумі 20.882 (двадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 74 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1.762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14 березня 2019 року

Суддя С.В. Балац