ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Справа№ 910/13197/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 04.03.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.12.2018 (повний текст складено 20.12.2018.)

у справі №910/13197/18 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУНАТЕХ"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 434 541, 56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУНАТЕХ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» про стягнення 434 541, 56 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на безпідставне утримання відповідачем грошових коштів позивача у розмірі 434 541,56 грн., оскільки Договір від 19.11.2014 №1110191 між сторонами розірвано 30.04.2018, тоді як відповідачем різницю між оплаченою вартістю теплової енергії та вартістю фактично поставленого обсягу теплової енергії не повернуто.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУНАТЕХ» - задоволено. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУНАТЕХ» грошові кошти в розмірі 434 541, 56 грн., судовий збір в розмірі 6 518, 12 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (Публічне акціонерне товариство «Київенерго») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 у справі №910/13197/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено основні принципи судочинства, оскільки рішення прийнято без з'ясування та обговорення всіх обставин справи та без належного аналізу доказів.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач вказує про те, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у застосуванні до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності.

Крім того, відповідач зазначає, що строк виконання вимоги не настав, оскільки позивачем не було пред'явлено вимогу про повернення коштів у досудовому порядку.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 у справі №910/13197/18, розгляд справи №910/13197/18 призначено на 04.03.2019. Роз'яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі.

05.02.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання 04.03.2019 з'явився представник позивача, який надав пояснення по суті спору, які ґрунтуються на доводах викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судове засідання 04.03.2019 не з'явився. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши думку представника позивача, враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 04.03.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

19.11.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір №1110191 (надалі - Договір) предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених договором.

Відповідно до п.п. 2.3.1 2.3.2 Договору абонент зобов'язаний додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до договору.

Пунктом 1.4. Додатку №1 до Договору сторони погодили розподіл обсягів постачання теплової енергії в гігакалоріях по місяцях та кварталах кожного року.

У відповідності до Додатку №3 до Договору (Тарифи на теплову енергію), розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими НКРЕКП.

Відповідно до пункту 2 Додатку №4 до Договору (Порядок розрахунків за теплову енергію), позивач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує відповідачу вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії за розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

24.04.2018 Київською міською радою було прийнято рішення №517/4581 про завершення укладеної з відповідачем Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, яким з 01.05.2018 фактично повернуто майно територіальної громади (котельні, теплові мережі, теплові пункти та інше допоміжне майно) з володіння та користування відповідача.

На офіційному сайті Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» було розміщено повідомлення, щодо припинення останнім діяльності у сфері теплопостачання як для юридичних осіб так і для мешканців з 01.05.2018.

30.04.2018 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду від 30.04.2018 про розірвання договору від 19.11.2014 №1110191, відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання з 30.04.2018 Договору від 19.11.2014 №1110191, у зв'язку з чим з вказаної дати припиняються зобов'язання «Енергопостачальної організації» перед «абонентом» щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов'язання «абонента», що виникли за договором та залишилися невиконаними на дату підписання угоди, підлягають виконанню до 25.05.2018.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

13.06.2018 позивач надіслав на адресу відповідача клопотання про повернення невикористаних коштів в сумі 473724,81 грн., копія якого наявна в матеріалах справи (т. 1, а.с. 107).

Заперечуючи проти вказаного факту, відповідач вказує, що такого клопотання, а отже і вимоги про повернення коштів не отримував. Вказані обставини, за твердженням відповідача, свідчать, що строк виконання обов'язку щодо повернення коштів не настав, однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Позивачем, до позовної заяви долучено копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 108), яке направлялось позивачем відповідачу. За твердженням позивача, повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджує факт направлення та отримання вказаного клопотання відповідачем.

При цьому, відповідач не надав пояснень яка саме кореспонденція була отримана ним 23.06.2018 від позивача, та не спростував факту отримання клопотання про повернення коштів.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції, що факт отримання відповідачем клопотання щодо повернення невикористаних коштів вих. №8 від 13.06.2018 є доведеним, а отже строк виконання зобов'язання щодо повернення коштів є таким, що настав.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач фактично сплачував вартість наданих послуг до початку розрахункового періоду.

З акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.03.2014, що підписаний уповноваженими представниками сторін, вбачається, що сальдо розрахунків за теплову енергію з урахуванням ПДВ на 01.04.2018 становить 611373,09 грн.

Позивач зазначив, що за результатами постачання теплової енергії за квітень 2018 року, на підставі відповідного звіту про обсяги споживання теплової енергії, сторонами було складено акт приймання-передавання товарної продукції за квітень 2018 року, в якому зазначено загальну кількість спожитої позивачем теплової енергії в квітні, в обсязі 96,87 Гкал. та зазначено вартість спожитої теплової енергії: 176831,53 грн.

Між позивачем та відповідачем 30.04.2018 складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію підписаний уповноваженими представниками сторін, відповідно до якого сальдо розрахунків за теплову енергію з урахуванням ПДВ на 01.05.2018 становить 434541,56 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскільки внаслідок розірвання договору, зобов'язання сторін припинилися, в зв'язку із чим відпала підстава збереження відповідачем грошових коштів, що сплачені за теплову енергію, яка фактично не була поставлена.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивачем сплачено відповідачеві 6086506,05 грн., проте позивачем було спожито теплової енергії на суму 5651964,49 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи, що договірні відносини між сторонами припинились, а позивачем сплачено кошти в сумі більшій ніж вартість наданих послуг, різниця в сумі 434541,56 грн. є коштами безпідставно набутими відповідачем та підлягає поверненню позивачу.

При цьому, відповідач просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач заперечив проти задоволення даної заяви, зазначивши що початок перебігу позовної давності, необхідно обчислювати саме з моменту розірвання договору, а саме з 30.04.2018.

Дослідивши доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач безпідставно обраховує строки позовної давності з 2014 року не зазначаючи коли саме виникла переплата, яка є предметом спору. Враховуючи тривалі правовідносини між сторонами щодо надання та оплати послуг, а також те, що відповідно до Порядку розрахунків за теплову енергію, що є додатком №4 до Договору, оплата послуг здійснюється шляхом авансування, колегія суддів дійшла висновку, що право на повернення коштів у позивача виникло після припинення правовідносин за Договором у 2018 році, а отже строк позовної давності позивачем не пропущено, а заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76-79, 269, 272, 275, 276, 281, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 у справі №910/13197/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 у справі №910/13197/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13197/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк