ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

м. Чернівці

15 березня 2019 року Справа № 926/604/19

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Марущака І.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут", м. Чернівці

до ОСОБА_1, м. Чернівці

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за поставлений природний газ у сумі 8166,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" звернулося до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 8166,16 грн боргу за поставлений природний газ.

Вимоги заяви обґрунтовуються тим, що відповідно до Правил постачання природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, між сторонами укладено публічний договір постачання природного газу побутовим споживачам шляхом направлення стягувачем боржнику заяви-приєднання до нього та оплатою вартості спожитого природного газу. Так, за період з 01.12.2015 по 30.09.2018 стягувач поставив боржнику природній газ на суму 8166,16 грн, проте останній його вартість не сплатив, внаслідок чого заборгував стягувачу 8166,16 грн.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на таке.

За змістом статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною другою статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи-підприємця (для фізичних осіб-підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Проте у заяві про видачу судового наказу заявником не зазначено про статус боржника як фізичної особи-підприємця. Більше того, твердження стягувача про те, що між сторонами укладено договір постачання природного газу для побутових потреб спростовує існування між стягувачем та боржником господарських правовідносин.

Відтак, оскільки даний спір має розглядатись у поряду цивільного, а не господарського судочинства, то у видачі судового наказу слід відмовити на підставі пункту 4 частини першої статті 152 та пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України.

До того ж, згідно з пунктами 3, 4 частини третьої статті 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи, або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Натомість до заяви про видачу судового наказу не додано доказів укладення між сторонами договору постачання природного газу для побутових потреб, а саме: заявки-приєднання або доказів її надіслання боржнику, або доказів сплати боржником вартості поставленого природного газу.

Також суд зазначає, що відповідно до підпункту 21 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за заяви до господарського суду про видачу судового наказу складає 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (станом на 2019 рік - 192,10 грн).

Однак до заяви не додано документу про сплату судового збору, що свідчить про її невідповідність вимогам пункту 1 частини третьої статті 150 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Отже, заяву про видачу судового наказу подано з порушенням вимог пунктів 1, 3, 4 частини третьої статті 150 ГПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 1 частини першої статті 152 ГПК України.

Частиною другою статті 154 ГПК України унормовано, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно із частиною другою статті 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника заборгованості за поставлений природний газ у сумі 8166,16 грн.

Керуючись статтями 150, 152-155, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут" у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 8166,16 грн боргу за поставлений природний газ.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в строк та порядку, встановленому статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 15 березня 2019 року.

Суддя І.В. Марущак