ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3635/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова
про стягнення 14252213,75 грн.
за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 14252213,75 грн., з яких: основний борг у сумі 13632716,18 грн., пеня у сумі 187837,21 грн., три проценти річних у сумі 224327,40 грн., інфляційні втрати у сумі 207332,96 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме 213783,21 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов'язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем були порушені умови договору № 1141/1718-ТЕ-32 постачання природного газу від 15.09.2017 щодо оплати переданого газу за даним договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 21.01.2019 о 11:00.

Відповідач, через канцелярію суду 17.01.2019 за вх.№ 1326, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у позовних вимогах у повному обсязі. При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що основний борг, ще до моменту звернення позивача до суду був повністю погашений, про що свідчать наступні платіжні доручення та виписки: № 15 від 26.06.2018 р. на суму 1502871,69 грн.; № 16 від 26.07.2018 р. на суму 1781988,05 грн.; № 17 від 27.08.2018 р. на суму 1766376,21 грн.; № 18 від 26.09.2018 р. на суму 1593186,09 грн.; № 19 від 25.10.2018 р. на суму 1979444,17 грн.; № 20 від 26.11.2018 р. на суму 3314687,02 грн.; № 24 від 22.12.2018 р. на суму 1694163,95 грн. Також, у відзиві на позов відповідач зазначав, що оплата поставленого природного газу за договором №1141/1718-ТЕ-32 проводилась в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 на підставі нормативів перерахування коштів прийнятими на підставі постанов НКРЕКП у відповідності до умов п. 6.3. договору, а остаточний розрахунок проводився на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2015 та № 256 від 04.03.2002, а тому відсутні правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та пені.

21.01.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого засідання на 04.02.2019 о 11:00.

04.02.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.02.2019 о 11:00.

14.02.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 05.03.2019 о 15:00.

Представник позивача у судовому засіданні 05.03.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.03.2019 заперечував проти задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (споживач) був укладений договір № 1141/1718-ТЕ-32 постачання природного газу (надалі - договір).

Також, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області були укладені наступні додаткові угоди до договору: № 1 від 12.01.2018 та № 2 від 05.04.2018.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язувався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов'язувався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 89467289,45 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.10.2017 р. за жовтень 2017 р. на суму 5442452,62 грн.;

- від 30.11.2017 р. за листопад 2017 р. на суму 13365206,08 грн.;

- від 31.12.2017 р. за грудень 2017 р. на суму 13222959,50 грн.;

- від 31.01.2018 р. за січень 2018 р. на суму 19870327,08 грн.;

- від 28.02.2018 р. за лютий 2018 р. на суму 17740026,58 грн.;

- від 31.03.2018 р. за березень 2018 р. на суму 17503362,11 грн.;

- від 30.04.2018 р. за квітень 2018 р. на суму 2322955,48 грн.

Пунктом 6.1. договору було встановлено, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. договору було передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, становить 5 років.

Згідно позову позивач вказує, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1. договору, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 13632716,18 грн. В підтвердження суми основного боргу у розмірі 13632716,18 грн. позивачем була надана довідка по операціях за договором № 1141/1718-ТЕ-32, сальдо по КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області та Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 4010 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20.11.2017.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем була сплачена позивачу сума основного боргу за договором у сумі 13632716,18 грн., про що свідчать наступні платіжні доручення: № 15 від 26.06.2018 р. на суму 1502871,69 грн.; № 16 від 26.07.2018 р. на суму 1781988,05 грн.; № 17 від 27.08.2018 р. на суму 1766376,21 грн.; № 18 від 26.09.2018 р. на суму 1593186,09 грн.; № 19 від 25.10.2018 р. на суму 1979444,17 грн.; № 20 від 26.11.2018 р. на суму 3314687,02 грн.; № 24 від 22.12.2018 р. на суму 1694163,95 грн.

Крім того, в підтвердження оплати поставленого природного газу за договором відповідачем були надані наступні платіжні доручення: № 7 від 19.12.2017 р. на суму 5442452,62 грн.; № 1 від 29.01.2018 р. на суму 7752212,00 грн.; № 4 від 19.02.2018 р. на суму 14820361,33 грн.; № 5 від 23.02.2018 р. на суму 723,35 грн.; № 6 від 01.03.2018 р. на суму 3585025,66 грн.; № 9 від 22.03.2018 р. на суму 7299238,03 грн.; № 10 від 11.04.2018 р. на суму 10078793,05 грн.; № 13 від 25.04.2018 р. на суму 20066608,92 грн.; № 14 від 25.05.2018 р. на суму 5188986,22 грн.

При цьому, суд зазначає, що у судовому засіданні призначеному на 14.02.2019 представником позивача вказувалося про відсутність у відповідача заборгованості за договором № 1141/1718-ТЕ-32.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що сума основного боргу у сумі 11938552,23 грн. була сплачена відповідачем до подання позивачем позову, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про стягнення основного боргу у сумі 11938552,23 грн. слід відмовити.

Враховуючи те, що сума основного боргу за договором у розмірі 1694163,95 грн. була сплачена відповідачем згідно платіжного доручення № 24 від 22.12.2018 р. після подання позивачем відповідного позову, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про стягнення основного боргу у сумі 1694163,95 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про стягнення пені у сумі 187837,21 грн., трьох процентів річних у сумі 224327,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 207332,96 грн., суд зазначає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

20 листопада 2017 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Лозівської міської ради Харківської області, Управлінням праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області, Комунальним підприємством "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" було укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 4010 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20.11.2017 (надалі - Спільне протокольне рішення).

На виконання зазначеного Спільного протокольного рішення, позивачу були перераховані кошти за спожитий природний газ в загальній сумі 5442452,62 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7 від 19.12.2017 року.

У відповідності до розділу 1 вказаного протокольного рішення предметом Спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20).

Розділом 2 Спільного протокольного рішення був передбачений порядок проведення розрахунків. Згідно пункту 2.7. розділу 2 Спільного протокольного рішення Сторона 5 (КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області) перераховує Стороні останній (Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України") кошти за природний газ за 2017 рік згідно з договором від 15.09.2017 №1141/1718-ТЕ-32 із записом у графі "призначення платежу" "Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20, за природний газ за 2017 рік, договір від 15.09.2017 №1141/1718-ТЕ-32".

Розділом 3 Спільного протокольного рішення було передбачено, що з метою реалізації цього Спільного протокольного рішення Сторони зобов'язуються:

забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688 (далі - Порядок проведення розрахунків);

перерахувати кошти наступній Стороні, а Сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок;

оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цього Спільного протокольного рішення;

забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цим Спільним протокольним рішенням.

Сторони, що підписали Спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за Спільними протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України (п. 4 Спільних протокольних рішень).

Таким чином, умовами вищевказаного Спільного протокольного рішення, з урахуванням Постанови Уряду від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків, передбачалося укладення інших спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та надання державою коштів на погашення заборгованості. При цьому підписання сторонами Спільного протокольного рішення і виконання його положень, а також положень Постанови Уряду від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків, свідчить, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором № 1141/1718-ТЕ-32 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільного протокольного рішення. Отже, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до договору №1141/1718-ТЕ-32.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були відкриті рахунки із спеціальним режимом використання, про що свідчить договір банківського рахунку № 506899 від 25.07.2014, а розрахунки між сторонами договору від 15.09.2017 № 1141/1718-ТЕ-32 здійснювались двома способами: за рахунок коштів державного бюджету та коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до ч. 1 п. 6.3. договору № 1141/1718-ТЕ-32.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строки виконання зобов'язання відповідачем за договором не були порушені, у зв'язку з чим підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з порушенням п.6.1. договору відсутні.

За таких обставин позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 187837,21 грн., трьох процентів річних у сумі 224327,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 207332,96 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, та те, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про стягнення основного боргу у сумі 11938552,23 грн., пені у сумі 187837,21 грн., трьох процентів річних у сумі 224327,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 207332,96 грн. було відмовлено, витрати зі сплати судового збору у розмірі 188370,75 грн. покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про стягнення основного боргу у сумі 11938552,23 грн., пені у сумі 187837,21 грн., трьох процентів річних у сумі 224327,40 грн., інфляційних втрат у сумі 207332,96 грн. - відмовити.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про стягнення основного боргу у сумі 1694163,95 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ).

Відповідач - Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Ломоносова, буд. 23, ).

Повне рішення складено 13.03.2019 р.

Суддя ОСОБА_3