ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 Справа № 908/927/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/927/18 (суддя Дроздова С.С.; рішення ухвалене о 11:24 год. у місті Запоріжжя, повне рішення оформлено та підписано 07.09.2018)

за позовом Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", м.Запоріжжя

про стягнення 63695,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

17.05.2018 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" 63695 грн. 10 коп. суми збитків.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що Інспекцією держаного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 21.02.2014 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва "Цех № 2. Капітальний ремонт КГО. Ремонт та відновлення будівельних конструкцій будівлі КГО; за адресою: вул. Теплична, буд. 18, м. Запоріжжя, 69600". Код об'єкту будівництва - 1251.2. За Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - будівлі підприємств чорної металургії. Замовником будівництва є Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат". 08.07.2014 за №ЗП 84 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідач не взяв участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перерахував до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі. Внаслідок невиконання відповідачем встановленого статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі в сумі 63695 грн. 10 коп.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/927/18 (суддя Дроздова С.С.) позовні вимоги Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Запорізької міської ради суму збитків в розмірі 63695 грн. 10 коп. та суму судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що відповідач не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством (стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності") обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору. Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міськрада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (відповідач) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/927/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що в оскаржуваному рішенні суд робить висновок про те, що відповідач є замовником будівництва, на якого поширюються вимоги статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", однак, за твердженням відповідача, такий висновок суду є помилковим та недоведеним, оскільки відповідач здійснював капітальний ремонт без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту та без забудови нової земельної ділянки, а отже не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" і у нього відсутній обов'язок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок, що виключає ознаки протиправності дій у поведінці відповідача.

Також за твердженням відповідача на нього не поширюються положення статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки укладення договору про пайову участь є обов'язковим на етапі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Оскільки, об'єкт будівництва вже прийнято в експлуатацію, відповідач не несе обов'язку укладати договір про пайову участь і сплачувати пайовий внесок після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, а тому дії відповідача не містять елементів складу цивільного правопорушення і немає підстав для відшкодування позивачеві збитків у виді упущеної вигоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Запорізька міська рада (позивач) надала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що оскаржене рішення суду першої інстанції у цій справі ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а апеляційна скарга відповідача - безпідставна та необґрунтована.

Зі своєї сторони позивач вказує, що відповідач є замовником будівництва, на якого поширюються вимоги статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а тому зобов'язаний, як замовник будівництва, взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста шляхом перерахування коштів пайової участі. За твердженням позивача неукладення відповідачем договору про пайову участь є наслідком його протиправної поведінки та ухиленням від виконання приписів імперативної норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Позивач вважає, що матеріалами справи доведено, що в діях відповідача наявний склад правопорушення, необхідний для стягнення збитків, завданих територіальній громаді міста Запоріжжя.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини

21.02.2014 Інспекцією держаного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єктів будівництва "Цех №2. Капітальний ремонт КГО. Ремонт та відновлення будівельних конструкцій будівлі КГО; за адресою: вул. Теплична, буд. 18, м. Запоріжжя, 69600". Код об'єкту будівництва - 1251.2. За Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - будівлі підприємств чорної металургії. Замовником будівництва є Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

08.07.2014 за №ЗП 84 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

23.11.2015 Запорізька міська рада в інтересах територіальної громади міста Запоріжжя направила на адресу ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" вимогу від 19.11.2015 за вих. №01/02-21/04593 про сплату суми збитків в розмірі внеску пайової участі - 63695,10 грн. До вимоги додано розрахунок збитків, а також встановлено строк виконання цієї вимоги - двадцятиденний термін з дня отримання вимоги. Факт направлення вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист від 23.11.2015 та фіскальним чеком №3596 від 23.11.2015. Цю вимогу отримано відповідачем 25.11.2015, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.20-32).

ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" зазначену вимогу Запорізької міської ради залишило без задоволення.

Ухилення ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" від сплати коштів пайової участі стало приводом для звернення Запорізької міської ради із позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Предмет позову у цій справі становить матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 63695,10 грн., завданих позивачеві внаслідок не надходження коштів пайової участі у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідач не прийняв участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перерахував до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" в редакції 05.07.2014, що діяла на дату реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, у зв'язку із чим територіальній громаді міста Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури м. Запоріжжя відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому суд дійшов висновку, що позивачем доведено повний склад правопорушення, необхідний для стягнення збитків, завданих територіальній громаді міста Запоріжжя.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суд за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські та адміністративно-господарські санкції.

Статтею 224 Господарського кодексу України, яка кореспондується із статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно з частиною другою статті 224 Господарського кодексу України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками та вини. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Причиною спору в межах доводів апеляційної скарги відповідача є питання чи виник у відповідача обов'язок зі сплати внеску пайової участі у розвиток інфраструктури міста Запоріжжя, з невиконанням якого позивач пов'язує спричинення йому збитків, з урахуванням тієї обставини, що відповідач здійснював капітальний ремонт будівлі без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту та без забудови нової земельної ділянки, а також тієї обставини, що означений об'єкт будівництва вже був введений ним в експлуатацію, у зв'язку з чим відповідач вважає припиненими будь-які свої зобов'язання з участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

Спірні правовідносини сторін виникли у сфері містобудівної діяльності, яка регулюється відповідним законодавством.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції від 16.10.2013, що діяла на момент подання відповідачем декларації про початок виконання будівельних робіт) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до частини дев'ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням двадцять дев'ятої сесії шостого скликання Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя (а.с.29-35).

Вказаний Порядок регулює організаційні та економічні відносини, пов'язані із залученням, розрахунком розміру, використанням коштів пайової участі замовників будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя та укладання договорів про пайову участь.

У пунктах 1.4., 1.5. Порядку вказано, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у м. Запоріжжі, зобов'язаний взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, крім випадків, передбачених п. 5 даного Порядку. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя коштів для створення і розвитку вищезазначеної інфраструктури.

В пункті 2.2. Порядку визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя з урахуванням інших передбачених цим Порядком відрахувань становить для нежитлових будівель та споруд 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта.

Згідно з п. 2.4. Порядку, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя та спірні питання, що виникають з його визначенням, розглядаються на погоджувальній комісії, шляхом погодження договору про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста та розрахунку величини пайової участі. Проекти даних документів готує та подає на розгляд погоджувальної комісії департамент архітектури та містобудування міської ради.

В пункті 3.1. Порядку передбачено, що договір про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя укладається під час надання Департаментом архітектури та містобудування міської ради замовнику містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (у відповідності до нормативів для одиниці створеної потужності) або після надходження до виконавчого комітету міської ради повідомлення про реєстрацію декларації про початок будівельних робіт та дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до п. 3.3. Порядку, замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови.

У пункті 3.5. Порядку визначено, що проект договору погоджується на погоджувальній комісії та передається Департаментом архітектури та містобудування міської ради на підпис міському голові разом з протоколом погоджувальної комісії.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку, кошти для фінансування розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури перераховуються до бюджету розвитку м.Запоріжжя.

У пункті 4.3. Порядку визначено, що Департамент фінансової та бюджетної політики міської ради за даними виписок органу державної казначейської служби щомісячно до 5-го числа надає департаменту архітектури та містобудування міської ради інформацію про надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя в розрізі платників.

Пунктом 4.5. Порядку передбачено, що контроль за виконанням умов договорів про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя здійснює Департамент архітектури та містобудування міської ради.

До вказаного Порядку затверджено Додаток №1 "Нормативи для розрахунку розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя для одиниці створеної потужності", Додаток №2 "Розрахунок розміру пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя на підставі затвердженої в установленому порядку проектної документації", також проект договору про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

19.01.2013 рішення Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77 оприлюднене в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті "Запорозька Січ".

Відповідно до статті 144 Конституції України органи самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частина перша статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлює, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частин першої та третьої статті 72 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до частини п'ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

У частині шостій статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Аналогічні приписи містить пункт 2.2. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77.

Аналіз положень частин 2, 3 та 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" дає підстави для висновку, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обов'язок пов'язаний із зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Відповідач зі своєї сторони не виконав встановлені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77 зобов'язання і не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя. Кошти пайової участі на створення та розвиток інфраструктури міста Запоріжжя відповідачем до місцевого бюджету не перераховані.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Щодо аргументів відповідача про те, що він не є замовником будівництва в розумінні положень статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", то у їх правовій оцінці колегія суддів суду апеляційної інстанції виходить з наступних мотивів.

Стаття 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює, що замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво будівель і споруд включає в себе: нове будівництво, реконструкцію, реставрацію і капітальний ремонт.

Відповідно до пунктів 3.2., 3.7., та 3.21. розділу 3 Державних будівельних норм "Склад та зміст проектної документації на будівництво" ДБН А.2.2-3:2014:

будівництво - це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об'єктів будівництва;

реконструкція - це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об'єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об'єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності);

капітальний ремонт - це сукупність робіт на об'єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи, при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання, у зв'язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також благоустрій території.

Відповідно до статей 2, 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статей 4, 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій.

Таким чином, будівництво об'єктів включає в себе не тільки нове будівництво, а також реконструкцію та капітальний ремонт вже існуючих будівель (або їх частин).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в декларації про готовність об'єкта до експлуатації зазначено про будівельні роботи на об'єкті будівництва: "Цех №2. Капітальний ремонт КГО. Ремонт та відновлення будівельних конструкцій будівлі КГО; за адресою: вул. Теплична, буд. 18, м. Запоріжжя, 69600" (далі - об'єкт будівництва).

Згідно з пунктом 1 Декларації про готовність об'єкта будівництва до експлуатації замовником будівництва вказано відповідача.

Статтею 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Одночасно, в частині третій статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначається, що перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відтак, вимогами законодавства передбачено будівництво об'єктів, для проектування яких отримання містобудівних умов та обмежень є обов'язковим, так і будівництво об'єктів, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються.

Згідно з пунктом 27 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 №109 (чинний на момент здійснення забудови відповідачем), для здійснення капітального ремонту будівель і споруд містобудівні умови та обмеження не надаються.

Вимоги статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" поширюються на замовників, які здійснили будівництво об'єктів, для проектування, яких отримання містобудівних умови та обмеження є обов'язковим, так і на тих замовників, які здійснили будівництво об'єктів, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються.

Виходячи із наведених положень законодавства та фактичних обставин цієї справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснений відповідачем капітальний ремонт означеного об'єкта будівництва охоплюється законодавчим визначенням забудови, а відповідач є замовником будівництва, в розумінні статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Тому відповідач зобов'язаний, як замовник будівництва, взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста шляхом укладення відповідного договору на перерахування коштів пайової участі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що з 21.02.2014 (дати подання декларації про початок виконання будівельних робіт на означеному об'єкті) у відповідача виникло зобов'язання укласти договір про пайову участь зі сплати коштів у розмірі 10% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, а у строк до 08.07.2014 (дати подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації) сплатити ці кошти.

Згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві Запорізької міської ради від 17.05.2018 № 01/03-20/01136, виходячи з кошторисної вартості будівництва об'єкта у сумі 636951,00 грн., розмір пайової участі ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" складає 63695,10 грн.

З огляду на зазначене, неукладення відповідачем договору про пайову участь у встановлений законом строк (не пізніше, ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) є наслідком його протиправної поведінки та ухиленням від виконання приписів імперативної норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Означеною бездіяльністю відповідача завдано збитків територіальній громаді міста Запоріжжя в розмірі 63695,10 грн.

Відтак встановлені судом обставини вказують про наявність складу правопорушення, необхідний для стягнення збитків, завданих відповідачем територіальній громаді міста Запоріжжя.

Щодо аргументів відповідача про те, що після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію він не несе обов'язку укладати договір про пайову участь і сплачувати пайовий внесок, то таке твердження відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства, які встановлюють підстави припинення цивільних та господарських зобов'язань.

Так, відповідно до частини третьої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати не тільки із договору, а також безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України для припинення зобов'язання частково або у повному обсязі також необхідні підстави, встановлені договором або законом.

Відповідач зі своєї сторони доказів про наявність підстав для припинення свого невиконаного зобов'язання з укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя та з відшкодування нанесених позивачеві збитків суду не надав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частина перша статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За викладеного вище колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

За приписами пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені відповідачем у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі, а тому відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2018 у справі №908/927/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.03.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.Л. Кузнецова