РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019Справа №910/17458/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Блажівської О.Є, розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи №910/17458/18

за позовом «VLADI», Товариства з обмеженою відповідальністю

(61157, м.Харків, вул.Олександра Шпейєра (Текстильна), буд.18, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія»

(02068, м.Київ, вул.Анни Ахматової, буд.13, офіс 222, )

про стягнення 200 918,14 грн,-

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - «VLADI», Товариство з обмеженою відповідальністю, 26 грудня 2018 року звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія», про стягнення 200 918,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» грошових зобов'язань, в частині здійснення оплати за поставлений «VLADI», Товариством з обмеженою відповідальністю товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2018 вказану позовну залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

09.01.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/17458/18, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Сторонам встановлено строк для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін до 15.02.2019 року, а також встановлені строки для подання до суду заяв по суті справи.

11.02.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва «VLADI», Товариством з обмеженою відповідальністю долучено документи по справі, зокрема оригінали та/або нотаріально засвідчені копії усіх документів, доданих до матеріалів позовної заяви.

12.02.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відмовлено.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно видаткової накладної від 30 серпня 2016 року №РН-02383; видаткової накладної від 28 лютого 2017 року №РН-00687; видаткової накладної від 01 березня 2017 року №РН-00808; видаткової накладної від 27 березня 2017 року №РН-01022; видаткової накладної від 06 квітня 2017 року №РН-01167; видаткової накладної від 19 квітня 2017 року №РН-01237 «VLADI», Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - позивач) поставив (передав у власність) Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МІЖНАРОДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (надалі - відповідач) за погодженою ціною товар (сукно в асортименті, далі за текстом - товар) на загальну суму 317 918,14 грн.

Відповідач прийняв товар у власність, про що свідчать підписані без зазначення недоліків представником відповідача та скріплені печаткою підприємства видаткові накладні.

Таким чином, прийнявши товар від позивача, у відповідача виникло грошове зобов'язання щодо оплати отриманого товару. Для оплати товару відповідачу були виставленні відповідні рахунки за накладними:

- №РН-02383 від 30.08.2016 на загальну суму 84 054,94 грн - рахунок №СФ-0000248 від 19.08.2016;

- №РН-00687 від 28.08.2017 на загальну суму 57 072,60 грн - рахунок №СФ-0000037 від 07.02.2017;

- №РН-00808 від 01.03.2017 на загальну суму 67 149,00 грн - рахунок №СФ-0000037 від 07.02.2017;

- №РН-01022 від 27.03.2017 на загальну суму 50 195,70 грн - рахунок №СФ-0000037 від 07.02.2017;

- №РН-01167 від 06.04.2017 на загальну суму 39 811,50 грн - рахунок №СФ-0000037 від 07.02.2017;

- №РН-01237 від 19.04.2017 на загальну суму 19 634,40 грн - рахунок №СФ-0000037 від 07.02.2017.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України).

У статті 655 Цивільного кодексу України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивачем було виконано зобов'язання щодо поставки товару, а відповідачем - прийнято поставлений позивачем товар на суму 317 918,14 грн, що підтверджується видатковими накладними: від 30 серпня 2016 року №РН-02383; від 28 лютого 2017 року №РН-00687; від 01 березня 2017 року №РН-00808; від 27 березня 2017 року №РН-01022; від 06 квітня 2017 року №РН-01167; від 19 квітня 2017 року №РН-01237, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000248 від 19.08.2016 та підписаної накладної №РН-02383 від 30.08.2016 відповідач зобов'язався оплатити вартість прийнятого ним товару у розмірі 84 072,94 грн до 20.08.2016.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000037 від 07.02.2017 та підписаної накладної №РН-00687 від 28.02.2017 відповідач зобов'язався оплатити вартість прийнятого ним товару у розмірі 57 072,60 грн до 12.02.2017.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000037 від 07.02.2017 та підписаної накладної №РН-00808 від 01.03.2017 відповідач зобов'язався оплатити вартість прийнятого ним товару у розмірі 67 149,00 грн до 12.02.2017.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000037 від 07.02.2017 та підписаної накладної №РН-01022 від 27.07.2017 відповідач зобов'язався оплатити вартість прийнятого ним товару у розмірі 50 195,70 грн до 12.02.2017.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000037 від 07.02.2017 та підписаної накладної №РН-01167 від 06.04.2017 відповідач зобов'язався оплатити вартість прийнятого ним товару у розмірі 39 811,50 грн до 12.02.2017.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000037 від 07.02.2017 та підписаної накладної №РН-01237 від 19.04.2017 відповідач зобов'язався оплатити вартість прийнятого ним товару у розмірі 19 634,40 грн до 12.02.2017.

Таким чином, строк виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань є такими що настав.

Судом встановлено, що відповідачем частково було сплачено кошти за поставлений позивачем товар у розмірі 117 000,00 грн. Так, у період з 23.08.2016 по 08.02.2017 включно, відповідач здійснив оплату за одержаний товар наступним чином:

- 23.08.2016 сплачено 42 000,00 грн. Призначення платежу: сплата за сукно згідно рахунку №СФ-0000248 від 19.08.2016, що підтверджується банківською випискою №БВ-0001670 за 23.08.16.

- 15.12.2016 сплачено 12 000,00 грн на підставі платіжного доручення №1451 від 15.12.16. Призначення платежу: сплата за сукно згідно рахунку №СФ-0000248 від 19.08.2016.

- 29.12.2016 сплачено 10 000,00 грн на підставі платіжного доручення № від 29.12.2016. Призначення платежу: сплата за сукно згідно рахунку №СФ-0000248 від 19.08.2016.

- 20.01.2017 сплачено 10 000,00 грн на підставі платіжного доручення № від 20.01.2017. Призначення платежу: сплата за сукно згідно рахунку №СФ-0000248 від 19.08.2018.

- 08.02.2017 сплачено 43 000,00 грн на підставі платіжного доручення №1564 від 08.02.2017. Призначення платежу: сплата за сукно згідно рахунку №СФ-0000037 від 07.02.2017.

Таким чином, у відповідача виник обов'язок зі сплати товару на суму 200 918,14 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 13.11.2018 року звертався до відповідача із вимогою про погашення заборгованості за одержаний товар у розмірі 200 918,14 грн, втім доказів сплати відповідчем вказаної заборгованості сторонами не надано, при цьому, відповідачем вказана сума заборгованості не спростована.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» на користь «VLADI», Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованості у розмірі 200 918,14 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (02068, м.Київ, вул.Анни Ахматової, буд.13, офіс 222, ) на користь «VLADI», Товариства з обмеженою відповідальністю (61157, м.Харків, вул.Олександра Шпейєра (Текстильна), буд.18, ) заборгованість у розмірі 200 918,14 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (02068, м.Київ, вул.Анни Ахматової, буд.13, офіс 222, ) на користь «VLADI», Товариства з обмеженою відповідальністю (61157, м.Харків, вул.Олександра Шпейєра (Текстильна), буд.18, ) судовий збір у розмірі 3 013 (три тисячі тринадцять) грн 77 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що суддя Господарського суду міста Києва Блажівська О.Є. в період з 05.03.2019-15.03.2019 перебувала у відпустці, повний текст рішення складено та підписано: 18.03.2019.

Суддя О.Є. Блажівська