ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Справа № 926/2077/18

За первісним позовом Фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича

до відповідача Фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно"

про відшкодування збитків завданих при перевезенні вантажу у сумі 166 221,16 грн.

За зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича

до відповідача Фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно"

про стягнення заборгованості за надані транспортні послуги згідно договору № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року на суму - 61 370,76 грн.

Суддя О.Г. Проскурняк

Секретар судового засідання В.О. Нікітович

Представники:

від позивача - Булавинець М.М.(адвокат), ордер № 020686 від 16 січня 2019 року.

від відповідача - Пелепецький В.Д.(адвокат), довіреність від 02 липня 2018 року.

Романюк В.І.

Від третьої особи - Середенко А.С., довіреність № 9 від 09 березня 2017 року.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа - підприємець Іванишин Олександр Ярославович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича про відшкодування збитків завданих при перевезенні вантажу у сумі 166 221,16 грн.

Згідно витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2018 року, справу №926/2077/18 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем, як перевізником порушено умови укладеного між сторонами договору про надання транспортних послуг по перевезенню вантажу автомобільним транспортом № 619/EX/18 від 08 травня 2018 року в частині збереження неушкодженості перевезеного вантажу.

Далі позивач вказує на те, що йому заподіяні відповідачем збитки на загальну суму 166 221,16 грн., що згідно курсу валюти (ЕВРО до гривні), зазначеного у митній декларацій становить 5 395,93 ЕВРО, з яких вартість пошкодженого товару - 4 869,06 ЕВРО, вартість понесених витрат на митне оформлення товару - 243,45 ЕВРО, вартість понесених витрат на відсортування пошкодженого товару - 161,00 ЕВРО та вартість понесених витрат на перевезення товару - 123,42 ЕВРО.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 30 листопада 2018 року відкрито провадження у справі № 926/2077/18 та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 19 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року відкладено підготовче засідання на 21 січня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 21 січня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 11 лютого 2019 року.

30 січня 2019 року ФОП Романюк Володимир Іванович звернувся із зустрічною позовною заявою по справі № 926/2077/18, в якій просить суд стягнути з ФОП Івашина Олександра Ярославовича на свою користь заборгованість за надані транспортні послуги по перевезенню вантажу згідно договору № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року.

Згідно витягу із протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30 січня 2019 року справу передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, ФОП Романюк Володимир Іванович вказує на те, що відповідачем за зустрічним позовом порушено умови, укладеного між сторонами договору № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року в частині оплати наданих транспортних послуг по перевезенню вантажу, у зв'язку із чим позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з ФОП Івашина О.Я. на свою користь заборгованість 61 370,76 грн.

При цьому, відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечує з урахуванням необґрунтованості розміру заявлених до відшкодування збитків та вказує на недоведеність вини перевізника у пошкодженні товару.

Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву; прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Романюк Володимира Івановича до відповідача Фізичної особи-підприємця Івашина Олександра Ярославовича про стягнення заборгованості за надані транспортні послуги по перевезенню вантажу згідно договору № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року для спільного розгляду з первісним позовом; вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Крім того, вищевказаною ухвалою постановлено справу № 926/2077/18 розглядати за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно" та призначено підготовче засідання у справі 11 лютого 2019 року.

В судовому засіданні 11 лютого 2019 року оголошено перерву в розгляді справи до 22 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі товарознавчої експертизи відмовлено, закрито підготовче провадження у справі № 926/2077/18 та призначено справу до розгляду по суті на 04 березня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04 березня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи колегією суддів та у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Крім того, вказаною ухвалою відкладено розгляд справи на 21 березня 2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 21 березня 2019 року позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі та просив суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича на користь Фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича збитки на загальну суму 166 221,16 грн.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні 21 березня 2019 року проти задоволення позовних вимог за первісним позовом по стягненню збитків на загальну суму 166 221,16 грн. заперечили.

Представник третьої особи позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі.

При цьому, представник відповідача та відповідач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом та просили суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича на користь Фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича заборгованість за надані транспортні послуги згідно договору № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року на суму - 61 370,76 грн.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на зустрічний позов. При цьому, представник позивача в судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову про стягнення заборгованість за надані транспортні послуги заперечив.

Представник третьої особи вирішення питання про стягнення заборгованість за надані транспортні послуги залишив на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, вживши всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті суд встановив:

Згідно частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

09 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Р-Транс" (виконавець) укладено договір про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № ТР-2017/132, відповідно до пункту 1.1. якого замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в межах України або міжнародному сполученні. При цьому, сторони дійшли згоди, що під послугами з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом розуміється: надання послуг з перевезення вантажів як власним так і найманим транспортом; надання транспортно-експедиційних послуг; організація і забезпечення перевезень, в т.ч. здійснення пошуку і підбору перевізників.

Пунктом 2.1. вказаного договору унормовано, що виконавець організовує перевезення вантажів на підставі письмових заявок-замовлень на перевезення вантажів автомобільним транспортом в межах України або в міжнародному сполученні, підписаних уповноваженим представником замовника.

Згідно статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

08 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Р-Транс" (експедитор) та ФОП Костів У.В. (перевізник) укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 007/18П, відповідно до пункту 1 якого експедитором доручено, а перевізником прийнято на себе зобов'язання, протягом всього строку дії цього Договору, здійснювати міжнародні перевезення вантажів для експедитора автомобільним транспортом.

В подальшому, 08 травня 2018 року між ФОП Костів У.В. (експедитор) та ФОП Івашин О.Я. (перевізник) укладено договір на надання транспортних послуг № 14/18, відповідно до пункту 1 якого експедитором доручено, а перевізником прийнято на себе зобов'язання надати експедитору послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом.

Крім того, 08 травня 2018 року між ФОП Івашин О.Я. (експедитор) та ФОП Романюк В.І. (перевізник) укладено договір на надання транспортних послуг № 619/EX/18, відповідно до пункту 1 якого експедитором доручено, а перевізником прийнято на себе зобов'язання здійснити міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом.

З огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір перевезення № 619/EX/18 від 08 травня 2018 року, як належну підставу, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків. При цьому, дослідивши зміст укладеного 08 травня 2018 року між ФОП Івашин О.Я. та ФОП Романюк В.І. договір № 619/EX/18, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, пунктом 2 договору на надання транспортних послуг № 619/EX/18 від 08 травня 2018 року встановлено умови перевезення вантажу, відповідно до яких водій перевізника (ФОП Романюка В.І.) - ОСОБА_10 зобов'язався подати автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1/НОМЕР_4 14-15 травня 2018 року за адресою завантаження, з метою перевезення пластику, об'ємом 86 м3, загальною масою до 22 тон по маршруту Туреччина-Україна. При цьому, сторони також погодили, що вартість перевезення складає 2 200,00 доларів, згідно курсу НБУ на день заїзду на завантаження, що будуть оплачені експедитором на користь перевізника протягом 3 днів за оригіналами ЦМР, рахунка та акта виконаних робіт.

Пунктом 7. вказаного Договору унормовано, що договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих зобов'язань.

Доказів визнання недійсним або встановлення факту нікчемності чи не укладення вищевказаних договорів суду не надано.

09 травня 2018 року замовником (ТзОВ "Свісс Кроно"), у відповідності до пункту 2.1., укладеного 09 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Свісс Кроно" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Р-Транс" (виконавець) договору про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № ТР-2017/132 09 травня 2018 року подано заявку-замовлення перевізнику № 241949 на перевезення вантажу (пластику), загальною вагою 22 тони. При цьому, згідно вказаної заявки, ТзОВ "Свісс Кроно" встановлено дату та місце завантаження - 15 травня 2018 року в місті Дюзже; дату та місце розвантаження - 22 травня 2018 року в місті Камянка-Бузька.

Частинами 1, 2 статті 917 ЦК України встановлено, що перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу. Відправник повинен пред'явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

Відповідно до частини 2 статті 307 Господарського кодексу України унормовано, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме міжнародної товарно-транспортної накладної (СMR) A №111156 та підтверджується сторонами в процесі розгляду справи, на виконання умов договору, перевізник (ФОП Романюка В.І.) надав 15 травня 2018 року в місце завантаження - Дюзже, Туреччина транспортний засіб - автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1/НОМЕР_4.

Частиною 1 статті 918 Цивільного кодексу України унормовано, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Так, відповідно до пункту 4 укладеного 08 травня 2018 року між ФОП Івашин О.Я. та ФОП Романюк В.І. договору № 619/EX/18, перевізник зобов'язаний: 1) забезпечити правильність завантаження вантажу, що виключає псування чи пошкодження вантажу при його завантаженні, транспортуванні та розвантаженні; 2) перевірити вид та цілісність зовнішньої упаковки та кількість місць; 3) в разі зауважень щодо навантаження, упаковки, розміщення вантажу відмовитись приймати вантаж до усунення зауважень та зв'язатись з експедитором, а також зробити відповідні відмітки у товарно-транспортній накладній.

Як вбачається із міжнародної товарно-транспортної накладної (СMR) A №111156 остання не містить зауважень та застережень перевізника щодо виду та цілісність зовнішньої упаковки вантажу; кількість місць навантаження та розміщення вантажу, та/або будь-яких невідповідностей прийнятого вантажу у вантажовідправника.

Частиною 2 статті 308 Господарського кодексу України унормовано, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Оскільки вантаж прийнято перевізником для перевезення без зауважень та застережень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу частини 2 статті 308 Господарського кодексу України, покладається на ФОП Романюка В.І., тобто на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 919 Цивільного кодексу України, перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Судом в процесі слухання справи встановлено, що перевізник у відповідності до заявки-замовлення № 241949 від 09 травня 2018 року та з дотриманням встановлених строків прибув 22 травня 2018 року для розвантаження до кінцевого місця призначення - Івано-Франківська обл., смт. Кам'янка-Бузька, вул. Я. Мудрого, 62.

Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 15 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнерів; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини(пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін. Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія.

Як вбачається із матеріалів справи, під час одержання вантажу, в міжнародно товарно-транспортній накладній (СMR) A №111156 одержувачем зазначено про пошкодження при перевезенні палет №№ 1, 7, 20 із посиланням на складений акт № 1_05_2018 приймання продукції за кількістю та якістю від 22 травня 2018 року.

Так, згідно означеного акту, комісією в складі представників покупця та перевізника під час приймання товару виявлено невідповідність за якістю товару, а саме: пластику 11050 GILp загальної кількості 246 шт.; пластику 3103 GI загальної кількості 246 шт.; пластику 1050 GI загальної кількості 87 шт. та пластику 5090 GI загальної кількості 161 шт.

При цьому, згідно акту № 1_05_2018 приймання продукції за кількістю та якістю від 22 травня 2018 року, комісією також встановлено, що палети розсунуті, стяжні ремені перетиснули палети з пластиком, тара місцями побита, етикетки присутні. Зазначений акт підписано водієм без зауважень.

Окрім того, в матеріалах справи наявні письмові пояснення водія перевізника - ОСОБА_11 від 22 травня 2018 року надані на ім'я Генерального директору ТзОВ "Свісс Кроно", згідно яких, водій вказує, що привіз пошкоджений пластик у звязку із поганим станом доріг в м. Перемишляни.

В подальшому, 30 травня 2018 року, відповідно до додатку до акту № 1_05_2018 працівниками ТзОВ "Свісс Кроно" проведено процедуру визначення фактичної кількості пошкодженого при перевезенні пластику. Так, в результаті сортування встановлено фактичне пошкодження 80 листів пластику 11050 GILp на палеті № 1; 81 лист пластику 3103 GI на палеті № 7; 21 лист пластику 1050 GI та 43 листа пластику 5090 GI на палеті № 20.

Отже, фактична кількість пошкодженого при перевезенні товару, згідно додатку до акту № 1_05_2018 від 30 травня 2018 року складає 225 листів пластику.

Крім того, до матеріалів справи залучено акт експертизи №В-643 від 01 листопада 2018 року, відповідно до якої експертом Івано-Франківської торгово-промислової палати встановлено, що надані на огляд експерту листи пластику мають механічні пошкодження, які не дозволяють проводити їх використання за їх прямим функціональним призначенням. Крім того, експертом встановлено, що вартість товару поставленої продукції для власника - ТзОВ "Свісс Кроно" не становлять жодної цінності.

Частиною 1 статті 314 Господарського Кодексу України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. При цьому, відповідно до частини 3 вказаної статті, за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:

· протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

· шкідливий результат такої поведінки (збитки);

· причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

· вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням статті 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

При цьому, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу, судом враховано, що згідно частини 4 статті 11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що причинно-наслідковий зв'язок між завданими збитками та неправомірними винними діями відповідача полягає в тому, що фактично наведені вище збитки (вартість пошкодженого вантажу) були спричинені саме неналежним виконанням ФОП Романюком В.І. умов укладеного між сторонами договору про надання транспортних послуг № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року в частині збереження майна.

Окрім того, при визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням відповідачем господарського договору про надання транспортних послуг № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року, судом взято до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для позивача.

Частиною 1 статті 314 Господарського Кодексу України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

При цьому, відповідно до частини 3 вказаної статті, за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Згідно наданого позивачем розрахунку, вартість НЕТТО пошкодженого товару становить 4 896,06 ЕВРО, еквівалентних 149 990,98 грн.

Так, враховуючи неможливість використання пошкоджених пластикових листів за їх прямим функціональним призначенням, що підтверджується довідкою № 70 від 30 жовтня 2018 року, виданої позивачем, з огляду на доведеність обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог з огляду на дохідний підхід вартості продукції, суд вважає поданий розрахунок позивача в частині вартості пошкодженої продукції обґрунтованим та такими, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

В свою чергу, відповідачем не доведено відсутності його вини у спричиненні збитків позивачу та не надано жодних достатніх та допустимих доказів, щодо іншої оцінки вартості пошкодженого майна для позивача.

При цьому, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості понесених витрат на митне оформлення товару - 243,45 ЕВРО, вартості понесених витрат на відсортування пошкодженого товару - 161,00 ЕВРО та вартості понесених витрат на перевезення товару - 123,42 ЕВРО, еквівалентних 16 230,18 грн., оскільки відповідно до частини 3 статті 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі пошкодження вантажу, виключно в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку первісний позов задовольнити частково.

Стосовно зустрічного позову ФОП Романюка В.І. до відповідача ФОП Івашина О. Я. про стягнення заборгованості за надані транспортні послуги згідно договору № 619/ЕХ/18 від 08 травня 2018 року на суму - 61 370,76 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із матеріалів справи, перевізник ФОП Романюк В.І. у відповідності до укладеного між сторонами договору на надання транспортних послуг № 619/EX/18 від 08 травня 2018 року надав автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1/НОМЕР_4 14-15 травня 2018 року за адресою завантаження, з метою перевезення пластику, об'ємом 86 м3, загальною масою до 22 тон по маршруту Туреччина-України.

Так, пунктом 2 договору на надання транспортних послуг № 619/EX/18 від 08 травня 2018 року встановлено умови перевезення вантажу, відповідно до яких, окрім іншого, сторони також погодили вартість перевезення у сумі 2 200,00 доларів, згідно курсу НБУ на день заїзду на завантаження, що будуть оплачені експедитором на користь перевізника протягом 3 днів за оригіналами ЦМР, рахунка та акта виконаних робіт.

При цьому, судом встановлено, що згідно міжнародної товарно-транспортної накладеної (СMR) A №111156, перевізник у відповідності до заявки-замовлення № 241949 від 09 травня 2018 року та з дотриманням встановлених строків договору № 619/EX/18 прибув 22 травня 2018 року для розвантаження до кінцевого місця призначення - Івано-Франківська обл., смт. Кам'янка-Бузька, вул. Я. Мудрого, 62., а відтак виконав взяті на себе зобов'язання в частині перевезення вантажу.

20 липня 2018 року ФОП Романюк В.І. звернувся до ФОП Івашин О.Я. із претензією про виконання взятих останнім на себе зобов'язань, що направлена на адресу останнього цінним листом. До вказаного листа відповідачем додано оригінал ЦМР, рахунка та акта виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, ФОП Івашин О.Я. отримав вказаний лист 27 липня 2018 року, проте залишив його без реагування, чим ухилився від взятих на себе зобов'язань в частині оплати перевезення вантажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Крім того, суд звертає увагу сторін на наступне.

Відповідно до положень частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум, суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Отже, з зазначеної норми вбачається, що зустрічне зарахування сум відбувається лише у разі саме часткового задоволення одночасно первісного та зустрічного позовів. Як вбачається, у даному спорі, відбувається задоволення частково виключно первісного позову, в той час як зустрічний позов задовольняється в повному обсязі.

Тому, судом не проведено вказане зустрічне зарахування грошових сум в порядку означеної статті, оскільки частково задоволено виключно первісний позов.

Стосовно судових витрат, суд вказує наступне.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського кодексу України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати за розгляд в суді первісного позову слід стягнути з відповідача, пропорційно заявленим позовним вимогам, а судові витрати за розгляд зустрічного позову слід покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича (АДРЕСА_2, код НОМЕР_3) - 149 990,98 грн. - збитків, завданих при перевезенні вантажу та 2 249,86 грн. - судового збору.

3. У задоволенні первісного позову в частині стягнення 16 230,18 грн. - збитків, завданих при перевезенні вантажу - відмовити.

4. Зустрічний позов - задовольнити.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Івашина Олександра Ярославовича (АДРЕСА_2, код НОМЕР_3) на користь Фізичної особи - підприємця Романюка Володимира Івановича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) - 61 370,76 грн. - заборгованості за договором про надання транспортних послуг № 619/ЕХ/18 та 1 921,00 грн. - судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано - 22 березня 2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк