РІШЕННЯ

м. Київ

12.03.2019Справа № 910/17274/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу 910/17274/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗІМПЕКС», м. Київ,

до акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», м. Київ,

про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 04.08.2017 №,

за участю представників:

позивача - Гуйда Д.М. (адвокат; посвідчення КВ5428 від 30.01.2015)

відповідача - Хромов О.І. (адвокат; свідоцтво №4226 від 01.02.2012).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.12.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗІМПЕКС» (далі - Товариство) до акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (далі - АТ «УКРТРАНСГАЗ») про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 04.08.2017 № (далі - Договір).

Товариство обґрунтовує позовні вимоги таким:

- 04.08.2017 Товариством (замовник) і АТ «УКРТРАНСГАЗ» (оператор) було укладено Договір, за умовами якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах визначених Договором, а замовник сплачує оператору встановлену Договором вартість послуг;

- 23.04.2018 Товариство отримало лист з додатками №12, який містив рахунок від 31.03.2018 №03-18--БАЛАНС, розрахунок вартості послуг балансування за підписом начальника Управління реалізації та розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу департаменту комерційного Олійника В.В., без підтвердження повноважень;

- Товариство не погоджується з вимогами АТ «УКРТРАНСГАЗ» щодо оплати рахунка, у зв'язку з його безпідставністю, та вважає, що Договір є недійсним та сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов Договору, а Товариство було змушене підписати Договір у зв'язку з монопольним становищем АТ «УКРТРАНСГАЗ» на ринку транспортування природного газу;

- на думку позивача, оспорюваний Договір суперечать чинному законодавству та підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/17274/18; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.01.2019.

Відповідач 29.01.2019 подав суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

У підготовчому засіданні 29.01.2019 оголошено перерву до 21.02.2019.

Позивач 20.02.2019 подав суду відповідь на відзив, в якій заперечив проти викладених у відзиві обставин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/17274/18 до судового розгляду по суті на 12.03.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 12.03.2019 оголосив вступне слово та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши вступне слово представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.03.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, додаткові пояснення та відповідь на відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.08.2017 АТ «УКРТРАНСГАЗ» (замовник) і Товариством (оператор) було укладено Договір, за умовами якого:

- за Договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених Договором, а замовник сплачує оператору встановлену у Договорі вартість таких послуг (пункт 2.1 Договору);

- послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених Договором (пункт 2.2 Договору);

- послуги, які можуть бути надані замовнику за Договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування) (пункт 2.3 Договору);

- обсяг послуг, що надаються за Договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до Договору (пункт 2.4 Договору);

- приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу (пункт 2.5 Договору);

- замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі (пункт 2.6 Договору);

- оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених Договором, протягом погоджених термінів (пункт 2.7 Договору);

- додатки 1, 2, 3 є невід'ємною частиною Договору; при цьому, додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу (пункт 2.8 Договору);

- вартість послуг розраховується: розподіл потужності - за тарифами, які встановлені регулятором; транспортування - за тарифами, які встановлюються регулятором; балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом (пункт 7.1 Договору);

- оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті: www.utg.ua (пункт 7.2 Договору);

- тарифи, передбачені пунктом 7.1 Договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо їх встановлення; визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами Договору (пункт 7.3 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2022 (пункт 17.1 Договору в редакції додаткової угоди від 13.12.2017 №1).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений учасниками процесу Договір за своєю правовою природою є договором з надання послуг.

За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова №11) передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Згідно з пунктом 3.4 Постанови №11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Судом встановлено, що відповідно до підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статуту Товариства директор від імені Товариства укладає без згоди загальних зборів учасників Товариства правочини, сума яких не перевищує 1 400 000 грн.

Разом з тим, у Договорі не встановлено фіксованої вартості послуг транспортування природного газу, що надаються на умовах визначених у Договорі.

Таким чином, твердження позивача щодо відсутності повноважень у Мартинової М.О. на укладення та підписання Договору є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

13.12.2017 позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду №1 до Договору, якою було внесено зміни до пункту 17.1 Договору щодо його строку дії.

На виконання пункту 4.1 Договору позивач надав відповідачу фінансове забезпечення в порядку встановленому у Кодексі та Договорі.

Зокрема, 19.02.2018 Товариством було надано банківську гарантію виконання зобов'язання №KIEG270253500 на суму 35 000 грн.

Змінами №1 до банківської гарантії від 06.03.2018 №KIEG270253500 розмір суми змінено на 195 000 грн.

Також було внесено зміни №2 до банківської гарантії від 19.03.2018 №KIEG270253500, зміни №3 до банківської гарантії від 22.03.2018 №KIEG270253500, якими розмір суми змінено на 378 000 грн., та зміни №4 до банківської гарантії №KIEG270253500 від 28.03.2018, якими розмір суми змінено на 558 000 грн.

20.03.2018 Товариством було надано ще одну банківську гарантію №KIEG270941591 на суму 33 000 грн. та зміни №1 до неї від 02.04.2018 на суму 613 000 грн.

Крім того, Товариством було надіслано АТ «УКРТРАНСГАЗ» місячні номінації за період вересень-грудень 2017 року та січень-квітень 2018 року.

При цьому, відповідно до пункту 5 глави 1 розділу I Кодексу номінація - це заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Тобто, позивач замовив у відповідача послуги транспортування на вересень-грудень 2017 року та січень-квітень 2018 року, що підтверджується місячними номінаціями.

Після укладення Договору вчинені Товариством дії, а саме: підписання додаткової угоди, надання фінансового забезпечення у вигляді банківської гарантії, направлення номінацій у 2017- 2018 роках, свідчать про схвалення й прийняття до виконання вказаного правочину (Договору).

Що ж до доводів позивача стосовно того, що Договір не відповідає положенням законодавства України, то слід зазначити таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу» затверджено типовий договір транспортування природного газу.

Тобто, укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого регулятором, є обов'язковим для учасників ринку природного газу, в тому числі для позивача.

Разом з тим, частиною третьою статті 184 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Отже, дослідивши умови Договору, суд дійшов висновку про те, що Договір відповідає умовам, передбаченим законодавством України для таких договорів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи Товариства, викладені у позовній заяві.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, документально непідтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗІМПЕКС» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 26-Д. офіс 7; ідентифікаційний код 41400947) до акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код 30019801) про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 04.08.2017 № відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.03.2019.

Суддя І.Д. Курдельчук