ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. Справа№ 910/3505/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

без виклику сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2018

у справі № 910/3505/18 (суддя Якименко М.М.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування»

до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 17 808, 88 грн. -

ВСТАНОВИВ :

У березні 2018 року позивач - приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" - звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 17 808,88 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.08.2018 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування» 15 535 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять п'ять) грн. 52 коп. - матеріальних збитків в порядку регресу, 1 537 (одну тисячу п'ятсот тридцять сім) грн. 08 коп. - судового збору., в задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Зокрема, таке право може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» - звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у даній справі, стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь приватного акціонерного товариства «АХА Страхування» 11 702, 13 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказав на те, що судом першої інстанції, незважаючи на пояснення відповідача, було визначено розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню на підставі абстрактного документа, а саме звіту, в якому визначено можливу вартість відновлюваного ремонту, в той час, як в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують фактичну вартість такого ремонту.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269 Господарського кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.08.2017 року між дочірнім підприємством «Амбієнте ферніче Україна» (далі по тексту - страхувальник) та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» (далі по тексту - страховик, позивач) укладено договір №279650а7зг добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (далі за текстом - договір страхування, договір), за умовами якого застраховано транспортний засіб марки «Suzuki Grand Vitara 2.4», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 13-27)

Відповідно до договору страхування, страховик повинен відшкодовувати шкоду, що трапилася в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП - дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу. (п. 26.1.3. договору).

10.11.2017 року у м. Львів, по вул. Івана Виговського, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зіткнулися застрахований транспортний засіб та транспортний засіб марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, у результаті чого, застрахованому транспортному засобу було завдано пошкодження (а.с. 37).

При цьому, поліція на місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди (надалі -ДТП) не викликалася та між водіями було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - ЄВРОПРОТОКОЛ від 10.11.2017р., за змістом якого вбачається - учасники ДТП погодили, що остання сталася з вини водія транспортного засобу марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_2, який відповідно до п. 33.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визнав свою вину.

Відповідно до звіту №2525/17 про оцінку автомобіля НОМЕР_3, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 22 838,07 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 16 535,52 грн. ( а.с. 38-43).

З матеріалів справи вбачається, що страхувальник звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування в порядку регресу (а.с. 32).

У зв'язку з поданою заявою, позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складено відповідний страховий акт №АХА2283552 від 23.11.2017, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого застрахованому транспортному засобу склала 18 808, 88 грн. (а.с. 63).

Разом з тим, ФОП ОСОБА_3 видано рахунок-фактуру на оплату №287 від 21.11.2017, згідно якого дочірнє підприємство «Амбієнте Ферніче Україна» мало сплатити зазначену в страховому акті суму збитку за фарбувальні роботи згідно калькуляції №0018862 від 21.11.2017 (а.с. 46- 61).

Позивач на підставі страхового акта №АХА2283552 здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 18 808, 88 грн. в рахунок ремонту транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara 2.4» реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується платіжним дорученням № 394 343 від 24.11.2017 (а.с. 64).

Як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4, на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/254465 (а.с. 72-73).

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача із претензією про сплату страхового відшкодування.

Однак, позивач, звертаючись з даним позовом зазначив, що оскільки він отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування, страховик не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, так як такі заходи досудового врегулювання спору не є обов'язковими згідно із законом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що у зв'язку з настанням страхового випадку у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000, 00 грн.) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 15 535, 52 грн. (16 535, 52 грн. вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 1 000, 00 грн. франшиза = 15 535, 52 грн.).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи

на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вимогами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами ст. 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» унормовано, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Разом з тим, згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як вже зазначалося вище, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara 2.4» реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №279650а7зг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за договором страхування транспортного засобу у зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 18 808,88 грн., що підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення № 394 343 від 24 листопада 2017 року. (а.с. 64)

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної особи за заподіяні збитки.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Колегією суддів встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Враховуючи вищевикладене, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 10.11.2017 року є належним доказом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за участю транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara 2.4» реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2. Крім того, із зазначеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що водій автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визнав свою вину у вчинені ДТП, а тому ОСОБА_2 є особою, відповідальною за завдану майнову шкоду.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4, на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/254465, розмір франшизи - 1000,00 грн.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_4, була застрахована відповідачем.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Позивачем, з урахуванням вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в якості підтвердження своїх позовних вимог були надані, зокрема: страховий акт № АХА2283552 від 23.11.2017 р., платіжне доручення № 394 343 від 24.11.2017 р., ремонтну калькуляцію № 1.003.17.0 від 21.11.2017 р., акт огляду транспортного засобу, рахунок-фактуру №287 від 21.11.2017 р. на ремонт застрахованого транспортного засобу, розрахунок страхового відшкодування, що є достатніми доказами для визначення фактичного розміру по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

За умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачу переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених договором добровільного страхування наземного транспорту № 279650а7зг від 10.08.2017 р. та фактично здійснених позивачем витрат, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог до відповідача та стягнення з останнього 15 535, 52 грн., оскільки позивачем надано платіжне доручення про виплату страхового відшкодування № 394343 від 24 листопада 217 року (а.с. 64), що є підтвердженням виплати страхового відшкодування.

Також, вірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в сумі 15 535, 52 грн. з огляду на наступне.

Спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Зокрема, таке обмеження відбувається з урахуванням меж ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22), вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (стаття 29), відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП, шкоду, яка пов'язана із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Також, відповідно до пункту 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи наведене вище, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100 000, 00 грн.) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Згідно звіту №2525/17 про оцінку автомобіля НОМЕР_3 вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 16 535, 52 грн. ( а.с. 38-43). А сума франшизи, згідно інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ становить 1000 грн. (а.с. 73).

Таким чином, сума страхового відшкодування яка підлягає стягненню з відповідача становить 15 535,52 грн. (16 535,52 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 1 000,00 грн. франшизи = 15 535,52 грн.).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 04.11.2014 р. у справі №910/17223/13.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.08.2018 року у справі № 910/3505/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2018р. у справі № 910/3505/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.08.2018 р. у справі № 910/3505/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

Матеріали справи № 910/3505/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню крім винятків, встановлених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.03.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко