ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" березня 2019 р. Cправа № 908/1467/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «Транспортно-комерційна фірма «Берегиня»

(вул. Випробувачів, буд.2 "В", м. Запоріжжя, 69124)

до: Фізичної особи-підприємця Конаха Ярослава Олександровича

(АДРЕСА_1)

про стягнення 139 000 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представники сторін:

позивача: Гедіков С.Л. за довіреністю;

відповідача: не з'явився.

У С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Транспортно-комерційна фірма «Берегиня» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою від 26.07.2018 про стягнення сплаченої за товар грошової суми в загальному розмірі 139 000,00грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором №15/17 від 19.02.2018 в частині повернення сплаченої за товар грошової суми.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.08.2018 матеріали позовної заяви Приватного підприємства «Транспортно-комерційна фірма «Берегиня» до Фізичної особи-підприємця Конаха Ярослава Олександровича про стягнення коштів в розмірі 139 000,00грн. за Договором №15/17 від 19.02.2018 передано на розгляд за підсудністю до Господарського суду Вінницької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2018 справу №908/1467/18 розподілено судді Матвійчуку В.В.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.09.2018 відкрито провадження у справі № 908/1467/18. Вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.10.2018.

Ухвалою суду від 11.09.2018 зупинено провадження у справі №908/1467/18 до перегляду ухвали Господарського суду Запорізької області від 06.08.2018 в порядку апеляційного провадження та повернення матеріалів зазначеної справи до Господарського суду Вінницької області.

04.12.2018 матеріали справи №908/1467/18 повернуто до Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 14.12.2018 провадження у справі поновлено. Підготовче засідання призначено на 22.01.2019.

За результатами судового засідання 22.01.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 20.02.2019.

Ухвалою суду від 20.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 19.03.2019.

На визначену судом дату представник Позивача не з'явився. В заяві б/н від 11.03.2019 представник Позивача - адвокат Гедіков С.Л. підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника Позивача.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався, визначених ухвалами суду не подав. Ухвали суду, направлені на адресу відповідача, повернуті до суду відділенням поштового зв'язку з написом наступного змісту: «за закінченням встановленого терміну зберігання».

При цьому суд зважає на положення ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, п.п. 4 та 5 ч. 6 якої визначено, що днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, та Господарського процесуального кодексу України, що також підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення Відповідача про дату, час та місце судового слухання, але Відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Обізнаність Відповідача про розгляд справи в суді підтверджується також заявою останнього від 22.01.2019 про ознайомлення з матеріалами справи. При цьому суд зважає, що з матеріалами справи Відповідач ознайомлений в суді 28.01.2019, про що свідчить відповідна відмітка на означеній заяві.

З огляду на наведене, суд зважає на положення ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України які зобов'язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною першою ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

У зв'язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням неявки учасників справи суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

В судовому засіданні 19.03.2019 прийнято судове рішення.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19 лютого 2018 року між Фізичною особою підприємцем Конах Ярославом Олександровичем (надалі Відповідач, Постачальник) та Приватним підприємством «Транспортно-комерційна фірма «Берегиня» (надалі Позивач, Покупець) укладено Договір поставки № 15/17 (надалі Договір).

Згідно з предметом Договору Постачальник зобов'язується на умовах, передбачених даним Договором, здійснити в інтересах Покупця постачання Товару Резервуар для дизельного палива 10 000 літрів з системою ХТrack, надалі - «Товар» згідно зі Специфікацією (Додаток № 1 до цього Договору), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та сплатити його вартість.

Гарантійний термін експлуатації Товару визначений в Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору. (п. 1.2. Договору)

Відповідно до п. 1.3. Договору документи на Товар, які Постачальник передає Покупцю разом із Товаром: видаткова накладна; сертифікат якості або декларацію про відповідність (якщо Товар підлягає обов'язковій сертифікації в Україні або відповідного до чинного законодавства вимагається підтвердження відповідності Товару вимогам діючих в Україні технічних регламентів); гарантійний талон.

Кількість Товару та ціна Товару визначена в Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору) (п. 2.1. Договору)

Відповідно до п. 4.1. Покупець здійснює попередню оплату в розмірі 70% вартості Товару, згідно рахунку на оплату.

Остаточний розрахунок здійснюється Покупцем в розмірі 30% вартості Товару в день поставки Товару. (п. 4.2. Договору)

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до 25 березня 2018 року, а в частині виконання своїх зобов'язань згідно з цим Договором - до повного їх виконання Сторонами. (п. 5.1. Договору)

Специфікацією № 1 Сторони визначили вартість Товару, що підлягає поставці, розмір якого становить 202 000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи 19.02.2018 Відповідачем виставлено Позивачу рахунок-фактуру № 62 на оплату резервуару для паливно-мастильних матеріалів 10 000 літрів в системою Xtrack, на суму 202 000,00 грн

Позивач, на виконання п. 4.1. Договору, відповідно до платіжних доручень № 443 від 20.02.2018 та № 788 від 02.04.2018 перерахував Відповідачу 70% вартості Товару в розмірі 190 000,00 грн.

Відповідач виконав свої зобов'язання з поставки Товару, та передав його Позивачу 21.03.2018, що підтверджується видатковою накладною № 45 від 21.03.2018.

Як наголошує Позивач, поставлений Товар не відповідав належним якісним характеристикам, в зв'язку з чим сторони прийшли до згоди розірвати Договір, та повернути одна одній отримане за Договором.

05 .05.2018 сторони уклали Додаткову угоду до Договору № 15/17, в якій дійшли до взаємної згоди про розірвання Договору у зв'язку із непридатністю до використання резервуару для паливно-мастильних матеріалів (Товару).

Також в Додатковій угоді сторони визначили, що Покупець здійснює повернення Постачальнику неякісного Товару, а Постачальник зобов'язується повернути Покупцю сплачені грошові кошти в сумі 190000,00 грн. у погоджені строки, а саме:

50000,00 грн. - у строк до 11.05.2018;

45000,00 грн. - у строк до 25.05.2018;

95000,00 грн. - у строк до 15.06.2018.

Зобов'язання щодо повернення Товару (резервуару для паливно-мастильних матеріалів), Позивач виконав належним чином, про що свідчить накладна про повернення постачальнику № 5 від 01.06.2018.

Тоді як Відповідачем зобов'язання із повернення раніш сплаченої вартості Товару, виконано частково, а саме із 190 000,00 грн останнім повернуто лише 51000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 14.05.2018. на суму 41000,00 грн, а також випискою від 18.06.2018 на суму 10000,00 грн.

04.07.2018 Позивач направив на адресу Відповідача письмову вимогу про сплату грошових коштів, яка отримана особисто Відповідачем - 09.07.2018, однак залишена останнім без відповіді та задоволення.

Неналежне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором з урахуванням Додаткової угоди від 05.05.2018 стали підставою для звернення Позивача з позовом до суду про стягнення сплаченої за товар грошової суми в загальному розмірі 139 000,00 грн.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору № 15/17 від 19.02.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено вище, Позивачем, на виконання умов Договору здійснено попередню оплату Товару на суму 190 000,00 грн. Відповідач, в свою чергу, поставив обумовлений Договором Товар.

Згідно зі ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Частинами 1 та 5 ст. 268 Господарського кодексу України передбачено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

В силу ст.674 ЦК України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу (ст.675 ЦК України).

Відповідно до ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Частинами 1 та 5 ст. 268 Господарського кодексу України передбачено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

У зв'язку з поставкою Відповідачем Товару неналежної якості сторони дійшли згоди про розірвання Договору та повернення отриманого за Договором, про що 05.05.2018 уклали Додаткову угоду.

Проте, умови Додаткової угоди Відповідачем не виконані в повному обсязі. При цьому суд зважає, що уклавши Додаткову угоду до Договору та повернувши частину сплачених Позивачем грошових коштів за поставлений Товару, Відповідач визнав, що поставлений ним Товар є неналежної якості.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на встановлені судом обставини, зважаючи на відсутність доказів повернення коштів за поставлений неналежної якості товар в розмірі 139 000,00 грн. суду Відповідачем не надано, позовні вимоги в частині стягнення з останнього 139 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, Позивачем подано заяву № б/н. від 12.03.2019 щодо детального опису робіт (надання послуг) виконаних адвокатом по справі № 908/1467/18, в якій останній просить стягнути з Відповідача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Згідно ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого 20.04.2000 Гедікову Сергію Леонідовичу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На обґрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу Позивачем подано укладений 20.07.2018 між адвокатом Гедіковим Сергієм Леонідовичем (Виконавець, Адвокат) та Приватним підприємством «Транспортно-комерційна фірма «Берегиня» (Замовник, Клієнт, Позивач) Договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання здійснювати захист прав та законних інтересів Замовника в судових та інших органах (установах, підприємствах, організаціях) незалежно від форм власності, в частині правовідносин Замовника, що стосуються захисту його прав та законних інтересів у правовідносинах з Фізичною особою підприємцем Конах Я.О. (стягнення заборгованості) в обсязі та на умовах передбачених даним Договором.

За умовами п. 4.1. Договору загальна сума даного Договору на момент його укладення орієнтовно становить - 25 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. Договору Замовник перераховує на розрахунковий рахунок Виконавця у вигляді часткової передплати - 15 000,00 грн на протязі трьох банківських днів з дати виставлення Виконавцем відповідного рахунку.

Пунктом 6.3. Договору сторони визначили, що Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором, проте не пізніше 31.12.2020р.

На підтвердження понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в заяві б/н від 12.03.2019 Позивачем наведено перелік наданих адвокатом послуг. До заяви долучено рахунок від №1 від 14.01.2019, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 12.03.2019, платіжне доручення № 138 від 15.01.2019 на суму 15 000,00 грн.

Згідно наведеного в заяві переліку, обґрунтовуючи необхідність стягнення заявленої суми правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн, Позивач детально зазначає які роботи виконано адвокатом.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04, п. 269).

Аналогічний висновок міститься в Постанові ВГСУ № 914/434/17 від 22.11.2017.

Отже, оцінивши заявлені до стягнення витрати, з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, суд встановив, що справа не потребувала значних затрат часу, а підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Оцінюючи пов'язаність цих витрат з розглядом справи, пропорційність, кількість розрахунків, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для зменшення розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають до задоволення в сумі 7 500,00 грн.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, сплачена Позивачем сума судового збору, за подання цього позову до суду, підлягає відшкодуванню йому за рахунок Відповідача в розмірі 2 085,00 грн..

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Конаха Ярослава Олександровича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Транспортно-комерційна фірма «Берегиня» (вул. Випробувачів, буд. 2 «В», м. Запоріжжя, 69124, ) 139 000 (сто тридцять дев'ять тисяч) грн .00 коп. - сплаченої за товар грошової суми; 7 500 (сім тисяч п'ятсот ) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 2 085 (дві тисячі вісімдесят п'ять) грн 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 21 березня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Випробувачів, буд.2 "В", м. Запоріжжя, 69124)

3 - відповідачу (АДРЕСА_2)