ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" березня 2019 р. Cправа № 902/26/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

про стягнення 44 909 394,79 грн.,-

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача Безпалюк О.Л.- за довіреністю;

відповідача Бабійчук О.А. - за довіреністю;

третьої особи Бобко Т.Є. - за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось з позовом до Господарського суду Вінницької області про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» 44 909 394,79 грн. з яких: 27 495 156,90 грн. основний борг, 10 871 311,18 грн. пеня, 4 984 078,37 грн. інфляційні втрати та 1 558 848, 34 грн. три проценти річних.

Ухвалою суду від 06.01.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/26/16 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 21.06.2016.

За результатами судового засідання 21.06.2016 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут», розгляд справи відкладено на 15.02.2016.

В судовому засіданні 15.02.2016 судом оголошено перерву до 23.02.2016.

Ухвалою суду від 23.02.2016 у справі 902/26/16 призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту - економісту Луценко Ганні Євгенівні. Провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 13.09.2016, відповідно до автоматизованого розподілу справ, справу №902/26/16 передано на розгляд судді Білоусу В.В., в зв'язку зі звільненням судді Кожухар М.С. з посади судді.

Ухвалю суду від 13.09.2016 справу № 902/26/16 прийнято до провадження суддею Білоусом В.В..

21.10.2016 до суду надійшов висновком експерта за результатами проведення експертизи № 48/11/11/2016 від 21.10.2016 разом з матеріалами справи № 902/26/16.

Ухвалою суду від 14.11.2016 провадження у справі поновлено з призначенням до розгляду на 29.11.2016.

За результатами судового засідання 29.11.2016 судом продовжено строк вирішення спору в даній справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 25.01.2017.

Розпорядженням керівника апарату суду від 31 січня 2017 року, відповідно до автоматизованого розподілу справ, справу № 902/26/16 передано на розгляд судді Матвійчуку В.В., у зв'язку зі збігом двохмісячного строку вирішення справи та перебуванням судді Білоуса В.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 02.02.2017 зазначена справа суддею Матвійчуком В.В. прийнята до свого провадження з призначенням судового засіданні на 14.03.2017.

За результатами судового засідання 14.03.2017, за клопотанням представника відповідача, продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 04.04.2017.

При розгляді справи 04.04.2017 судом оголошено перерву до 10.04.2017.

Ухвалами суду від 14.03.2017 у справі призначено додаткову судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту - економісту Луценко Ганні Євгенівні. Провадження у справі зупинено до проведення додаткової судової економічної експертизи та отримання висновку експерта.

Станом на 19.11.2018 матеріали господарської справи № 902/26/16 повернуто до суду з висновком експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи №5/5/2017 від 09.11.2018.

Ухвалою суду від 19.11.2018 поновлено провадження у справі. Прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.12.2018.

Ухвалою суду від 18.12.2018 підготовче засідання відкладено на 17.01.2019.

Ухвалою суду від 17.01.2018, за клопотанням представника відповідача, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 05.02.2019.

В підготовчому засіданні 05.02.2019 оголошено перерву до 13.02.2019.

Протокольною ухвалою суду від 13.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 12.03.2019.

На визначену судом дату з'явились представники Позивача, Відповідача та Третьої особи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.03.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на те, що 04.01.2013 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз «України» та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» укладено Договір № 13-111-Н купівлі-продажу природного газу, на виконання якого Позивачем протягом січня-грудня 2013 року, січня-грудня 2014 року та січня-грудня 2015 Відповідачу поставлено природний газ в обсязі 1 529 673,322 тис.куб.м. на загальну суму 916 327 853,94 грн, про що складено акти приймання-передачі природного газу.

Відповідач, в свою чергу, грошове зобов'язання по оплаті поставленого природного газу, не виконав належним чином, чим порушив розділ 6 Договору, та на момент пред'явлення позовної заяви до суду сума основного боргу складає 27 495 156,90 грн.

Неналежне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором слугувало підставою звернення за даним позовом до суду та нарахуванням штрафних санкцій, обумовлених договором та передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідач у відзиві № Vі007-CК-8199-1218 від 06.12.2018 заперечує проти позову, посилаючись на наступне.

Договір № 13-111-Н купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013, який було укладено між Позивачем та Відповідачем, керуючись чинним на той час Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Відповідно до п.5 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється гарантованими постачальниками за роздрібними цінами, встановленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відтак, враховуючи, що Відповідач, на момент укладення Договору, мав статус гарантованого постачальника, умови проведення розрахунків між сторонами регулюються п. 6.2. Договору, за яким оплата за поставлений газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним рахунком використання Покупця та поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженим постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. При цьому, сторонами не було визначено порядку проведення розрахунків інакшого ніж через поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Посилаючись на положення ст. 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», постанову Кабінету Міністрів України № 247 від 26.03.2008 «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ», постанову НКРЕ від 02.08.2012 № 1000 якою затверджено «Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним рахунком використання гарантованих постачальників природного газу», Відповідач стверджує, що Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що по суті, усуває Відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на всій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки Позивача.

Крім того Відповідач зазначає, що 09.04.2018 був прийнятий закон України «Про ринок природного газу», стаття 39 якого забороняє операторам газорозподільної системи, яким є ПАТ «Вінницягаз» провадити діяльність з видобутку, транспортуванню або постачанню природного газу. На виконання зазначеного Закону постановою НКРЕКП від 21.05.2015 № 1587 було анульовано Товариству ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу з 01 липня 2015 року .

Таким чином, ПАТ «Вінницягаз» із 01.07.2015 року залишилось на ринку природного газу виключно як газорозподільне підприємство (оператор газорозподільної системи), яке здійснює транспортування природного газу безпосередньо споживачам газорозподільними мережами, що перебувають у нього у власності та користуванні та яке зобов'язане здійснювати щодо них функції з оперативно-технологічного управління. А отже, всі кошти за природний газ (в тому числі і спожитий населенням до 01 липня 2015 року) почали надходити виключно на рахунки із спеціальним режимом використання іншого постачальника (в даному випадку ТОВ «Вінницягаз Збут»).

З метою проведення розрахунку за природний газ, поставлений Позивачем Відповідачу за Договором купівлі-продажу природного газу № 13-111-Н від 04.01.2013 між ПАТ «Вінницягаз» (Довіритель) та ТОВ «Вінницягаз Збут» (Повірений) було укладено Договір доручення № 24/1510461/Р.050, за умовами якого Повірений взяв на себе обов'язок виконувати грошові зобов'язання Довірителя, а саме здійснювати фактичну оплату ПАТ «НАК «Нафтогаз» згідно Договору № 13-111-Н від 04.01.2013 на суму 48 535 053,54 грн.

Також Відповідач наголошує, що природний газ поставлений за Договором купівлі-продажу № 13-111-Н від 04.01.2013 Позивач постачав Відповідачу виключно для потреб населення.

З метою реалізації закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено засади формування та застосування соціальних стандартів та нормативів. Зокрема, ст. 9 цього Закону встановлено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадян на житло.

Тобто, держава гарантує населенню, яке є користувачем житлово-комунальних послуг (до числа яких відноситься і газопостачання) забезпечення цими житлово-комунальними послугами виконавцями цих послуг, а виконавців цих послуг зобов'язує надавати житлово-комунальні послуги малозабезпеченим громадянам за рахунок відшкодування останнім наданих окремим категоріям громадян пільг та встановлених субсидій.

Так, п.6 ч.1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875 (зі змінами), чітко встановлено, що виконавець житлово-комунальних послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Таким чином, ПАТ «Вінницягаз», на якого були покладені обов'язки здійснювати постачання природного газу населенню до 01.07.2015, не мав права вимагати сплати вартості природного газу у споживачів, яким держава надала пільги та нарахувала субсидії, що, в свою чергу, позбавило Товариство можливості своєчасного отримання коштів за надані послуги з газопостачання.

Разом із тим, єдиним механізмом отримання Відповідачем компенсації від держави за задані окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг був чинний на час отримання послуг з транспортування природного газу «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 (далі - Постанова КМУ № 20, втрата чинності 01.01.2018) та «Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію», який затвердженим наказом Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Міністерством фінансів України № 493/688 від 03.08.2015 (далі - Наказ Міненерго №493/688).

Так, на виконання зазначених вище Порядків за участю як Позивача так і Відповідача укладались протягом 2014-2016 років спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Тобто, підписання сторонами у 2014-2016 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови КМУ №20 і Наказу Міненерго № 493/688, враховуючи зміст протокольних рішень і первинних документів, складених на їх виконання, а також виконання умов Договору №13-111-Н від 04.01.2013 засвідчує, що сторони фактично погодились, що залишок оплати за послуги з транспортування газу по договору, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення, а день проведення таких розрахунків був одночасно і днем погашення заборгованості за поставлений Позивачем природний газ Відповідачу у відповідному місяці за Договором.

З урахуванням наведеного Відповідач вважає, що у Позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, оскільки уклавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором.

Наголошує, що поставлений Позивачем в межах Договору купівлі-продажу № 13-111-Н від 04.01.2013 природний газ у кількості 1 529 673,322 ти.куб.м. на загальну суму 916 327 853,95 грн Відповідачем оплачений в повному обсязі, в тому числі: 758 785 720,09 грн сплачено з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання; 154 113 639,42 грн сплачено за рахунок Державного бюджету на підставі укладених між сторонами Спільних протокольних рішень; 0,05 грн сплачено грошовими коштами із поточного рахунку Відповідача.

