номер провадження справи 9/8/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 Справа № 908/56/19

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю “Веселівський елеватор”, (72201, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул.Чарівна, буд. 1)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Агропромислова компанія”, (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175)

про стягнення суми 90888,33 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю “Веселівський елеватор” до відповідача: Приватного акціонерного товариства “Агропромислова компанія”, про стягнення суми 71019,90 грн. основного боргу, суми 14980,57 грн. пені, суми 1277,81 грн. – 3% річних, суми 3610,05 грн. втрат від інфляції, всього – суми 90888,33 грн. Також у позовній заяві позивача просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано, зокрема, умовами укладеного сторонами договору поставки №01/06 від 01.06.2018, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.01.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/56/19, присвоєний номер провадження 9/8/19, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

12.03.2019 судом прийнято рішення у справі № 908/56/19.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідно до умов договору поставки №01/06 від 01.06.2018 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 141019,90 грн., що підтверджується видатковою накладною від 01.06.2018 № 5. Згідно з п. 2.7. договору, поставлений товар мав бути оплачений у строк до 11.06.2018. Однак відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару в сумі 70000,00 грн., з якої: суму 20000,00 грн. за платіжним дорученням № 4566 від 11.07.2018, суму 30000,00 грн. за платіжним № 4618 від 12.07.2018, суму 10000,00 грн. за платіжним дорученням №4735 від 17.07.2018 та суму 10000,00 грн. за платіжним дорученням № 5606 від 21.08.2018. У зв’язку з цим, у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договором №01/06 від 01.06.2018 в сумі 71019,90 грн. За несвоєчасне виконання грошових зобов’язань позивачем на вказану суму заборгованості нараховано суму 14980,57 грн. пені, суму 1277,81 грн. 3 % річних, суму 3610,05 грн. інфляційних втрат. Вказані суми позивач просить суд стягнути з відповідача.

30.01.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідач вказує, що із доданої до позовної заяви накладної № 5 від 01.06.2018 не можливо встановити особу, яка отримувала товар, її повноваження та визначити її правовий зв'язок з ПрАТ “Агропромислова компанія”. Також зауважує, що позивачем невірно розраховано суму 3% річних, за розрахунком відповідача сума 3% річних складає 1246,00 грн. Крім того, зазначає, що додані позивачем до позовної заяви документи не засвідчені у встановленому порядку, а саме на них відсутні відмітки з словами «Згідно з оригіналом», відомості стосовно назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища і дати засвідчення копій. Також, відповідач не погоджується з вимогами позивача про відшкодування заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., оскільки обсяг наданих адвокатом послуг та заявлена сума витрат на ці послуги не є співрозмірними. Просить суд в задоволенні позовних вимог та вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю “Веселівський елеватор” (постачальник, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством “Агропромислова компанія” (покупець, відповідач у справі) був укладений договір поставки № 01/06, згідно з пунктом 1.1. якого, постачальник передає, а покупець оплачує товар на умовах даного договору.

Відповідно до розділу 2 договору, найменування товару: ячмінь; умови поставки: транспортом Постачальника; кількість товару: 26 тон, ціна товару: 5 500,00 грн. з ПДВ, без ПДВ – 4 583,33 грн.; загальна сума товару з ПДВ: 143 000,00 грн.; строком поставки вважається дата в товарній накладній; умови та форма оплати – сума за товар перераховується на р/р постачальника з відстрочкою платежу 5 банківських днів з моменту поставки.

Згідно з п. 4.1. договору за прострочку оплати, неповну передачу товару, сторони сплачують пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від вартості недопоставленого/неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.1. договору, останній вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обов’язків.

На виконання умов договору, згідно накладної № 5 від 01.06.2018 позивач здійснив поставку відповідачу товару (ячменю) 25,640 тон на суму 141 019,90 грн. в т.ч. ПДВ. В матеріалах справи також міститься копія товарно-транспортної накладної від 01.06.2018. В свою чергу, відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар, а саме: в сумі 70000,00 грн., що підтверджується виписками з банку від 12.07.2018, 13.07.2018, 18.07.2018, 22.08.2018 (копії містяться в матеріалах справи).

Отже, внаслідок неповної оплати товару, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за договором № 01/06 від 01.06.2018 в розмірі 71019,90 грн.

27.09.2018 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 1 від 25.09.2018 про погашення заборгованості за поставлену продукцію та сплату штрафних санкцій, проте сума боргу відповідачем сплачена не була.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання – правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов’язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Приписами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що відповідач взятих на себе договірних зобов’язань належним чином не виконав, оплату за отриманий товар, за накладною № 5 від 01.06.2018, в повному обсязі не здійснив. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення несплаченої суми основної заборгованості в розмірі 71019,90 грн. є законними, обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що з накладної № 5 від 01.06.2018 не можливо визначити правовий зв'язок між особою, яка отримала товар, та підприємством позивача, суд зазначає про наступне. Як вбачається з накладної № 5 від 01.06.2018, остання підписана представниками обох сторін, їх підписи засвідчені печатками цих підприємств. Більш того, часткові оплати відповідача за поставлений позивачем товар (ячмінь) свідчать про отримання ним даного товару та визнання свого боргу.

Також, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо неналежності доказів у справі, оскільки, як зазначив відповідач, додані до позовної заяви документи не засвідчені належним чином. З цього приводу суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації ”Вимоги до оформлювання документів” (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55.

За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: -зі слів "Згідно з оригіналом", -назви посади, -особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, -дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Як вбачається з матеріалів справи, усі додані до позовної заяви документи, в тому числі: договір поставки № 01/06 від 01.06.2018, товаротранспортна накладна від 01.06.2018 № 1, накладна від 01.06.2018 № 5, містять відмітки «Згідно з оригіналом Генеральний директор ТДВ “Веселівський елеватор” С.І. Кучерков», дати засвідчення вказані: «12.10.2018» та « 27.12.2018». Отже, доводи відповідача є необґрунтованими.

У зв’язку з простроченням відповідачем грошового зобов’язання позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми 3610,05 грн. втрат від інфляції та суми 1277,81 грн. – 3 % річних, за загальний період з 12.06.2018 по 12.12.2018, при цьому, нарахування інфляційних витрат здійснено позивачем помісячно, з урахуванням дефляції та починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що заявлені позивачем до стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат підтверджені детальним розрахунком позивача, перевірені судом, є правомірним, і тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 14 980,57 грн., яка нарахована за загальний період з 12.06.2018 по 12.12.2018.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 4.1. договору сторонами, зокрема, погоджено, що за прострочення оплати товару, сторони сплачують пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені, суд визнає розрахунок таким, що виконаний вірно, у зв’язку з чим, а також враховуючи зазначене вище, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 14 980,57 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

За змістом частин 1-4 ст. 126 ГПК України, витрати, пов’язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов’язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування заявленого клопотання, позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 14.12.2018, укладений між ТДВ “Веселівський елеватор” (клієнт) та Адвокатським об’єднанням “Міжрегіональний центр надання правової допомоги” (Адвокатським об’єднанням), а також копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.4.1. договору про надання правової допомоги, вартість юридичної допомоги визначається у розмірі 1000 гривень за одну годину наданої юридичної допомоги, крім представництва адвокатом інтересів клієнта в розгляді позову в суді.

На підтвердження надання послуг, позивачем надано акт приймання-передачі юридичної допомоги від 27.12.2018, з якого вбачається, що Адвокатським об’єднанням надані наступні послуги: консультування генерального директора ТДВ “Веселівський елеватор” щодо врегулювання правовідносин, які виникли в результаті виконання договору поставки № 01/06 від 01.06.2018 (1 година); ознайомлення з наданими клієнтом документами (3 години); проведення розрахунків суми пені, втрат від інфляції, річних, підготування позовної заяви, підготування копій доказів, направлення позовної заяви до суду та копії позовної заяви з додатками відповідачу (6 годин); також позивачем надано до заяви, яка надійшла до суду 21.01.2019, копію рахунку № 3 від 27.12.2018 та копію платіжного доручення № 371 від 18.01.2019 на суму 10000 грн.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, судом враховано і наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04 ).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд враховані також правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 904/8308/17, де зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підставі викладеного, а також того, що справа є малозначною та розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, суд вважає, що розумним розміром витрат на послуги адвоката в цьому випадку є сума 2000 грн., адже сума в розмірі 10000 грн. є завищеною.

Таким чином, на підставі ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору та суму 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Агропромислова Компанія” (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю “Веселівський елеватор” (72201, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Чарівна, буд. 1, ) суму 71019 (сімдесят одна тисяча дев’ятнадцять) грн. 90 коп. основного боргу, суму 14980 (чотирнадцять тисяч дев’ятсот вісімдесят) грн. 57 коп. пені, суму 1277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) грн. 81 коп. - 3 % річних, суму 3610 (три тисячі шістсот десять) грн. 05 коп. втрат від інфляції.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства “Агропромислова Компанія” (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю “Веселівський елеватор” (72201, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. Чарівна, буд. 1, ) суму 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 12.03.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                       О.С. Боєва