ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 Справа № 904/2057/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі №904/2057/18 (суддя Манько Г.В.; рішення ухвалене о 12:24 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 02.08.2018)

за позовом Комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради, м.Жовті Води, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення 91284,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Комунальне підприємство "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за подачу питної води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації у сумі 76054 грн. 57 коп., інфляційні втрати 12472 грн. 95 коп., три проценти річних 2757 грн. 23 коп. та судовий збір.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що відповідач належним чином не виконав умови укладено договору, щодо повної оплати зобов'язань за отримані ним послуги, що підтверджується наданими у справі доказами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі №904/2057/18 (суддя Манько Г.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради заборгованості в сумі 76054 грн. 57 коп., інфляційних втрат 12472 грн. 95 коп., трьох процентів річних 2757 грн. 23 коп., судовий збір в сумі 1762 грн.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ДП "СхідГЗК") подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі №904/2057/18 та ухвалити нове рішення, яким в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 12472,95 грн., трьох процентів річних у розмірі 2757,23 грн. відмовити, витрати зі сплати судового збору покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що з умов п. 3.7 договору вбачається, що відповідач зобов'язаний оплатити позивачу виставлений рахунок, у якому зазначена сума нарахована за місяць спожитих послуг так і боргу, який утворився у відповідача. Однак у зв'язку з тим, що позивачем неналежним чином у порушення п. 3.7 договору був оформлений рахунок, у якому була відсутня інформація щодо заборгованості відповідача у розмірі 76054,92 грн. на кінець дії договору, відповідачем і не було сплачено 76054,92 грн.

Тому відповідач вважає, що фактично позивачем самим було допущено порушення в частині дотримання умов договору не зазначивши у рахунку борг відповідача, який утворився за весь період дії договору у розмірі 76054,7 грн., що потягнуло за собою не здійснення вчасної оплати даної суми відповідачем, що призводе до понесення відповідачем додаткових витрат.

Акти звірки, які були надані позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву, станом на 01.01.2017, 01.04.2017, 01.05.2017, 01.06.2017 не відображають заборгованість ДП "СхідГЗК" перед КП "ЖВК" ДОР" у розмірі 76054,92 грн.

Після закінчення дії договору позивачем не направлялись до відповідача ні листи про наявність боргу у розмірі 76054,92 грн., ні вимоги про сплату зазначеної суми.

Відтак, скаржник вважає, що при здійсненні розрахунку інфляційних нарахувань у розмірі 12472,95 грн., трьох процентів річних в сумі 2757,23 грн. позивачем був невірно застосований період розрахунку, на підставі чого, на думку відповідача, наданий розрахунок до позовної заяви є неправомірним і не підлягає задоволенню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач (КП "Жовтоводський водоканал") у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, встановлених статтею 625 Цивільного кодексу України, та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач вказує, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Посилання ДП "СхідГЗК" на відсутність повідомлення зі сторони КП "ЖВК" ДОР" щодо заборгованості у сумі 76054,57 грн. спростовуються листом ДП "СхідГЗК" від 10.05.2016 з актом звірки розрахунків за договором №10-1/813 від 20.01.2013 станом на 20.01.2016, за яким ДП "СхідГЗК" підтвердило розбіжність у розрахунках за даним договором у сумі 76054,92 грн.

Тому позивач просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі №904/2057/18 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі №904/2057/18 - залишити без задоволення.

У відповіді на відзив скаржник зауважує, що чітко дотримувався умов договору, здійснював оплату наданих послуг відповідно виставлених рахунків позивачем.

Акт звірки, на який посилається позивач, є неналежним доказом тому, що складений за зовсім інший період. Також відповідно до постанови Вищого господарського суду від 14.01.2009 №14/155 передбачено, що чинним законодавством акту звірки не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти. Акти звірки надані Позивачем станом на 01.01.2017, 01.04.2017, 01.05.2017, 01.06.2017 не відображають заборгованості ДП "СхідГЗК" перед КП "ЖВК" ДОР" за договором від 20.01.2013 №Ю-1/813 у розмірі 76054,92 грн.

Як вказує відповідач, лист від 10.05.2016, на який посилається позивач як на підтвердження розбіжностей у розрахунках за даним договором у сумі 76054,92 грн. відсутній у матеріалах справи, тому посилання на даний лист є безпідставним.

Відповідач не був повідомлений належним чином про наявну заборгованість, а позивачем всупереч умов укладеного договору не була зазначена інформація стосовно наявного боргу, у зв'язку з чим необхідно керуватись нормами статті 530 Цивільного кодексу України, якими визначено, що якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладені обставини відповідач вважає, що позивачем був невірно застосований період розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини

20.01.2013 між Комунальним підприємством "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" було укладено договір №10-1/813 на подачу питної води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації.

Відповідно до п. 1.1 Договору №10-1/813 КП "ЖВК" ДОР" ("Водоканал") зобов'язалося надавати ДП "СхідГЗК" ("Абонент") послуги з подачі питної води з системи комунального водопроводу та приймання стічних вод до системи комунальної каналізації, а ДП "СхідГЗК" зобов'язалося розраховуватись за надані послуги відповідно до умов договору.

За умовами пункту 1.2. договору "Абонент" бере на себе зобов'язання своєчасно сплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення , належно експлуатувати водопроводні та каналізаційні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, відповідно до цього Договору та вимог діючих нормативних документів у сфері водопостачання та водовідведення.

Згідно пункту 5.5.4. Договору "Абонент" зобов'язаний вчасно, у встановлений Договором термін, оплачувати рахунки "Водоканалу" за надані послуги, а також рахунки за скид понаднормативних забруднень стічних вод "Абонента" при порушенні "Абонентом" встановлених показників.

За умовами в пункті 5.5.5. Договору "Абонент" зобов'язався також здійснювати звірення розрахунків для з'ясування наявності (відсутності) заборгованості згідно п. 3.11. Договору, з подальшим підписанням Акту звіряння.

Пункт 3.7. Договору передбачає, що рахунки за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення доставляються "Водоканалом" поштою або нарочним до канцелярії управління "Абонента". Рахунок підлягає оплаті до 28 числа місяця наступного за розрахунковим. У рахунках вказуються: нарахування за поточний місяць (об'єми наданих послуг з об'єктів, тарифи, ума); борг на початок місяця, в т.ч. за рішенням суду (борг за послуги, судовий збір, 3% річних, інфляційні, пеня, штраф за перевитрату ліміту) і підсумкова сума, що підлягає оплаті. а розрахунковий період для обліку і розрахунку спожиті послуги з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця, оплату до 28 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У пункті 3.8. Договору обумовлено, що розрахунковий період для обліку і розрахунку спожитих водоресурсів за показниками розрахункових засобів обліку встановлюється 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

КП "ЖВК" ДОР" відповідно до п. 1.1. Договору №10-1/813 взяті на себе зобов'язання щодо надання вищезазначених послуг виконувало у повному обсязі.

Так рахунками та актами наданих послуг №885 від 27.02.2013, №1344 від 29.03.2013, №1843 від 29.04.2013, №2405 від 30.05.2013, №2940 від 26.06.2013, №3500 від 30.07.2013, №4088 від 29.08.2013, №4630 від 27.09.2013, №5145 від 30.10.2013, №5632 від 29.11.2013, №6113 від 28.12.2013, №446 від 30.01.2014, №903 від 27.02.2014, №1404 від 31.03.2014, №1868 від 29.04.2014, №2414 від 29.05.2014, №2973 від 26.06.2014, №3536 від 30.07.2014, №4078 від 29.08.2014, №4575 від 30.09.2014, №5083 від 30.10.2014, №5546 від 27.11.2014, №6003 від 29.12.2014, №430 від 29.01.2015, №871 від 27.02.2015, №1310 від 30.03.2015, №1762 від 29.04.2015, №2328 від 29.05.2015, №2801 від 26.06.2015, №3409 від 29.07.2015, №3930 від 27.08.2015, №4478 від 29.09.2015, №4930 від 30.10.2015, №5422 від 30.11.2015, №5865 від 30.12.2015, №1381 від 29.01.2016, №1782 від 29.02.2016, №2167 від 31.03.2016, №2565 від 29.04.2016, №2975 від 31.05.2016, №3421 від 30.06.2016, №3828 від 29.07.2016, №4244 від 31.08.2016, №4658 від 30.09.2016, №5065 від 31.10.2016, №5480 від 30.11.2016, №5908 від 30.12.2016 ДП "СхідГЗК" повідомлялося про нарахування за надані послуги, що підтверджується підписами на зазначених документах.

Судом встановлено, що відповідач (ДП "СхідГЗК") взяті на себе зобов'язання відповідно до п.п. 1.2., 3.7., 5.5.4. Договору №10-1/813 в частині повної оплати за надані послуги, належно не виконав, внаслідок чого утворився основний борг в сумі 76054,57 грн.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення терміну дії договору №10-1/813 ДП "СхідГЗК" в добровільному порядку не сплатило заборгованість.

Зі своєї сторони позивач вжив заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення на адресу відповідача претензії від 19.12.2017 за №4443 із вимогою про сплату 76054,57 грн. основного боргу за договором №10-1/813 від 20.01.2013 (а.с. 100).

19.01.2018 позивачем отримано від відповідача відповідь на претензію, в якій останній повідомив про невизнання заборгованості (а.с. 101).

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо повної оплати за отримані ним послуги по подачі питної води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації у сумі 76054 грн. 57 коп. за період з 20.12.2016 по 20.01.2017, що були надані по Договору №10-1/813 від 20.01.2013, позивачем додатково нараховані на цю суму основного боргу три проценти річних у розмірі 2757,23 грн. за період з 01.02.2017 по 17.04.2018 та інфляційних втрат в сумі 12472,95 грн. за період з лютого 2017 року по березень 2018 року.

Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так стаття 526 Цивільного кодексу України також встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Положеннями стаття 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, з чим погоджується й колегія суддів суду апеляційної інстанції, оскільки це підтверджено наявними у цій справі доказами (актами наданих послуг, рахунками на оплату, протоколами заліків, банківською випискою та розрахунком заборгованості), що у відповідача виникла перед позивачем заборгованість з оплати за надані послуги подачі питної води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації у сумі 76054,57 грн. основного боргу за період з 20.12.2016 року по 20.01.2017 року.

Доказів добровільної оплати цієї заборгованості відповідачем під час розгляду цієї справи суду не надано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання, визначені договором, в зв'язку з чим є підстави для стягнення як суми основного боргу, так і 3% річних та інфляційних втрат.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

Досліджуючи аргументи відповідача про порушення позивачем умов пункту 3.7 Договору в частині не зазначення суми боргу, який утворився у відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається зі змісту рахунку №5908 від 30.12.2016 на суму 481448,42 грн. за грудень 2016 року, цей документ дійсно не містить відомостей про заборгованість минулих періодів (а.с. 80).

Разом із цим матеріалами справи підтверджено, що починаючи з лютого 2013 року по квітень 2016 року позивач неодноразово зазначав у пред'явлених відповідачеві рахунках відомості про заборгованість, яка виникла за станом виставлення відповідних рахунків, яка змінювалась відповідно до стану розрахунків сторін. Востаннє відомості про існування заборгованості відповідача перед позивачем станом на 31.10.2016 в сумі 238228,11 грн. містить рахунок №5065 від 31.10.2016, в якому зазначено, що з урахуванням всього до сплати за надані послуг 669595,28 грн. (а.с. 78).

Реєстром надходження по банку за період з 21.03.2013 по 07.12.2016, який наявний в матеріалах справи, підтверджено здійснені відповідачем оплати (а.с. 81-84).

Вказаний Реєстр містить, зокрема, відомості про сплату відповідачем позивачеві 07.11.2016 суми 215683,59 грн. та 18.11.2016 суми 215683,58 грн., з призначенням платежу по рахунку № 5480 від 30.11.2016, а усього 431367,16 грн.

Таким чином, за останнім рахунком, в якому позивачем окремо вказувалось про існування у відповідача заборгованості, відповідачем повної оплати не здійснено.

Матеріали справи містять також протоколи заліку взаємних однорідних вимог між КП "ЖВК "ДОР" та ДП "СхідГЗК" за період травень 2013 - жовтень 2015 року (а.с. 85-99).

Дослідженням означених доказів шляхом співставлення даних про нарахування та платежі, колегія суддів встановила, що відповідач зі своєї сторони не здійснював оплату у точній відповідності до пред'явлених рахунків позивача, внаслідок чого загальна заборгованість відповідача обліковувалась позивачем наростаючим підсумком та змінювалась у різних періодах в залежності від стану розрахунків.

Фактичний стан розрахунків неодноразово узгоджувався сторонами шляхом підписання актів звіряння взаємних розрахунків за означеним договором, зокрема за станом на 01.01.2016, 01.01.2017, 01.04.1017, 01.05.2017, 01.06.2017, на 24.05.2018 тощо (а.с. 155-158, 161-166).

Посилання відповідача на відсутність повідомлення зі сторони позивача щодо спірної заборгованості спростовуються зазначеними вище двосторонніми актами звірки розрахунків, за якими відповідач станом на 20.01.2016 підтверджував існування заборгованості в розмірі 121852,57 грн., в тому числі сума 45798,03 грн. пені, тобто 76054,54 грн., а за станом на 24.05.2018 зі своєї сторони засвідчив існування боргу в сумі 76054,57 грн.

Отже, щодо доводів відповідача про необізнаність із фактом існуванням цього боргу лише з тієї підстави, що його не було відображено в останньому рахунку №5908 від 30.12.2016 за грудень 2016 року, то така обставина сама по собі не спростовує дійсного стану взаємних розрахунків сторін, які підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, а тому відхиляється судом апеляційної інстанції, як така, що не впливає на правову оцінку стану виконання сторонами своїх зобов'язань за означеним договором.

Таким чином, у ході виконання сторонами договору №10-1/813 від 20.01.2013 у відповідача внаслідок неповної сплати наданих послуг за станом на 10.05.2016 утворилась заборгованість в сумі 76054,57 грн. основного боргу, щодо якої не можна визначити точної дати, з якої слід обраховувати прострочення її сплати.

В питанні чи свідчить така обставина про відсутність вини відповідача у невиконанні ним свого грошового зобов'язання, то колегія суддів виходить із того, що як підтверджено матеріалами справи прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань мало систематичний характер, а про існування означеного боргу відповідач був обізнаний з 10.05.2016. Пред'явлена позивачем претензія від 19.12.2017 за №4443 про сплату суми 76054,57 грн. також залишена відповідачем без задоволення.

Наведені обставини свідчать, що позивач неодноразово повідомляв відповідача про існування поточної заборгованості, проте відповідач не вжив заходів до її погашення, що спростовує відповідні аргументи відповідача про не надіслання йому окремої вимоги.

Як вбачається з розрахунків позивача, на суму 76054,92 грн. ним було здійснено нарахування 3% річних в сумі 2757,23 грн. за період з 01.02.2017 по 17.04.2018 та інфляційних втрат в сумі 12472,95 грн. за період з лютого 2017 року по березень 2018 року, тобто за період, з якого розмір цієї суми основного боргу вже не змінювався.

Колегія суддів визнає такий розрахунок обґрунтованим, оскільки він не суперечить умовам договору та встановленим судом фактичним обставинам справи щодо моменту, з якого у відповідача виникло означене грошове зобов'язання.

Враховує колегія суддів і те, що відповідно до положень частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. невизнання або оспорювання.

Відповідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: примусове виконання обов'язку в натурі.

Частина друга статті 20 Господарського кодексу України також встановлює, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом, присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача як суми 76054,57 грн. основного боргу, так і суму 12472,95 грн. втрат від інфляції та суму 2757,23 грн. трьох процентів річних, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем своїх визначених умовами означеного договору грошових зобов'язань.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведеного вище колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення.

Розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 2643,00 грн. на оплату судового збору, понесені Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2018 у справі №904/2057/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.03.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.Л. Кузнецова