Позивач у відповіді на відзив № 14/4-8в віл 03.01.2019 заперечує проти доводів Відповідача на вказує, що розрахунки пені, інфляційних та трьох процентів річних здійснені виключно на суми заборгованості, яка була сплачена Відповідачем власними коштами та з порушенням строків розрахунків визначених Договором, а не на суми заборгованості, які відшкодовувалися на підставі Спільних протокольних рішень.

Щодо заперечень Відповідача про відсутність у нього можливості впливати на дію визначеного умовами законодавства алгоритму, який встановлює порядок розподілу грошових коштів, що надходять на рахунки із рахунків зі спеціальним режимом використання, Позивач зазначає, що укладаючи Договір купівлі-продажу № 13-111-Н від 04.01.2013 Сторони у абз.2 п. 6.2ю Договору чітко передбачили «… за наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Продавця…».

Отже, Сторони прямо передбачили в Договорі обов'язок Відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження через рахунок зі спеціальним режимом використання Відповідача, сплачувати власними коштами, в строки, передбачені п. 6.1. Договору.

Наведене, на думку Позивача, встановлює, що Відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з Позивачем лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену Договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, тим самим міг впливати на стан розрахунку.

Відповідач в запереченнях на відповідь на відзив № 21007-Ск-304-0119 від 17.01.2019 вказує, що Позивач свідомо відхиляє специфіку взаємовідносин Сторін, оскільки грошові зобов'язання між Сторонами Договору в частині, яку Держава має компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили Сторони у Договорі відповідні умови. Що стосується перерахування коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання, Відповідач стверджує, що Державою визначено спеціальний режим проведення розрахунків, що по суті усунуло його від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягало у автоматичному перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки Позивача.

Третя особа в письмових поясненнях № Viz007.2-Ск-1972-1218 від 10.12.2018 зазначає, що з 01.07.2015 є постачальником природного газу із спеціальними обов'язками (гарантований постачальник до 01.10.2015), на якого в установленому порядку покладені обов'язки постачати природний газ побутовим споживач (населенню) на території м. Вінниці та Вінницької області згідно ліцензії, виданої згідно рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2015. При цьому, всі кошти, які надходили на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритим ТОВ «Вінницягаз Збут» автоматично розподілялися уповноваженим банком, згідно затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в тому числі і на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Для можливості проведення розрахунків за переданий Позивачем Відповідачу природний газ, в подальшому реалізований Відповідачем населенню до 01.07.2015, між ПАТ «Вінницягаз» та ТОВ «Вінницягаз Збут» було укладено Договір доручення № 24/1510461/Р.050 від 03.08.2015, за умовами якого ТОВ «Вінницягаз Збут» взяло на себе зобов'язання від імені і за рахунок ПАТ «Вінницягаз» виконувати грошові зобов'язання.

Розглянувши подані документи і матеріали, в тому рахунку висновки судової економічної експертизи № 48/11/11/2016 від 21.10.2016 та додаткової судово-економічної експертизи №5/5/2017 від 09.11.2018, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Позивач, за Договором Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (Відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-111-Н. (надалі Договір) (т.1, а.с. 9-14)

За Договором Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ (надалі - газ), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. (п. 1.1. Договору)

Газ, що продається з Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації населенню. (п. 1.2. Договору)

Відповідно до п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 651 104,625 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: січень, лютий, березень - І квартал - 312 814,701; квітень, травень, червень - ІІ квартал - 72 997,614; липень, серпень, вересень - ІІІ квартал - 40 134,697; жовтень, листопад, грудень - IV квартал - 225 157,613.

Обсяги газу, що планується передати за Договором можуть змінюватися Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. (п. 2.1.1. Договору)

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. (п. 3.3. Договору)

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу газу, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами. (п. 3.4. Договору)

Умовами п.п. 5.1.-5.3. Договору визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

Загальна сума вартості природного газу за Договором становить - 213 253 486,67 грн, крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ - 255 904 184,00 грн. (п. 5.4. Договору)

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі. (п. 6.1. Договору)

Відповідно до п. 6.2. Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. (п. 6.2. Договору)

За невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором. (п. 7.1. Договору)

У разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. Договору Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. (п. 7.2. Договору)

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. (п. 11. Договору)

Вказаний Договір підписаний та скріплений печатками ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Вінницягаз».

10.07.2013 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої викладено в новій редакції п. 2.1. Договору щодо кількості та якості газу, за яким загальний обсяг природного газу, що підлягає передачі Покупцеві в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 складає 646092,070 тис.куб.м.. Також Сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за Договором становить 211611746,17 грн. (т.1, а.с. 15)

31.12.2013 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою викладено п. 1.1. Договору у наступній редакції: «п.1.1. За Договором Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013-2014 роках природний газ, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.»

Викладено в новій редакції п. 2.1. Договору та встановлено, що у період з 01.01.2013 по 31.12.2014 Продавець передає Покупцеві газ в обсязі до 1 294 933,746 тис.куб.м..

Загальна сума вартості природного газу за Договором, в редакції п.5.4. Додаткової угоди №» 2 від 31.12.2013, становить 411 943 958,49 грн, крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ - 494 332 750,19 грн..

Викладено в новій редакції п. 7.2. Договору, та встановлено, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. Договору).

Доповнено розділ 7 Договору пунктом 7.4. в наступній редакції: « 7.4. Продавець звільняється від відповідальності (штраф, пеня та інше) за несвоєчасну та/або неповну поставку природного газу у разі відсутності у Продавця по незалежним від нього обставин достатнього ресурсу природного газу на дату складання акту приймання-передачі газу».

Викладено розділ 11 Договору в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення». (т.1, а.с. 18,19)

Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014 до Договору Сторони погодили викласти п. 6.1. Договору в наступній редакції: « 6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць». Крім того, внесено зміни до розділу 9 «Порядок вирішення спорів». (т.1, а.с. 20)

15.05.2014 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, якою викладено в новій редакції п. 2.1. Договору та встановлено, що у період з 01.01.2013 по 31.12.2014 Продавець передає Покупцеві газ в обсязі до 1 256 961,373 тис.куб.м..

Загальна сума вартості природного газу за Договором, в редакції п.5.4. Додаткової угоди № 4 від 15.05.2014, становить 590 416 746,81 грн, крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ - 708 500 096,17 грн. (т.1, а.с 21,22)

Додатковою угодою № 5 від 10.06.2014 до Договору Сторони виклали з 01.06.2014 в новій редакції п.п. 5.2. та 5.4. Договору та встановили, що загальна сума вартості природного газу за Договором становить 459 260 858,78 грн, крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ - 551 113 030,53 грн. (т.1, а.с. 23)

22.12.2014 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 6 до Договору, якою викладено п. 1.1. Договору у наступній редакції: «п.п. За Договором Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.»

Викладено в новій редакції п. 2.1. Договору та встановлено, що у період з 01.01.2013 по 31.03.2015 Продавець передає Покупцеві газ в обсязі до 1509324,484 тис.куб.м..

Загальна сума вартості природного газу за Договором, в редакції п.5.4. Додаткової угоди № 6 від 22.12.2014, становить 600 726 739,49 грн, крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ - 720 872 087,39 грн..

Викладено розділ 11 Договору в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013, і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення». (т.1, а.с. 24,25)

23.03.2014 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 7 до Договору, якою викладено п. 2.1. Договору в новій редакції та встановлено, що у період з 01.01.2013 по 30.11.2015 Продавець передає Покупцеві газ в обсязі до 1683782,685 тис.куб.м..

Загальна сума вартості природного газу за Договором, в редакції п.5.4. Додаткової угоди № 7 від 23.03.2014, становить ,68 грн, крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ - ,62 грн..

Викладено розділ 11 Договору в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013, і діє в частині реалізації газу до 30 листопада 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення». (т.1, а.с. 26,27)

19.06.2015 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 8 до Договору про наступне:

1. Важити Договір № 13-111-Н від 04.01.2013 таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 року.

2. Викласти статтю 11 «Строк дії Договору» Договору у наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ = до їх повного виконання». (т.1, а.с. 29)

Судом встановлено, що з 01 липня 2017 року, на виконання Закону України «Про ринок природного газу», відповідно до постанови НКРЕКП від 21.05.2015 № 1587, Відповідачу було анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу.

У зв'язку з цим 03.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «Вінницягаз» (за Договором Довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз Збут» (за Договором Повірений) укладено Договір доручення № 24/1510461/Р.050 за умовами якого Повірений зобов'язався від імені та за рахунок Довірителя виконувати грошові зобов'язання, а саме здійснювати фактичну оплату ПАТ «НАК «Нафтогаз України» згідно Договору купівлі-продажу природного газу № 13-111-Н від 04.01.2013.

Відповідно до умов Договору, за актами прийому-передачі газу протягом січня - грудня 2013 року, січня-грудня 2014 року, січня-червня 2015 року Позивач здійснив на користь Відповідача поставку природного газу в загальному обсязі 1 529 673,322 тис.куб.м. на суму 916 327 853,94 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- від 25.06.2014 за спожитий у січні 2013 року природний газ на суму 43 765 014,74 грн. (т.1, а.с. 33);

- від 28.02.2013 за спожитий у лютому 2013 року природний газ на суму 31 597 161,46 грн. (т.1, а.с. 34);

- від 31.03.2013 за спожитий у березні 2013 року природний газ на суму 37 044 994,37 грн. (т.1, а.с. 35);

- від 30.04.2013 за спожитий у квітні 2013 року природний газ на суму 16 472 403,40 грн. (т.1, а.с. 36);

- від 31.05.2013 за спожитий у травні 2013 року природний газ на суму 4 741 175,12 грн. (т.1, а.с. 37);

- від 30.06.2013 за спожитий у червні 2013 року природний газ на суму 4 459 122,95

грн. (т.1, а.с. 38);

- від 31.07.2013 за спожитий у липні 2013 року природний газ на суму 4 721 577,89 грн. (т.1, а.с. 39);

- від 31.08.2013 за спожитий у серпні 2013 року природний газ на суму 4 585 069,08 грн. (т.1, а.с. 40);

- від 30.09.2013 за спожитий у вересні 2013 року природний газ на суму 9 867 651,30 грн. (т.1, а.с. 41);

- від 31.10.2013 за спожитий у жовтні 2013 року природний газ на суму 16 885 695,53 грн. (т.1, а.с. 42);

- від 30.11.2013 за спожитий у листопаді 2013 року природний газ на суму 22 528 656,36 грн. (т.1, а.с. 43);

- від 18.08.2014 за спожитий у грудні 2013 року природний газ на суму 34 831 939,37 грн. (т.1, а.с. 44);

- від 22.09.2014 за спожитий у січні 2014 року природний газ на суму 20 783 189,86 грн. (т.1, а.с. 45);

- від 31.01.2014 за спожитий у січні 2014 року природний газ на суму 21 832 809,98 грн. (т.1, а.с. 46);

- від 22.09.2014 за спожитий у лютому 2014 року природний газ на суму 15 371 415,67 грн. (т.1, а.с. 47);

- від 28.02.2014 за спожитий у лютому 2014 року природний газ на суму 19 012 779,10 грн. (т.1, а.с. 48);

- від 28.10.2014 за спожитий у березні 2014 року природний газ на суму 7 583 548,78 грн. (т.1, а.с.49);

- від 31.03.2014 за спожитий у березні 2014 року природний газ на суму 17 243 099,96 грн. (т.1, а.с. 50);

- від 30.04.2014 за спожитий у квітні 2014 року природний газ на суму 16 369 492,57

грн. (т.1, а.с. 51);

- від 31.05.2014 за спожитий у травні 2014 року природний газ на суму 11 026 088,11 грн. (т.1, а.с. 52);

- від 30.06.2014 за спожитий у червні 2014 року природний газ на суму 8 302 811,27 грн. (т.1, а.с. 53);

- від 31.07.2014 за спожитий у липні 2014 року природний газ на суму 8 035 062,72 грн (т.1, а.с. 54);

- від 31.08.2014 за спожитий у серпні 2014 року природний газ на суму 7 870 233,59 грн. (т.1, а.с. 55);

- від 30.09.2014 за спожитий у вересні 2014 року природний газ на суму 8 005 571,68 грн. (т.1, а.с. 56);

- від 31.10.2014 за спожитий у жовтні 2014 року природний газ на суму 26 423 309,70 грн. (т.1, а.с. 57);

- від 30.11.2014 за спожитий у листопаді 2014 року природний газ на суму 46 533 320,21 грн. (т.1, а.с. 58);

- від 31.12.2014 за спожитий у грудні 2014 року природний газ на суму 58 137 979,94 грн. (т.1, а.с. 59);

- від 31.01.2015 за спожитий у січні 2015 року природний газ на суму 58 573 855,08 грн. (т.1, а.с. 60);

- від 28.02.2015 за спожитий у лютому 2015 року природний газ на суму 52 491 653,50 грн. (т.1, а.с. 61);

- від 31.03.2015 за спожитий у березні 2015 року природний газ на суму 43 948 471,18 грн. (т.1, а.с. 62);

- від 30.04.2015 за спожитий у квітні 2015 року природний газ на суму 103 754 928,20 грн. (т.1, а.с. 63);

- від 31.05.2015 за спожитий у травні 2015 року природний газ на суму 74 773 329,56 грн. (т.1, а.с. 64);

- від 30.06.2015 за спожитий у червні 2015 року природний газ на суму 58 794 441,71 грн. (т.1, а.с. 65).

Наведені вище акти приймання-передачі газу були підписані уповноваженими представника сторін та скріплені печатками.

За твердженням Позивача, Відповідач в порушення умов Договору здійснив лише часткову оплату поставленого газу на загальну суму 888 932 697,04 грн., не оплатив вартість поставленого газу на суму 27 495 156,90 грн. Зазначена сума визнається Відповідачем та підтверджується висновками судових експерти, призначених в рамках даної справи.

Судом встановлено, що розрахунки між сторонами Договору здійснювались трьома способами: 1) коштами, які перераховувались населенням на користь Позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до частини 1 пункту 6.2 даного Договору; 2) укладенням спільних протокольних рішень; 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Як свідчать матеріали справи, вартість поставленого природного газу за Договором була оплачена Відповідачем: частково шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених п. 6.1 договору, на суму - 758 785 720,09 грн.; частково - за рахунок коштів Державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 154 113 639,42 грн; частково - шляхом оформлення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3 428 494,39 грн.

Так, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 та наказом Міненерго № 493/688 від 03.08.2015 (до 15.09.2015 наказ Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Державного казначейства України від 03.02.2009 № 55/57/43 «Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію»), Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» складено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, а саме:

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1886 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 22.07.2014 на суму 3 869 394,53 грн. (т.1, а.с. 166,167);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1889 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 22.09.2014 на суму 1 224 569,43 грн. (т.1, а.с.170,171);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1890 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 22.09.2014 на суму 489 573,01 грн. (т.1, а.с. 174,175);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1888 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 22.09.2014 на суму 1 105 777,74 грн. (т.1, а.с. 178,179);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2079 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 20.10.2014 на суму 7 371 778,14 грн. (т.1, а.с. 182,183);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2080 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 20.10.2014 на суму 835 063,53 грн. (т.1, а.с. 185,186);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2275 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 20.11.2014 на суму 2 757 071,52 грн. (т.1, а.с. 189,190);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2530 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 19.12.2014 на суму 12 332 614,81 грн. (т.1, а.с. 193,194);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 64 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 20.01.2015 на суму 22 904 831,11 грн. (т.1, а.с. 197,198);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 429 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 20.02.2015 на суму 11 825 904,10 грн. (т.1, а.с. 200,201);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 677 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 19.03.2015 на суму 13 629 280,84 грн. (т.1, а.с. 204,205);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1183 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 20.05.2015 на суму 53 234 033,23 грн. (т.1, а.с. 207,208);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1444 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 19.06.2015 на суму 6 369 966,39 грн. (т.1, а.с. 212,213);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1638 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 20.07.2015 на суму 10 745 316,25 грн. (т.1, а.с. 216,217);

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2010 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України від 21.09.2015 на суму 280 014,88 грн. (т.1, а.с. 220,221).

Відповідно до розділу 1 вищевказаних протокольних рішень, предметом Спільних протокольних рішень є організація проведення Сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно пункту 2.5 розділу 2 протокольних рішень визначено порядок проведення взаєморозрахунків, а саме: Сторона 3 (Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз») перераховує Стороні останній (НАК «Нафтогаз України») кошти за природний газ згідно з Договором від 04.01.2013 № 13-111-Н із записом у графі призначення платежу Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2013, 2014, 2015 роках, договір від 04.01.2013 № 13-111-Н.

За змістом розділу 3 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою спільним протокольним рішенням.

На виконання Договору та відповідно до спільних протокольних рішень, Позивачу Відповідачем було перераховано 140 624 589,42 грн. (т.1 а.с.161, 165, 169, 173, 177, 181, 184, 188, 192, 196, 199, 203, 206, 210, 215, 219, 222).

Відповідно до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, Сторони, відповідно до ст. 601 ЦК України дійшли згоди щодо припинення зобов'язання Відповідача перед Позивачем за Договором купівлі-продажу природного газу № 13-111-Н від 04.01.2013 в сумі 3 428 494,39 грн. (т.1, а.с. 141)

Відповідно до банківських Державної казначейської служби України за 24.09.2014, 23.10.2014, 25.11.2014, 24.12.2014, 04.03.2015, 03.04.2015, 12.06.2015, 30.06.2015, 24.07.2015, 25.09.2015 (т.2, а.с. 123-150), виписок банку (т.3, а.с. 71-248; т.4, а.с. 1-185% т.5, а.с. 1-249; т.6, а.с. 1-249; т.7, а.с. 1-248; т.8, а.с. 1-249; т.9, а.с. 1249; т.10, а.с. 1-249; т.11, а.с. 1-249; т.12, а.с. 1-249; т.13, а.с. 1-249; т.14, а.с. 1-249; т. 15, а.с. 1-249; т.16, а.с. 1-249; т.17, а.с. 1-249; т. 18 , а.с. 1-249; т.19, а.с. 1-108,146,148,166), Відповідачем сплачено 758 785 720,09 грн з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання.

Таким чином, станом на 02.11.2015, за Відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 27 495 156,90 грн.

Після порушення провадження у даній справі, між сторонами були додатково прийняті спільні протокольні рішення аналогічного змісту, а саме:

- 22.02.2016 за № 733 на суму 7 797 129,00 грн;

- 16.03.2016 за №858 на суму 1 400 000,00 грн;

- 18.03.2016 за №943 на суму 4 291 921,00 грн (т.19, 118,119, 121,122а.с.98-107)

Однак, як вказує Позивач, Відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу не виконав, розрахунки за поставлений природний газ здійснив з порушенням встановлених Договором строків оплати. У зв'язку з чим, посилаючись на порушення Відповідачем строків виконання зобов'язань та керуючись, зокрема, ст.ст. 549, 625, 611, 612 ЦК України, ст. 230-232 ГК України, умовами Договору, Позивач просить стягнути 27 495 156,90 грн. основного боргу, 10 871 311,18 грн. пені, 4 984 078,37 грн. інфляційних втрат та 1 558 848, 34 грн. три проценти річних.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами характеризуються ознаками договору купівлі-продажу та поставки.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом частини 1 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічний припис містить статті 526 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зі змісту вищезазначених положень, а також аналізу пунктів 3.3, 3.4 та 6.1 договору, вбачається, що обсяги поставленого Позивачем газу та суми, що підлягали до сплати за кожен окремий місяць поставки вказаного товару встановлюється саме підписаними між сторонами актами приймання-передачі газу, які в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час здійснення господарських операцій, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення.

Як встановлено п. 6.2 Договору оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

З матеріалів справи встановлено, що вартість поставленого природного газу за Договором була оплачена Відповідачем: частково шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, в межах строків оплати, встановлених п. 6.1 договору, на суму - 758 785 720,09 грн.; частково (інша частина вартості природного газу) - за рахунок коштів Державного бюджету, отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на загальну суму 154 113 639,42 грн, та шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 3 428 494,39 грн.

Статтею 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов'язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Уповноважені банки, що обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 визначено уповноваженими банками, які обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, до спеціальних обов'язків яких включено обов'язок з постачання природного газу, та їх структурних підрозділів, а також оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам для виконання спеціальних обов'язків, покладених на таких продавців, Відкрите акціонерне товариство Державний ощадний банк України, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Укргазбанк та Публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2516 від 30.09.2015 (в редакції, що діяла на момент існування правовідносин між сторонами) затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, відповідно до якого, цей алгоритм установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для релігійних організацій та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам (далі постанова НКРЕКП №2516 від 30.09.2015).

Згідно з пунктом 4 Алгоритму, газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від категорій населення та ТКЕ населення, згідно з положеннями цього Алгоритму.

Відповідно до пункту 6 Алгоритму споживачі, які відносяться до категорій населення та ТКЕ населення оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами.

На виконання Закону України «Про ринок природного газу» та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792 «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ» Відповідачем відкрито в ВАТ Державний ощадний банк України поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від населення.

На виконання умов вказаного Договору, сторонами передбачено договірне списання (перерахування) банком коштів з рахунків відповідача в терміни та порядку, передбаченому Договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору, газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Згідно зі статтею 12 Господарського Кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Отже, у Відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з Позивачем, гарантований постачальник отримує грошовий ресурс для розрахунку з газотранспортним підприємством за послуги з транспортування лише після здійснення споживачами природного газу (населенням) повних розрахунків за весь обсяг спожитого газу. Таким чином, Відповідач може здійснити розрахунок перед Позивачем за умовами Договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, при цьому сам Відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок Відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

Виходячи з вищенаведених норм, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває Відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки Позивача за визначеними нормативами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 910/9806/16 від 14.03.2018, у справі № 904/2743/16 від 14.06.2018, у справі № 922/3873/17 від 02.08.2018, у справі № 924/1090/17 від 14.08.2018.

Крім того, одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз». Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі за текстом - Порядок).

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі за текстом - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг - а саме витрат на придбання природного газу у гарантованого постачальника, його транспортування магістральними та внутрішньопромисловими газопроводами, переміщення розподільними газопроводами.

Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова КМУ від 11 січня 2005 року № 20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Відповідно, на виконання зазначеного вище Порядку за участю як Позивача так і Відповідача укладались Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Підписання Спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини Відповідача та Позивача елементи адміністративного та бюджетного права.

Покладення обов'язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку Спільних протокольних рішень, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов'язку з оплати обсягів природного газу.

Таким чином, Відповідач, не маючи реального правового впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов'язків за спірним Договором.

Спільні протокольні рішення та платіжні доручення про перерахування Позивачу отриманих коштів як вартість пільг та субсидій населенню, є підтвердженням того, що відповідні розрахунки здійснювались в межах Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-111-Н та є процедурою погашення зобов'язань Відповідачем по оплаті за природний газ у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг та субсидій населенню.

Відтак, підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх умов, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року та Порядку, затвердженого наказом №55/57/43, підтверджує той факт, що сторони спільно погодились на те, що залишок оплати за постачання природного газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Дії сторін з питань остаточних розрахунків за Договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-111-Н за їх взаємною згодою і домовленістю з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати послуг за постачання газу, були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що Позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений Відповідачу природний газ, з огляду на визначені у спільних протокольних рішеннях призначення платежів щодо сплати коштів за природний газ за рахунок відшкодування державою наданих у цей період населенню пільг та субсидії.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами Договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Суд зважає, що умови Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-111-Н є обов'язковими для сторін Договору, однак вони не регулюють порядок відшкодування боргу відповідно до зазначених спільних протокольних рішень, підписаних на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 № 20.

Крім того, для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, які діяли на момент розгляду справи, чого апеляційним судом не було встановлено.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14, від 07.10.2015 у справі №924/406/14, від 01.10.2015 у справі №917/2519/14 та постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 14.03.2018 у справі №910/9806/16, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 02.08.2018 у справі №922/3873/17.

Крім того, Позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами факту прострочення Відповідачем оплати за газ з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ за поставлений природний газ з січня 2013 року по червень 2015 року.

Оскільки судом встановлено, що оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №247, відповідними постановами НКРЕ, з дотриманням умов пункту 6.2. договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови Кабінету міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до Покупця газу відповідальності за несвоєчасно здійснені розрахунки у вигляді додаткових нарахувань, а саме: пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Як встановлено судом, підтверджується висновком додаткової судово-економічної експертизи № 5/5/2017 від 09.11.2018 та представниками сторін, станом на день прийняття рішення в даній справі, Відповідачем проведено розрахунки за поставлений Позивачем природний газ за Договором в повному обсязі, шляхом підписання спільних протокольних рішень від 22.02.2016 за № 733, від 16.03.2016 за №858, від 18.03.2016 за №943, боргу за Договором не існує.

З огляду на те, Відповідачем проведено розрахунки за поставлений природний газ на суму 27 495 156,90 грн., яка є предметом розгляду в даній справі, суд дійшов висновку про відсутність на момент розгляду справи предмету спору в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки проведення розрахунків з боку Відповідача відбулася під час розгляду справи, таке усунення існування предмету спору у зв'язку із його врегулюванням сторонами зумовлює закриття провадження у справі в частині погашених вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 27 495 156,90 грн. підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності та виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення 10 871 311,18 грн. пені, 1 558 848,34 грн. трьох відсотків річних та 4 984 078,37 грн. інфляційних. Провадження у справі в частині стягнення 27 495 156,90 грн. основного боргу підлягає закриттю по п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

При винесенні ухвали про закриття провадження у справі судом враховано положення ч.4 ст.231 ГПК України , згідно якої про закриття провадження у справі суд виносить ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Зокрема судом враховано положення норм чинного законодавства якими регулюється питання повернення позивачу з Державного бюджету України сплаченого судового збору в разі закриття провадження у справі.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору Позивачу з позовної вимоги про стягнення основного боргу, необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.127 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що витрати по оплаті судово-економічної експертизи та додаткової судово-економічної експертизи покладено на ПАТ по газопостачанню на газифікації «Вінницягаз». Зазначені витрати оплачені ПАТ по газопостачанню на газифікації «Вінницягаз», що підтверджується актами №11/11/2016 від 21.10.2016 та № 5/5/2017 від 09.11.2018, які разом з висновками судових експертиз містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що судом закрито провадження у справі в частині основного боргу, відмовлено в позові в частині стягнення пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції, та враховуючи, що спір між сторонами виник у зв'язку з наявністю заборгованості Відповідача перед Позивачем, суд дійшов висновку про залишення за Відповідачем витрат пов'язаних з проведенням експертиз.

Зважаючи на результати вирішення спору в даній справі, клопотання Відповідача № Vі007-Ск-8167-1218 від 06.12.2018 про відстрочку виконання рішення та № Vі007-Ск-8168-1218 від 06.12.2018 про зменшення розміру пені судом не розглядаються.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 191, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі в частині стягнення 27 495 156,90 грн. основного боргу закрити.

В позові в частині стягнення 10 871 311,18 грн. пені, 4 984 078,37 грн. інфляційних втрат та 1 558 848, 34 грн. трьох відсотків річних відмовити.

Витрати по сплаті судового збору залишити за Позивачем.

Витрати пов'язані з проведенням судово-економічної експертизи та додаткової судово-економічної експертизи залишити за Відповідачем.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18 березня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

3 - відповідачу (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)

4 - третій особі (пров. Костя Широцького, 24, м. Вінниця, 21012)