УХВАЛА

м. Київ

11.03.2019Справа № 910/1628/19

За заявою Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіпро»

про забезпечення позову,

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від заявника: не з'явився;

від боржника: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» (далі - заявник) звернулось до господарського суду міста Києва із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіпро» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет застави за Договором застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015 товари в обороті, які знаходяться за адресами м. Київ, вул. Алмаатинська, 35 «а» та м. Київ, вул. Машинобудівська, 1, та які належать ТОВ «Авіпро», а саме гранула поліетилен в асортименті, поліетилен вторинний в асортименті, клейка стрічка в асортименті, стрейч -плівка в асортименті, джамба-стрейч плівка в асортименті, а у разі їх відсутності на товари будь-якого іншого виду, але такого ж роду як передбачено п. 2.1.1. Договору застави та зазначено у Додатку № 1 до Договору застави, які належать Заставодавцю в межах заставної вартості предмета застави 2 772 100, 00 грн., а також шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «Авіпро» в межах ціни позову 1 292 848, 91 грн.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що ТОВ «Авіпро» не виконує свої зобов'язання за кредитним договором № /U/04-0305 від 21.12.2015 (з урахуванням змін та доповнень до нього) зі своєчасного повернення кредиту та процентів за користування кредитом, внаслідок чого у позичальника утворилась заборгованість у сумі 1 292 848, 91 грн. Виконання кредитного зобов'язання забезпечене заставою належних позичальнику товарів в обороті відповідно до Договору застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015, укладеного між АТ «Укрбудінвестбанк» та ТОВ «Авіпро». Проте, боржник у порушення умов договору застави не підтримує на складі ту кількість товару, яку передбачено умовами цього договору для забезпечення кредитного зобов'язання. Заявник зазначає, що заставодавець переробляє та реалізує товари в обороті, не поновлює їх згідно з умовами Договору застави, а отримані від цього кошти не направляє на погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, необхідність застосування обраних засобів забезпечення у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача заявник обґрунтовує потребою в гарантуванні реального виконання рішення суду.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» було подано до суду до подання позовної заяви, останнім було зазначено про намір звернутись в подальшому до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Авіпро» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Частиною 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, відповідно до частин 3 та 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Дослідивши зміст поданої заяви, враховуючи необхідність встановлення всіх обставин, що склалися, для з'ясування обґрунтованості заяви про забезпечення позову та необхідності забезпечення позову, суд ухвалою від 14.02.2019 призначив вищевказану заяву до розгляду у судовому засіданні на 25.02.2019 року.

Представник заявника у судове засідання 25.02.2019 року не з'явився, проте через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник боржника у судове засідання 25.02.2019 року також не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2019 розгляд заяви відкладено на 11.03.2019 року.

Представники сторін у судове засідання 11.03.2019 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши подану Акціонерним товариством «Український будівельно-інвестиційний банк» заяву про забезпечення позову, суд вирішив відмовити у задоволенні означеної заяви, враховуючи наступне.

Так, положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З поданих до суду матеріалів вбачається, що у вересні 2018 року банком було направлено боржнику повідомлення (вимогу) про виконання порушених зобов'язань № 2569 від 06.09.2018, згідно з якою висунуто вимогу погасити заборгованість за кредитним договором № LN/U/04-0305 від 21.12.2015, яка виникла станом на 06.09.2018 в розмірі 1 900 725,83 грн., з них прострочена сума кредиту - 1 860 000,00 грн.

Проте, як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, який додано АТ «Укрбудінвестбанк» до заяви про забезпечення позову, станом на 13.01.2019 заборгованість ТОВ «Авіпро» за кредитним договором № LN/U/04-0305 від 21.12.2015 становить 1 292 848, 91 грн., з них прострочена сума кредиту - 1 060 688, 36 грн. (всього за період з вересня 2018 року по січень 2019 року сплачено 799 311, 64 грн., а останній платіж зроблено у січні 2019 року).

Крім того, за твердженням заявника станом на 07.02.2019 року за боржником також значиться заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 52 333, 74 грн. та пені в сумі 179 826, 81 грн.

Таким чином, загальна сума боргу складає 1 292 848, 91 грн., однак, позивач просить суд накласти арешт на предмет застави - товари в обороті в межах заставної вартості предмета застави - 2 772 100, 00 грн.

При цьому, згідно з Актом перевірки товарів від 01.02.2019 фактичний залишок товарів на складі боржника складає лише 421 418, 00 грн.

Разом з тим, з даного акту не має можливості встановити яка саме продукція та в якій кількості складає фактичний залишок товарів на складі боржника, що унеможливлює вирішення питання відносно накладення арешту на предмет застави за Договором застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015 товарів в обороті, які знаходяться за адресами м. Київ, вул. Алмаатинська, 35 «а» та м. Київ, вул. Машинобудівська, 1, та які належать ТОВ «Авіпро», а саме гранула поліетилен в асортименті, поліетилен вторинний в асортименті, клейка стрічка в асортименті, стрейч -плівка в асортименті, джамба-стрейч плівка в асортименті, а у разі їх відсутності на товари будь-якого іншого виду, але такого ж роду як передбачено п. 2.1.1. Договору застави та зазначено у Додатку № 1 до Договору застави, які належать Заставодавцю в межах заставної вартості предмета застави 2 772 100, 00 грн.

З метою з'ясування зазначених обставин ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2019 розгляд даної заяви було призначено в судовому засіданні з викликом сторін на 25.02.2019 для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Однак, представник заявника у судове засідання 25.02.2019 не з'явився, проте через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заяву про розгляд заяви без їх участі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2019 відкладено розгляд заяви на 11.03.2019 та викликано сторін, зокрема заявника, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Разом з тим, представник заявника у судове засідання 13.03.2019 року не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, відповідних пояснень та доказів не надав.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на предмет застави за Договором застави № LN/U/04-0305/Z1 від 28.12.2015 товарів в обороті, які знаходяться за адресами м. Київ, вул. Алмаатинська, 35 «а» та м. Київ, вул. Машинобудівська, 1, та які належать ТОВ «Авіпро», а саме гранула поліетилен в асортименті, поліетилен вторинний в асортименті, клейка стрічка в асортименті, стрейч -плівка в асортименті, джамба-стрейч плівка в асортименті, а у разі їх відсутності на товари будь-якого іншого виду, але такого ж роду як передбачено п. 2.1.1. Договору застави та зазначено у Додатку № 1 до Договору застави, які належать Заставодавцю в межах заставної вартості предмета застави 2 772 100, 00 грн.

Що стосується вимог заявника про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «Авіпро» в межах ціни позову 1 292 848, 91 грн., суд зазначає наступне.

Як зазначалось судом вище, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

З урахуванням вказаного позивачем майбутнього предмету позову у даній справі, звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач мав довести на підставі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення в результаті об'єктивних (відсутність грошових коштів для виконання зобов'язань за спірними договорами, незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов'язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідачів тощо) або суб'єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження грошових коштів чи майна або вчинення інших дій з метою уникнення відповідальності за спірними договорами або перешкоджання законному стягненню зазначеної заборгованості) причин.

Проте, всупереч вищевказаних положень чинного законодавства заявником не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Авіпро» в межах ціни позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, заявником не надано належних доказів на підтвердження вчинення ТОВ «Авіпро» дій, направлених на зменшення наявних на його рахунках грошових коштів, тоді як умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти боржника.

Керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали складено 20.03.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова