номер провадження справи 4/6/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019 Справа № 908/78/19

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Юг" (69063, м. Запоріжжя, вул. Ілліча, 30)

про стягнення 65 310, 00 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

секретар судового засідання Петриченко А.Є.

Представники сторін:

від позивача - Самойленко П.М., довіреність №2105 від 31.08.2018;

від відповідача - Черкашин І.І., довіреність № бн від 19.02.2019;

Надворна О.С., довіреність № бн від 19.02.2019.

10.01.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Юг" про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в розмірі 65310, 00 грн.

10.01.2019 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу № 908/78/19 розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/78/19, присвоєно справі номер провадження 4/6/19. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.02.2019, за клопотанням ТОВ "Ліга Юг", ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні, яке призначене на 20.02.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.02.2019 задоволено клопотання ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про участь у засіданні в режимі відеоконференції по справі № 908/78/19, судове засідання відкладено на 13.03.2019, Київському апеляційному суду доручено забезпечення проведення відеоконференції.

У судовому засіданні 13.03.2019 справу розглянуто, прийнято та оголошено, вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовані тим, що ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі полісу обов'язкового страхування ЦПВВНТЗ № АЕ/8086434 від 08.04.2016 виплачено страхове відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку -ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак «НОМЕР_1» (під керуванням ОСОБА_5.) в розмірі 65310, 00 грн. З моменту дорожньо - транспортної пригоди відповідачем, як страхувальником за полісом № АЕ/8086434 не було письмово повідомлено страховика про зазначене ДТП, відтак відповідачем порушено умови договору № АЕ/8086434 та ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку. Таким чином, відповідно до положень чинного законодавства позивачем отримано право вимагати від відповідача відшкодування в порядку регресу 65 310, 00 грн., понесених збитків в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування за полісом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" посилається на ст. ст. 979, 167, 1172, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 27, 33, підп. «г» підп. 38.1.1 п.38.1 ст.38 п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі яких просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в порядку регресу матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в розмірі 65310, 00 грн.

Відповідач проти позову заперечив, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 31.01.2019. Відповідач зазначає, що позивачем не доведений факт того, що відсутність у нього відомостей про ДТП внаслідок несвоєчасного повідомлення відповідачем про дорожньо-транспортну пригоду, могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. Зауважує, що внаслідок проведеного розслідування за фактом ДТП не було встановлено жодних підстав для притягнення водія ОСОБА_5, який керував транспортним засобом марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак «НОМЕР_1» ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності. Відповідно відсутні будь-які судові рішення щодо встановлення причинного зв'язку між діями водія та подією ДТП. Обов'язок повідомлення страховика про настання страхового випадку у триденний термін встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення з нього в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.

12.02.2019 на адресу господарського суду Запорізької області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду регламентовано положеннями ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення страховика у встановлені законом строки. Також, зазначив, що чинним законодавством не передбачено, що страховик набуває права для пред'явлення регресного позову лише у разі здійснення останнім необґрунтованих виплат. Крім того, вважає, що позивач не міг на законних підставах відмовити у виплаті страхового відшкодування особі, яка мала на нього законні підставі, оскільки остання виконала всі обов'язки, визначені ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що неподання страховику повідомлення про настання ДТП не є підставою для задоволення регресного позову, якщо невиконання цього обов'язку не завадило страховику самостійно встановити усі обставини страхового випадку і не потягло необґрунтованих виплат. Також, зазначив що якщо факт, час, місце, пошкодження транспортних засобів та інші обставини ДТП були встановлені уповноваженими правоохоронними органами, і на підставі цих даних страховик міг оцінити розмір завданого збитку, визнати випадок страховим та здійснити виплату страхового відшкодування, то це означає, що у нього були усі можливості самостійно встановити усі обставини ДТП та провести обґрунтовану виплату, а тому в таких випадках регресні позови лише з підстав неповідомлення страхової компанії про ДТП задоволенню не підлягають.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін у справі, суд -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2016 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" страхова компанія» (страховик, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга Юг» (Страхувальник, відповідач у справі ) укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/» 086434.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ГАЗ 33021», державний номерний знак «НОМЕР_1», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

06.02.2017 року приблизно о 05 год. 45 хв. на автодорозі «Харків Сімферополь», на території м. Запоріжжя, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ 33021». державний номерний знак «НОМЕР_2» під керуванням ОСОБА_5, котрий скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6.

Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід - ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.

Потерпіла (мати потерпілої) внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди звернулася до Страховика - Позивача з заявою від 14.11.2017 про виплату страхового відшкодування за Полісом № АЕ/8086434.

На підставі страхового акту №ОЦ/016/000/18/0029 від 14.03.2018 позивачем виплачено потерпілому, страхове відшкодування в розмірі 49 400, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1491 від 15.03.2018.

Також, на підставі страхового акту №ОЦ/016/000/18/0136 від 04.10.2018 позивачем здійснено доплату страхового відшкодування у вигляду відшкодування витрат на спорудження пам'ятника в розмірі 15 910,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2251 від 10.10.2018 року.

ТОВ "Ліга Юг" з повідомленням про настання страхового випадку до страховика не зверталася.

Не повідомлення позивача, як страховика, про зазначену вище ДТП, у строки, встановлені статтями 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок чого у нього виникло право регресної вимоги до відповідача, стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов'язки учасників ДТП (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1961-ІV), у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторно-транспортне страхове бюро України про настання ДТП. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення судового рішення, яке має базуватись на загальних положеннях та підставах про відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.01.2019 у справі №208/7291/13-ц.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відсутність повідомлення про ДТП призвела до необґрунтованих виплат.

Враховуючи викладене, посилання позивача на вимоги статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є помилковими та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки обставини ДТП встановлені, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем, страховик необґрунтованих виплат не здійснив.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, тобто мають бути прямими.

В даному випадку, позивачем не доведений факт того, що відсутність у нього відомостей про ДТП внаслідок несвоєчасного повідомлення відповідачем про дорожньо-транспортну пригоду, могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування, а отже, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами весь склад правопорушення, необхідного для настання цивільно-правової відповідальності відповідача, а саме наявності причинно-наслідкового зв'язку між заподіяними збитками та протиправною поведінкою ТОВ "Ліга Юг".

Обмеження набуття права зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди у разі неповідомлення страховика протяги трьох днів з моменту ДТП про вказану подію за умови встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.10.2018 у справі №371/1659/16-ц.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи позивача, в обґрунтування заявлених вимог, суд визнав хибними і необґрунтованими.

Заперечення відповідача на заявлений позов враховані судом при вирішенні спору.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши надані докази, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в розмірі 65310, 00 грн. за недоведеністю, тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати до стягнення не присуджуються та залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Юг" про стягнення 65 310, 00 грн. відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України "18" березня 2019р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.