ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2019 р. Справа№ 910/22871/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2018

у справі №910/22871/17 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» (PRIVACY DEVELOPMENT LTD)

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Міністерство інфраструктури України;

2. Державна служба України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА);

3. Капітан морського порту Чорноморськ (Іллічівськ) ОСОБА_3;

4. Державна служба морського та річкового транспорту України

про відшкодування шкоди 872 601,73 дол. США, що становить 25 002 287,39 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» PRIVACY DEVELOPMENT LTD (далі - Компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.», позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ», відповідач) про відшкодування шкоди в розмірі 98 222,26 дол. США, що становить 2 604 533,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 14.11.2014 до 08.12.2014 у зв'язку з протиправною бездіяльністю капітана порту Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», правонаступником якого є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», судно не мало можливості вийти з порту. В результаті вимушеного простою позивач, як власник судна, зазнав матеріальних збитків в розмірі 98 222,26 дол. США, з яких: 744,00 дол. США - витрати на оплату послуг агентування; 14 456,41 дол. США - витрати зі сплати платежів за послуги порту; 38 731,50 дол. США - витрати на використання палива під час простою судна; 32 439,25 дол. США - витрати на оплату праці членам екіпажу судна та 6 851,10 дол. США - витрати на придбання продуктів харчування для членів екіпажу під час простою. Також позивач був позбавлений можливості належним чином виконати зобов'язання за чартерною угодою, укладеною з Компанією Bosphorustechflot, Denizcilik Limited LTD, у зв'язку з чим позивачем не було отримано дохід у розмірі 5 000,00 дол. США (упущена вигода). Оскільки відповідальність за збитки, завдані протиправною бездіяльністю капітана порту під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків має нести ДП «АМПУ», заявлений розмір збитків позивач просив стягнути з останнього на підставі ч.1 ст. 1172 ЦК України.

18.01.2018, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. В остаточній редакції Господарським судом міста Києва прийнято вимоги Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» до ДП «АМПУ» про стягнення збитків в загальному розмірі 872 601,73 дол. США, з яких 94 745,89 дол. США - матеріальні збитки (744,00 дол. США - витрати на оплату послуг агентування; 14 456,41 дол. США - витрати зі сплати платежів за послуги порту; 1 523,63 дол. США - витрати на оплату лоцманських послуг; 78 021,85 дол. США - витрати на підтримання судна у робочому стані під час простою) та 777 855,84 дол. США - упущена вигода.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2018 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство інфраструктури України (далі також - третя особа-1), Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека, третя особа-2) та капітана Чорноморського (Іллічівського) морського порту ОСОБА_3 (далі - капітан порту ОСОБА_3, третя особа-3).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 у справі №910/22871/17 позов задоволено частково, стягнуто з ДП «АМПУ» на користь Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» збитки у розмірі 865 828, 59 дол. США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 372 109, 05 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив з того, що наявність таких елементів цивільно-правової відповідальності, як вина та протиправна поведінка капітана порту ОСОБА_3 були встановлені рішенням суду, ухваленим в межах адміністративної справи № 815/2294/15, яке набрало законної сили та відповідно до приписів ст. 75 ГПК України повторному доведенню при розгляді даної справи не підлягають; ДП «АМПУ» є належним відповідачем у справі, оскільки капітан порту ОСОБА_3 пов'язаний трудовими відносинами та відносинами підпорядкування з вказаним підприємством; матеріальні збитки, а також упущена вигода підтверджуються наданими позивачем суду доказами, зокрема, експертним висновком № 137/с від 11.06.2018; відшкодування швартових та санітарних зборів, лоцманських послуг, витрати на паливо, оплату послуг агентування, оплату праці екіпажу, харчування є обґрунтованими, спричиненими протиправною затримкою судна в порту, а їх розмір підтверджується матеріалами справи. Оскільки оплата послуг портового контролю, корабельних та канальних зборів не залежать від часу перебування судна в порту та підлягають сплаті у будь-якому випадку за прохід судна каналом або вхід чи вихід судна з акваторії порту, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача таких витрат є необґрунтованими та відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ДП «АМПУ» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що суд за відсутності належних доказів та правових підстав визнав обґрунтованим розмір заявлених збитків; безпідставно прийняв в якості доказу експертний висновок № 137/с від 11.06.2018, який був поданий позивачем з порушенням процесуальних строків, після завершення підготовчого засідання; суд залишив поза увагою доводи відповідача про невідповідність висновку експерта критеріям належності, допустимості, достатності та здійснений без дослідження первинних документів особою, яка не мала на те відповідної кваліфікації; судом не досліджено наявності або відсутності причинно-наслідкового зв'язку між збитками та діями (бездіяльністю) відповідача та/або капітана порту.

За твердженням апелянта, помилковим є висновок суду про реальність чартерної угоди з фрахтувальником - Компанією Bosphorustechflot, Denizcilik Limited LTD, оскільки фрахтувальником не було перераховано позивачеві 50% вартості фрахту до 14.11.2014 в якості авансу, а інформація про аналювання угоди з'явилась 16.11.2014; вказаний договір є фіктивним та укладеним «пост-фактум» виключно для обґрунтування позивачем упущеної вигоди; відсутні докази того, що позивач дійсно міг і повинен був отримати прибуток за вказаним договором; при обрахуванні розміру упущеної вигоди судом повинні були враховуватись лише достовірні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум.

Скаржник також наголошував на тому, що висновок суду першої інстанції про неправомірну затримку судна у період з 14.11.2014 по 08.12.2014 спростовується змістом ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25.11.2014 у справі №11-сс/796/2288/2014, якою встановлено правомірність накладеного ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2014 арешту на судно «Zoya», що має преюдиціальне значення для даної справи; судом в оскаржуваному рішенні не враховано того факту, що затримка судна відбулась на вимогу державного органу, а тому відповідач не може нести відповідальність за збитки, завдані в результаті дій, направлених на виконання рішення такого органу; суд дав невірну правову оцінку фактам та обставинам, встановленим судами адміністративної юрисдикції у справі №815/2294/15, оскільки жодним рішенням суду не встановлено обов'язку капітана по наданню дозволу на вихід судна з порту, а лише визнано протиправною його бездіяльність, яка полягала у неприйнятті ним у межах наданої йому компетенції та у встановленому порядку розпорядження про відмову у видачі або ж надання дозволу на вихід судна з порту; факт передачі судна в якості речового доказу у кримінальному провадженні на зберігання ДП «АМПУ» на підставі постанови слідчого виключає причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю капітана порту та неможливістю судна вийти з порту та наявністю через це збитків.

На переконання апелянта, суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин Порядок оформлення приходу суден в морський порт та оформлення виходу суден із морського порту, затверджений Наказом Міністерства інфраструктури України №430 від 27.06.2013, яким передбачено право капітана порту відмовити в наданні дозволу на вихід судна із порту, а також приписи Закону України «Про морські порти України», Положення про капітана морського порту, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України №190 від 27.06.2013, ст. 75 Кодексу торговельного мореплавства України; судом неправомірно стягнуто вказані грошові кошти саме як збитки з посиланням на ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, оскільки в даному випадку відсутнє порушення договірних зобов'язань; позадоговірний характер відносин між сторонами є несумісним з обраним позивачем способом судового захисту.

У скарзі апелянт також наголошував на тому, що суд не надав належної правової оцінки тій обставині, що у капітана порту відсутні відносини підпорядкування відповідачеві, що виключає можливість застосування принципу відповідальності роботодавця за дії його працівника.

Крім того, до апеляційної скарги скаржником додано клопотання про призначення у справі №910/22871/17 комплексної (інженерно-технічної, економічної) судової експертизи, обґрунтоване тим, що позивачем було надано експертний висновок за 10 днів до прийняття оскаржуваного рішення, що позбавило відповідача можливості надати суду першої інстанції альтернативний висновок. На переконання апелянта, без проведення такої експертизи повний та об'єктивний розгляд даної справи є неможливим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «АМПУ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 у справі №910/22871/17.

28.08.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в яких дана особа просила апеляційну скаргу ДП «АМПУ» задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 у справі №910/22871/17 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що у період з 14.11.2014 до 08.12.2014 у зв'язку з протиправною бездіяльністю капітана порту ОСОБА_3 судно не мало можливості вийти з порту і в результаті вимушеного простою позивач, як власник судна, зазнав збитків, які підлягають відшкодуванню відповідачем в порядку статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України; доводи апелянта з приводу того, що ДП «АМПУ» не є роботодавцем третьої особи-3, а тому не є належним відповідачем у справі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами; дослідивши висновок експертного дослідження № 137/с від 11.06.2018, суд дійшов правильного висновку про його відповідність критеріям належності, допустимості та достатності; відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову, натомість судом правомірно визнано обґрунтованими та доведеними вимоги позивача.

Водночас, позивачем подані заперечення на клопотання про призначення судової експертизи, в яких останній вказував на його необґрунтованість та незаконність, а також неможливість, у разі задоволення вказаного клопотання, прийняття судом апеляційної інстанції нового доказу - висновку судової експертизи з огляду на неподання відповідачем такого клопотання під час розгляду справи судом першої інстанції. При цьому, як зазначає позивач, подане відповідачем клопотання не містить переліку питань, які потребують роз'яснень експерта.

06.09.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшли доповнення до клопотання про призначення судової експертизи, в якому останній зазначив про необхідність проведення повторної економічної експертизи, проведення якої просив доручити Центру судової експертизи та експертних досліджень ДП «Інформаційні судові системи» та запропонував ряд питань, що потребують роз'яснень особами, які мають в цій галузі спеціальні знання. Разом з тим, до клопотання відповідач долучив копію висновку експертного дослідження №97-В-АМПУ-18 від 27.08.2018, виконаного судовим експертом Машиніченком О.А. на замовлення ДП «АМПУ».

06.09.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від третьої особи-3 надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, у тому числі висновку експертного дослідження Одеського національного морського університету Міністерства освіти і науки України щодо умов фрахтування теплоходу «Zoya» (ІМО 7724265) у листопаді 2014 року, складеного 10.08.2018 на запит капітана Морського торговельного порту «Чорноморськ» ОСОБА_3

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 апеляційну скаргу ДП «АМПУ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 апеляційну скаргу ДП «АМПУ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 у справі №910/22871/17 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою та призначено до розгляду на 26.11.2018.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 та від 03.12.2018, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, у розгляді справи №910/22871/17 оголошувались перерви на 03.12.2018 та 27.12.2018 відповідно.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 07.12.2018 від третьої особи-3 надійшли додаткові пояснення, 27.12.2018 від позивача надійшла заява про відвід головуючого судді Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 27.12.2018 заяву представника Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» Васьковського Є.В. про відвід головуючого судді Мальченко А.О. у справі №910/22871/17 визнано необґрунтованою, апеляційне провадження у справі №910/22871/17 зупинено до розгляду заяви про відвід головуючого судді Мальченко А.О., матеріали справи передано для визначення складу суду для розгляду заяви про відвід головуючого судді Мальченко А.О. у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2018 заява про відвід головуючого судді Мальченко А.О., передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Грека Б.М., суддів Сотнікова С.В., Верховця А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 у складі: головуючого судді Грека Б.М., суддів Сотнікова С.В., Верховця А.А. відмовлено в задоволенні заяви представника Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» Васьковського Є.В. про відвід головуючого судді Мальченко А.О. від розгляду справи №910/22871/17.

04.01.2019 матеріали справи №910/22871/17 повернуто колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №910/22871/17 та призначено до розгляду на 21.01.2019.

18.01.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли відповідь на додаткові пояснення капітана Іллічівського морського порту ОСОБА_6 від 05.12.2018, 21.01.2019 - клопотання про залучення до участі у справі Державної служби морського та річкового транспорту та оголошення у зв'язку з цим у судовому засіданні, призначеному на 21.01.2019, перерви.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 вищевказане клопотання позивача задоволено, залучено Державну службу морського та річкового транспорту України (надалі також - третя особа-4) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.02.2019.

04.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-4 надійшли письмові пояснення, в яких остання вказувала на неправомірність її залучення до участі у справі, оскільки Державна служба морського та річкового транспорту України є новоствореним органом та не є правонаступником через відсутність на те процесуальних та законодавчих підстав.

У судовому засіданні 25.02.2019 представники відповідача, третьої особи-1, третьої особи-3 підтримали заявлене апелянтом клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, представники третьої особи-2 та третьої особи-4 не заперечували проти задоволення такого клопотання, представник позивача висловив заперечення щодо призначення експертизи, вказуючи на відсутність для цього процесуальних підстав з огляду на неподання аналогічного клопотання відповідачем суду першої інстанції.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, зважаючи на предмет спору, характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки сукупність наявних у справі доказів дозволяє суду апеляційної інстанції здійснити перегляд оскаржуваного рішення за апеляційною скаргою ДП «АМПУ» та ухвалити за результатами розгляду мотивовану постанову.

У судовому засіданні представники скаржника та третіх осіб підтримали вимоги апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

25.02.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» на праві власності належало вантажне судно ролкер «Zoya», порт приписки - LOME, ІМО № 7724265, позивний сигнал - 5VDC4, офіційний номер - TG-00645L (далі - судно), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію № TG/PR/139-38512/414 від 27.02.2015, виданим Дирекцією з морських справ Уряду Республіки Того.

14.11.2014 вищевказане судно «Zoya» завершило розвантаження на причалі № 27 Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», правонаступником якого є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі - Порт).

У той же день, 14.11.2014 капітаном судна «Zoya» були подані документи для одержання дозволу на вихід судна з порту, проте, капітаном ОСОБА_3, третьою особою-3 у даній справі, в усному порядку, з посиланням на існування ухвали суду про арешт судна, дозволу на вихід теплоходу «Zoya» з порту не надав.

19.11.2014 агент судна - Компанія «Вильхельмсен Шипс Сервіс Юкрейн» (Wilhelmsen Ships Service Ukraine Ltd., скорочено - WSS) проінформувало позивача, що причиною затримки є ухвала суду про арешт судна.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14.11.2014 у справі № 753/20718/14-к було накладено арешт на судно «Zoya», типу Ro Ro cargo, порт приписки Belize City, позивний сигнал - V3MA4, зареєстрованого 11.12.2009 за №370830043, власник - WILLISTON IMPEX CORPORATION (т. 3, а.с. 218-221).

Вважаючи бездіяльність капітана порту щодо невипуску судна «Zoya» (прапор Того, порт приписки - LOME, позивний сигнал - 5VDC4, ІМО № 7724265) протиправною, Компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» звернулась з позовом до адміністративного суду.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 у справі № 815/2294/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016, визнано протиправною бездіяльність капітана Іллічівського морського порту ОСОБА_3 щодо ненадання дозволу на вихід судна «Zoya» (ІМО № 7724265, позивний сигнал - 5VDC4, порт приписки - LOME), починаючи з 14.11.2014, з Іллічівського морського торговельного порту.

07.12.2014 судно «Zoya» отримало дозвіл на вихід з Іллічівського морського торговельного порту (т.4 а.с.151-152).

Таким чином, за твердженнями позивача у період з 14.11.2014 до 08.12.2014, у зв'язку з протиправною бездіяльністю капітана порту, судно не мало можливості вийти з порту, а Компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» зазнала збитків в результаті вимушеного простою.

Звертаючись до суду з даним позовом, Компанія «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» просила відшкодувати завдані їй збитки та стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» грошові кошти в загальному розмірі 872 601,73 дол. США, з яких 94 745,89 дол. США - матеріальні збитки, а 777 855,84 дол. США - упущена вигода, посилаючись на ст. ст. 1166, 1172 ЦК України та ст. 224 ГК України.

До складу матеріальних збитків у розмірі 94 745,89 дол. США позивач відніс понесені ним витрати:

1) 744,00 дол. США - витрати на оплату послуг агентування;

2) 1 523,63 дол. США - витрати на оплату лоцманських послуг;

3) 14 456,41 дол. США - витрати зі сплати платежів за послуги порту, до яких, зокрема, відніс: тонажні збори - 3 828,67 дол. США; канальні збори - 704,16 дол. США; санітарні збори - 308,07 дол. США; обслуговування флоту в порту - 1 238,75 дол. США; швартові збори - 7 375,20 дол. США; послуги причалювання - 27,72 дол. США; послуги вочмену - 881,87 дол. США; послуги портового контролю - 60,82 дол. США; збори портових органів - 31,15 дол. США;

4) 78 021,85 дол. США - витрати на підтримання судна у робочому стані під час простою, а саме, 38 731,50 дол. США - витрати на паливо; 32 439,25 дол. США - витрати на оплату праці екіпажу; 6 851,10 дол. США - витрати на харчування екіпажу.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначає ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, позивач, заявляючи вимогу про стягнення збитків, послався на ч.1 ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, вказуючи, що їх виникнення було зумовлено неправомірною бездіяльністю капітана порту. Оскільки вказана посадова особа безпосередньо підпорядкована ДП «АМПУ», на відповідача відповідно має бути покладено тягар по відшкодуванню збитків.

Суд, вирішуючи спір по суті, визнав доведеним факт порушення майнових прав та інтересів зі сторони позивача відповідачем та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Як зазначено судом першої інстанції, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 у справі № 815/2294/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016, визнано протиправною бездіяльність капітана Іллічівського морського порту ОСОБА_3 щодо надання дозволу на вихід судна «Zoya» (ІМО № 7724265, позивний сигнал - 5VDC4, порт приписки - LOME), починаючи з 14.11.2014, з Іллічівського морського торговельного порту.

В ході розгляду справи апеляційним адміністративним судом встановлено, що з матеріалів справи та пояснень представника відповідача (капітана порту ОСОБА_3Я.), викладених у постанові, вбачається, що фактично капітаном було зроблено трактування та надано оцінку ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2014 (справа № 753/20718/14-к) стосовно відповідності об'єкту та мети арешту, внаслідок чого Компанію, яка не є учасником вказаного кримінального провадження було обмежено у праві власності, що також підтверджується ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2014 (справа № 757/35490/14-к). При цьому в ході розгляду справи капітаном порту ОСОБА_3 не було надано суду пояснень стосовно наділення діючим законодавством капітана порту такими повноваженнями.

Крім цього, врахувавши встановлені обставини в сукупності, апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що не прийнявши у встановленому порядку рішення про надання дозволу на вихід судна «Zoya», позивний сигнал - 5VDC4, прапор Того, порт приписки - LOME з Іллічівського морського торговельного порту, починаючи з 14.11.2014, або про відмову у наданні такого дозволу, капітан порту допустив протиправну бездіяльність.

Отже, з'ясувавши, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015 у справі №815/2294/15 встановлено протиправність діяння, що виникло внаслідок неналежного виконання капітаном порту покладених на нього трудових (службових) обов'язків, що вказує на наявність таких елементів цивільно-правової відповідальності, як вина та протиправна поведінка, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про визнання вказаних обставин преюдиціальними, які в силу приписів ст. 75 ГПК України повторного доведення перед судом не потребують.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки такий є помилковим та передчасним.

Частиною 4 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень частини 7 цієї ж статті, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Як роз'яснено в абз. 4 п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Отже, преюдиціальні факти необхідно відрізняти від оціночного судження іншим судом певних обставин.

Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду щодо преюдиціальності фактів, встановлених у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду у справі №815/2294/15 лише в частині протиправної бездіяльності капітана Іллічівського морського порту ОСОБА_3, яка полягала у неприйнятті ним відповідного розпорядження про відмову у видачі дозволу на вихід судна «Zoya» з порту, починаючи з 14.11.2014, яке у будь-якому випадку мало бути прийняте капітаном в силу приписів ч.3 ст.75 КТМ України та п.1.1 та п.1.7 Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.03.2013 №190.

Так, зокрема, діяльність капітана порту та служби капітана морського порту полягає у здійсненні ними нагляду та забезпечення безпеки мореплавства у морському порту, на підходах до нього та в суміжних акваторіях.

Капітан морського порту має печатку і штамп із повною назвою Служби українською та англійською мовами. Капітан морського порту видає розпорядження в межах своєї компетенції, веде листування з використанням бланків капітана порту. Розпорядження капітана морського порту з питань забезпечення безпеки мореплавства і порядку в морському порту, що належать до його компетенції, обов'язкові для всіх суден, юридичних і фізичних осіб, які перебувають в акваторії та на території цього морського порту.

Розпорядження капітана морського порту може бути скасовано Головою Укрморрічінспекції або адміністративним судом у порядку, встановленому законодавством.

Виходячи з наведеного, суд адміністративної юрисдикції зробив висновок про обов'язкові, задля безпеки мореплавства та порядку в порту, до виконання розпорядження в межах своєї компетенції капітаном морського порту, яких останнім не було прийнято за заявою капітана судна «Zoya».

Однак, суд першої інстанції помилково ототожнив факти в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України з оціночними судженнями (висновками) апеляційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 09.12.2015 у справі № 815/2294/15 з огляду на таке.

Як зазначав в мотивувальній частині своєї постанови Одеський апеляційний адміністративний суд, та на чому зосереджував увагу позивач у даній справі, кримінальне провадження №00000873, в якому судно «Zoya» визнано речовим доказом, розпочато відносно посадових осіб ДП «Одеський морський торгівельний порт», які приймали за основу недостовірні дані технічних показників судна «Zoya», порт приписки Belize City, позивний - V3VF4, власником якого, виходячи з реквізитів, було - WILLISTON IMPEX CORPORATION, а не позивач у справі. Однак, Капітан порту вдався до власного трактування та надання оцінки ухвалі Дарницького районного суду м.Києва від 14.11.2014 у справі №753/20718/14-к стосовно відповідності об'єкту арешту та його мети, внаслідок чого було фактично обмежено право власності «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.», яка не є учасником вказаного вище кримінального провадження, що підтверджується також ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2014 у справі №757/35490/14-к. При цьому, як зазначив адміністративний суд, в ході розгляду справи відповідачем не було надано суду пояснень стосовно наділення Капітана такими повноваженнями.

На переконання колегії суддів, наведені вище висновки апеляційного адміністративного суду є оціночними судженнями, зробленими відносно певних обставин, які не можуть прийматись судом як преюдиція, враховуючи наступне.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду від 14.11.2014 у справі №1-кс/753/2066/14 задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України про накладення арешту на судно «Zoya», типу Ro Ro cargo, регістровий номер або позивний сигнал - V3МА4, порт приписки Belize City, зареєстрованого 11.12.2009 за №370830043, власником якого є Компанія WILLISTON IMPEX CORPORATION, - компанія, яка обслуговує інтереси судновласників у м. Одеса.

Даною ухвалою заборонено співробітникам Компанії WILLISTON IMPEX CORPORATION або її представникам, а також працівникам ДП «Іллічівський морський торговельний порт» розпоряджатися будь-яким чином судном «Zoya», типу Ro Ro cargo, регістровий номер або позивний сигнал - V3МА4, порт приписки Belize City, зареєстрованого 11.12.2009 за №370830043, та здійснювати його використання. Цією ж ухвалою судно «Zoya» передано на зберігання до ДП «Іллічівський морський торговельний порт».

Вказана ухвала була предметом перегляду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» та за скаргою першого заступника директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт», за наслідками якого ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25.11.2014 у справі №11-сс/796/2288/2014 залишена без змін (т.3 а.с.222-226).

Господарський суд м. Києва, розглядаючи спір, не надав належної оцінки висновкам, наведеним Апеляційним судом міста Києва, який, відхиляючи апеляційні доводи Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» як власника судна зазначив, що «з огляду на положення ч.2 ст. 167, ч.2 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки у протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому доводи апелянта про те, що у слідчого судді не було правових підстав для накладення арешту на судно «Zoya», типу Ro Ro cargo, регістровий номер або позивний сигнал - V3МА4, порт приписки Belize City, зареєстрованого 11.12.2009 за №370830043, яке є власністю Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.», оскільки товариство не є підозрюваним у кримінальному провадженні, є безпідставним».

Хоча в резолютивній частині ухвали суду, якою накладено арешт на судно «Zoya» вказано власником іншу особу, аніж позивач, та не вказано номеру ІМО судна, (а останній зазначений судом в мотивувальній частині ухвали), дана обставина не дає підстав для висновку, що вжитий судом захід не стосувався судна «Zoya» , ІМО № 7724265.

Так, ІМО - це ідентифікаційний номер, який присвоюється морському судну на підставі Регістру судноплавства Ллойда відповідно до вимог Міжнародної морської організації (International Maritime Organization. IMO) та зберігається протягом усього строку його експлуатації та не підлягає зміні при зміні назви судна, прапора приписки та власника. Система розпізнавальних номерів ІМО має на меті підвищення безпеки на морі і запобігання забрудненню, а також для надання допомоги у запобіганні морського шахрайства.

За даною системою пошук судна з використанням назви дозволяє виявити декілька суден з однаковою назвою, але, на противагу назві, пошук судна за номером ІМО дає в результаті пошуку лише одне судно, відтак, номер ІМО судна є унікальним та виступає його ідентифікатором.

Як вбачається з Додатку 2 до Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту (пункт 2.2), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.06.2013 №430, Журнал реєстрації приходу суден порту, крім часу приходу судна, його назви, типу, прапору держави, місткості, дедвейту обов'язково має містити дані щодо номеру ІМО, а Стандартний перелік інформації з морської безпеки, який надається судном, яке має намір зайти в порт України, крім назви та типу судна, порту реєстрації, прапору держави, валового тоннажу, позивного, обов'язково - номер ІМО.

З наявної в матеріалах справи копії постанови прокурора Генеральної прокуратури України від 11.11.2014 вбачається, що судно «Zoya», регістровий номер або позивний сигнал - V3МА4, порт приписки Belize City, № 7724265) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №00000873, порушеному 27.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України по факту нарахування протягом 2012-2014 років службовими особами ДП «Одеський морський торговельний порт» та ДП «Адміністрація морських портів України» портових зборів за недостовірними даними технічних показників суден «Zoya», регістровий номер або позивний сигнал - V3МА4, порт приписки Belize City, № 7724265) та «Etel» (регістровий номер або позивний сигнал - V4VD, порт приписки - Basseterre, ІМО 7413529), у зв'язку з чим державним інтересам спричинено збитки на загальну суму 262 486 дол. США (т. 2, а.с.88-89).

Таким чином, капітан порту ОСОБА_3, будучи обізнаним зі змістом ухвали про арешт судна «Zoya», в резолютивній частині якої відсутня інформація щодо ІМО судна, проте, така зазначалась в мотивувальної частині ухвали (ІМО №7724265), діяв у відповідності до вимог п.п.4 п.3.1.1 Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, згідно якого капітану порту надається право відмовити у видачі дозволу на вихід з порту у разі прийняття відповідного рішення уповноваженими законодавством органами державної влади.

Отже, судова колегія погоджується з доводами скаржника про надання судом першої інстанції неправильної оцінки обставинам, встановленим судами адміністративної юрисдикції у справі №815/2294/15, оскільки останні не дійшли абсолютного висновку про те, що капітан порту був зобов'язаний надати дозвіл на вихід судна «Zoya» з порту, а лише визнали протиправною його бездіяльність, що полягала у неприйнятті ним процесуального рішення у вигляді розпорядження капітана порту у відповідності до приписів Положення про капітана морського порту №190.

Частина 2 ст.1166 ЦК України визначає, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Тобто доведенню підлягають обставини, які вказують на те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

05.12.2014 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/35490/14-к арешт та заборону, накладену ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2014 на судно «Zoya» (№7724265) було скасовано (т. 3 а.с.136-137).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2014 о 20:00 капітаном порту судну «Zoya» було надано дозвіл на вихід з порту (т.4 а.с. 151-152).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між відмовою капітана порту у наданні дозволу на вихід судна «Zoya» з порту, що не була оформлена у вигляді письмового розпорядження, яке підпадало б під визначення нормативно правового акту індивідуальної дії та збитками, понесеними позивачем у зв'язку з простоєм судна.

Разом з тим, судова колегія вважає переконливими твердженнями апелянта щодо недоведеності позивачем належними доказами також заявленого розміру збитків, які, на думку останнього, були зумовлені простоєм судна.

Так, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальних збитків у розмірі 94 745,89 дол. США судом першої інстанції було прийнято в якості доказу у справі, що відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності в контексті ст.ст.76-79 ГПК України, наданий позивачем висновок експертного дослідження № 137/с від 11.06.2018, виконаний Новоселовою В.В., судовим експертом, яка має вищу економічну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень «спеціаліст» та кваліфікацію судового експерта зі спеціальностей: 11.1 «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності», 11.2 «Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій», 11.3 «Дослідження документів фінансово-кредитних операцій», що підтверджується свідоцтвом № 1528, виданим рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України від 30.09.2011, дія якого продовжена до 03.07.2018, та яка має стаж експертної роботи з 2001 року та обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання щодо підставності заявлених вимог про стягнення з відповідача витрат на підтримання судна у робочому стані під час простою в розмірі 78 021,85 дол. США, з яких: 38 731,50 дол. США - витрати на паливо; 32 439,25 дол. США - витрати на оплату праці екіпажу; 6 851,10 дол. США - витрати на харчування екіпажу, суд виходив з того, що життєдіяльність судна пов'язана з постійним забезпеченням умов життя екіпажу, безпеки та збереження судна, його устаткування незалежно від місцезнаходження судна, чи-то в морі або в порту, біля причалу або на рейді, в дрейфі або на ходу, оскільки на судні безперервно працює суднова електростанція, яка забезпечує судно електроенергією, робота якої, у свою чергу, забезпечується дизель-генераторами та двигунами морського судна, робота яких потребує дизельного палива.

Зважаючи на ці обставини, суд першої інстанції визнав доведеним позивачем розмір заявлених до відшкодування витрат на паливо, який об'єктивно підтверджується витягами з бортового журналу за період з 14.11.2014 по 08.12.2014 та висновком про необхідність роботи допоміжних двигунів морського судна при стоянці в порту від 20.03.2018, складеним доктором технічних наук, професором кафедри «Суднових енергетичних установок» Національного університету «Одеська морська академія» Веретенніком О.М., яким у висновку вказано, що витрата дизельного палива, що забезпечується для судових дизель-генераторів визначається конкретним компонуванням електростанції, режимом її роботи і становить в середньому 1,5-2,5 т на добу для суден вантажністю 5-10 тис.т, а також долученим до матеріалів справи договором постачання мастильних матеріалів № 801019 від 06.11.2014, укладений з компанією Global Bunkering Ltd. про поставку судну «Zoya» палива IFO RMD80 HS у кількості 180 т вартістю 111 600,00 дол. США та палива MGO DMA LS у кількості 50 т вартістю 42 750,00 дол. США, за перевезення та доставку на судно якого умовами договору була передбачена плата в сумі 2 000,00 дол. США, у зв'язку з чим загальна сума договору склала 156 350,00 дол. США.

Як зазначив суд в оскаржуваному рішенні, оплата вартості палива, придбаного за цією угодою у вищевказаному розмірі підтверджується платіжними документами в електронній системі SWIFT, долученими до матеріалів справи, а кількість витраченого палива судном Zoya» протягом періоду з 14.11.2014 до 08.12.2014, є документально обґрунтованою та підтвердженою висновком судового експерта № 137/с від 11.06.2018 в розмірі 38 731,50 дол. США.

Також суд визнав правомірно заявленими позивачем вимоги щодо відшкодування витрат на оплату праці екіпажу в розмірі 32 439,25 дол. США, зважаючи на те, що останнім на підтвердження факту перебування членів екіпажу з ним у трудових відносинах, до матеріалів справи долучено копії трудових угод моряка, що містять дані щодо строку контракту, оплати праці та посади члена екіпажу; відомості по заробітній платі екіпажу судна «Zoya» за листопад 2014 року на загальну суму 40 725,02 дол. США, за грудень 2014 року на загальну суму 41 551,89 дол. США, а виплата заробітної плати у вказаний період підтверджується платіжними документами в електронній системі SWIFT, а також виписками з рахунків:

№RIBRLV22АХХХ; №304150116RIBRLV22АХХХ.

Вимоги позивача про відшкодування витрат на харчування екіпажу в розмірі 6 851,10 дол. США суд також визнав обґрунтованими та доведеними належними доказами, посилаючись на ті обставини, що під час перебування судна «Zoya» в Іллічівському морському торговельному порту у період часу з 14.11.2014 по 08.12.2014 позивачем для членів екіпажу були придбані продукти харчування, побутова хімія та господарські товари загальною вартістю 6 851,10 дол. США, що підтверджується інвойсами № 300 від 13.11.2014 та № 305 від 04.12.2014, а також долученими до матеріалів справи платіжними документами в електронній системі SWIFT.

При цьому господарський суд дійшов висновку, що обсяг придбаних продуктів харчування відповідає морській нормі харчування в Україні (норма № 3), яка встановлена постановою КМУ від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів начальницького складу», а обґрунтованість розміру вищевказаних витрат підтверджується висновком судового експерта № 137/с від 11.06.2018.

Суд також погодився з розміром та обгрунтованістю заявлених до стягнення витрат, понесених позивачем на оплату послуг агентування в розмірі 744,00 дол. США, зазначивши, що необхідність у представництві судна «Zoya» у відносинах з капітаном та Службою капітана порту була зумовлена безпідставним ненаданням дозволу на вихід судна з порту, відтак агентом позивачеві надавались послуги, які полягали у наданні допомоги з оформлення виходу судна в рейс через його неправомірну затримку в період з 14.11.2014 по 08.12.2014, при цьому суд дійшов висновку, що вартість таких послуг безпосередньо залежала від кількості днів затримки та складності ситуації, яка спричинила затримку. При цьому, судом було враховано, що на підтвердження понесених витрат позивач долучив до матеріалів справи договір від 18.11.2014, укладений з Компанією Wilhelmsen Ships Service Ukraine Ltd.,, як агентом судновласника, рахунок № 201401212 від 25.12.2014, а також платіжний документ в електронній системі SWIFT.

Із заявлених позивачем витрат зі сплати платежів за послуги порту, розмір яких останнім був визначений у загальному розмірі 14 456,41 дол. США, суд визнав обгрунтованими лише в частині санітарного збору в сумі 308,07 дол. США, швартових зборів в сумі 7 375,20 дол. США, послуг вочмену в сумі 881,87 дол. США та витрати на оплату лоцманських послуг в сумі 1 523,63 дол. США.

Разом з тим, суд зазначив, що 3 828,67 дол. США тонажних (корабельні) зборів, 704,16 дол. США канальних зборів, 1 238,75 дол. США обслуговування флоту в порту, 27,72 дол. США послуги причалювання, 60,82 дол. США послуги портового контролю, 31,15 дол. США збори портових органів підлягали сплаті в будь-якому випадку за прохід судна каналом, вхід та вихід судна з акваторії порту, буксирування судна для виходу з порту, а тому дійшов висновку про відсутність причиново-наслідкового зв'язку між протиправною затримкою судна в порту та понесенням позивачем вищевказаних витрат.

Визнаючи вимогу позивача по стягненню упущеної вигоди у розмірі 777 855,84 дол. США правомірною, суд прийняв до уваги чартерну угоду від 13.11.2014, укладену між позивачем, як судновласником, та Компанією Bosphorustechflot, Denizcilik Limited LTD, як фрахтувальником, за умовами якої судновласник зобов'язався надати фрахтувальнику за плату частину місткості судна «Zoya» (прапор Того, ІМО 7724265) для перевезення вантажу (солома в тюках) з порту м. Бургас до порту м. Фамагуста (т.1 а.с.201-215). При цьому, суд врахував посилання позивача на ст. 25 частини ІІІ чартерної угоди, згідно якої судно було закріплено для здійснення 8 послідовних рейсів, а також п.13 угоди - щодо ставки фрахту (вантажний тариф) 225 000,00 дол. США - тверда загальна сума, FIOS LSD, BSS 1/1 на кожний рейс із узгоджених 8 рейсів при прямому продовженні, а також дату очікуваної готовності до завантаження - 15.11.2014 (п. 9 чартерної угоди).

Оскільки 16.11.2014 позивач як судновласник не подав для завантаження судно в установлені чартерною угодою строки, на підставі п. 21 договору фрахтування (чартерної угоди), фрахтувальник повідомив позивача про скасування угоди, відтак, внаслідок неправомірної затримки судна «Zoya» в Іллічівському морському торговельному порту позивач був позбавлений можливості виконати перевезення вантажу за угодою та отримати плату за виконане перевезення в розмірі 1 800 000,00 дол. США (225 000,00 * 8 рейсів).

Обґрунтовуючи розмір упущеної вигоди, позивач відняв від загальної вартості перевезень (1 800 000,00 дол. США) витрати, які були б ним понесені під час виконання такого перевезення в портах інших міст, зокрема, портовий та канальний збори, щоденні витрати тощо, та визначив розмір упущеної вигоди, як чистий дохід, який за його підрахунком склав 97 231,98 дол. США за один рейс, а загальний розмір неотриманого позивачем прибутку - 777 855,84 дол. США. (97 231,98 * 8 рейсів).

Водночас, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що упущена вигода у вищевказаному розмірі також підтверджується висновком експертного дослідження № 137/с від 11.06.2018, згідно з яким розрахунок втраченої вигоди, яку б позивач міг реально одержати за виконання чартерної угоди відповідає вимогам Методики вирішення судово-економічною експертизою питань щодо спричинення матеріальних збитків та базується на первинних документах (рахунках на оплату послуг, портових зборів, тощо), а тому є економічно і документально обґрунтованим.

Колегія суддів, не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, вважає зазначити наступне.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають бути враховані лише точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання відповідних грошових сум. Тобто на позивачеві лежить обов'язок довести суду, що неодержані доходи не є абстрактними. Втім, вимоги позивача про стягнення упущеної вимоги у заявленому розмірі є теоретичними, базуються на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би бути отриманий позивач за цим правочином.

Суд першої інстанції помилково прийняв до уваги висновок експерта як доказ, що підтверджує підставність виконаного позивачем розрахунку розміру упущеної вигоди, оскільки експертом було надано лише відповідь на питання щодо відповідності розрахунку позивача вимогам п.3.4 Методики, проте з висновку не вбачається, що експертом здійснювалась перевірка розрахунку можливих витрат позивача за рейсом Бургас-Фамагуста, оскільки експерт зазначає, що позивачем були відняті усі можливі витрати останнього на портові збори, однак із висновку не вбачається, на підставі яких фактичних даних та документів експерт дійшов такого висновку, оскільки для перевірки розміру портових та канальних зборів необхідно було дослідити нормативно-правові акти Болгарії, Туреччини та Кіпру, якими визначаються ставки таких зборів у кожній з країн.

В ході розгляду справи як судом першої інстанції так і під час апеляційного провадження відповідач наголошував на тому, що чартерна угода від 13.11.2014, на його думку, є фіктивною, оскільки позивачем не надавалась суду загальна декларація про вихід судна від 14.11.2014, у якій портом призначення значився б порт «Бургас Болгарія» (місце виконання контракту). Водночас, відповідач звертав увагу суду на ту обставину, що за угодою фрахтувальник Компанія Bosphorustechflot, Denizcilik Limited LTD була зобов'язана перерахувати на рахунок позивача 50% вартості фрахту до 14.11.2014 в якості авансу. Однак, судом першої інстанції такий довід було відхилено з посиланням на те, що 15.11.2014 фрахтувальник звернувся до позивача з повідомленням про відстрочку, в якому вимагав виконати умову в сталійний час (протягом 24 годин), у зв'язку з чим зробив висновок, що невиконання фрахтувальником передоплати було зумовлене повідомленням позивача про затримку судна «Zoya» в порту, а не відсутністю наміру виконувати чартерну угоду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що висновок судом першої інстанції зроблено помилково з огляду на те, що інформація про анулювання угоди вже мала місце 16.11.2014, а вимога щодо виконання угоди фрахтувальником була висловлена 15.11.2014, без проведення передоплати, хоча таке право у фрахтувальника виникає за угодою за умови сплати авансу.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції було оглянуто в судовому засіданні оригінал листа адміністрації БМФ Порт Бургас від 15.06.2018 вих. №455, копія якого наявна в матеріалах справи (т.4 а.с.113), який містить інформацію про те, що в порту БМФ Порт Бургас станом на 15.11.2014-16.11.2014 вантаж «солома в тюках» відсутній на складах та не був запланований до відвантаження на експорт. Крім того, до БМФ Порт Бургас станом на 14.11.2014-16.11.2014 не надходило інформації щодо можливого прибуття судна «Zoya» (ІМО 7724265), що ставить під сумнів реальність такої угоди.

Колегія суддів критично ставиться до наведеного позивачем розміру витрат на паливо, який обгрунтований договором поставки палива №801019 від 06.11.2014, висновком експерта, поясненнями професора кафедри «Суднових енергетичних установок» Національного університету «Одеська морська академія» Веретенніком О.М. від 20.03.2018 (т.4 а.с.51-53) та роздруківкою квитанцій, наданих позивачем, оскільки пояснення професора не відповідають вимогам, встановленим процесуальним законом до висновків експерта, не стосуються судна «Zoya», не базуються на відомостях (записах) суднового та машинного журналів вказаного судна та містять припущення.

З огляду на зміст експертного висновку №137/с від 11.06.2018, останнім не досліджувалось питання обґрунтованості витрат палива у конкретний період часу, в конкретному об'ємі, а зроблено висновки на підставі неналежним чином засвідчених копій аркушів, оформлених на бланках машинного журналу.

Той факт, що експертом зроблено висновок по копіям документів, безпосередньо підтверджується письмовими поясненнями представника позивача, яким зазначено, що під час купівлі-продажу судна «Zoya» від 10.08.2015, уповноваженою особою позивача були зроблені копії бортових журналів, оскільки оригінали журналів були передані новому власнику судна (т.4 а.с.34).

В апеляційній скарзі відповідач наголошував на тому, що попри заперечення, висловлені ним в суді першої інстанції з приводу надання позивачем до матеріалів справи копій аркушів машинного журналу, які не засвідчені належним чином, та ненадання позивачем оригіналів вказаних документів, суд прийняв такі в якості доказу у справі без будь-яких застережень, чим порушив ч.6 ст.90 ГПК України.

Разом з тим, необхідно зауважити, що експерт, яким проводилось дослідження, є експертом в галузі дослідження документів бухгалтерського, податкового та фінансового характеру та не є фахівцем в галузі експлуатації машин та механізмів, а тому не мав змоги надати відповіді на питання «Чи є обґрунтованою кількість пального, витраченого судном «Zoya» в період з 14.11.2014», відтак суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями апелянта про те, що висновок експерта стосовно того, що «під час простою судно працює на легкому пальному, таким чином витрати на пальне під час простою судна складають 38 731 дол. США (45,3 МТ)» є таким, що зроблено без дослідження первинних документів.

Так, врахування місцевим господарським судом договору на постачання палива та інвойс від 06.11.2014 №801020 є некоректним з огляду на те, що контракт підписано виключно позивачем, в односторонньому порядку. Крім того, матеріали справи не містять первинних документів, які б підтверджували сам факт поставки палива на судно, якими мають бути бункерні розписки, бункерні накладні.

Колегія суддів також погоджується з твердженнями скаржника про необгрунтоване прийняття судом в якості належного доказу роздруківки документів, що мають вигляд квитанції про сплату, оскільки такі не подавались в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом.

Враховуючи наведене, висновок суду про обгрунтованість вимоги позивача про відшкодування витрат на паливо, використане під час перебування судна «Zoya» в порту з 14.11.2014 по 08.12.2014 у розмірі 38 731,50 дол. США є помилковим.

Як на доказ правомірності вимог позивача про відшкодування витрат, понесених на харчування екіпажу судна в розмірі 6 851,10 дол. США суд послався на представлені позивачем до копії інвойсів №300 від 13.11.2014, №305 від 04.12.2014, а також на платіжні документи в електронній системі SWIFT, які долучені ним до матеріалів справи, хоча в подальшому позивачем надавались пояснення суду про те, що капітан судна «Zoya» розраховувався за придбання продуктів харчування з постачальником ПП «Торгмортранс» готівкою, що також підтверджується письмовими пояснення позивача у справі.

Також суд прийняв за належний доказ висновок експерта, яким зроблено висновок про реальність розрахунків за продукти харчування Компанією «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.», виходячи зі змісту скриншоту електронного повідомлення позивача на адресу постачальника ПП «Торгмортранс», не зважаючи на ті обставини, що на підтвердження витрат на придбання продуктів харчування позивачем до справи надано лише рахунки на оплату, пред'явлені ПП «Торгмортранс», а в переписці капітана судна «Zoya» з постачальником мова йшла про оплату продуктів харчування готівкою.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання зобов'язані проводити розрахунки через РРО з роздрукуванням документів, або у розрахункових книжках чи з оформленням прибуткових і видаткових ордерів та видачею відповідних квитанцій.

Таким чином, скриншот електронного повідомлення Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» не може вважатись належним документальним підтвердженням витрат, пов'язаних із придбанням продуктів харчування. До того ж, позивачем не надано доказів того, що всі продукти, вартість яких заявлена як збитки, були спожиті екіпажем протягом періоду перебування судна в порту, адже такі, у разі їх придбання, могли бути використані при здійсненні майбутніх рейсів, водночас позивачем не було надано суду першої інстанції відомостей на списання спожитих продуктів.

Як зауважив відповідач в апеляційній скарзі, перша поставка продуктів була здійснена 13.11.2014 на суму 2 800,92 дол. США, а друга - 04.12.2014 на суму 4 050,18 дол. США. Втім, перший дозвіл на вихід судна з порту позивачем було отримано 06.12.2014, у зв'язку з чим постачання продуктів за другою партією не пов'язано із перебуванням судна в порту, що також виключає причинно-наслідковий зв'язок між цими витратами та часом перебування судна в порту, а тому висновок суду про понесення позивачем витрат на продукти харчування на загальну суму 6 851,10 дол. США на користь ПП «Торгмортранс» є помилковим.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача стосовно відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували витрати позивача на придбання продуктів харчування та вважає висновок суду про задоволення позовних вимог в цій частині необгрунтованим.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність до задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на оплату праці екіпажу в розмірі 32 439,25 дол. США, оскільки судом було прийнято до уваги трудові угоди моряків, відомості заробітної плати екіпажу судна «Zoya» та квитанції про перерахування коштів, а також висновок судового експерта, яким лише надано відповідь стосовно того, що «нарахування заробітної плати членам екіпажу в період з 14.11.2014 до 08.12.2014 є документально обгрунтованим», однак останнім не досліджувалось питання обґрунтованості такої виплати з урахуванням укладених контрактів, без проведення розрахунку заробітної плати кожному члену екіпажу у відповідності до умов контракту. При цьому надані позивачем виписки по рахунках №1601 та №1304 про здійснення виплати заробітної плати не засвідчені належним чином та з них не вбачається, що кошти були перераховані безпосередньо на користь членів екіпажу.

Разом з тим, суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість витрат на оплату швартових послуг та послуг із лоцманського проведення, зважаючи на те, що господарським судом встановлено факт завершення судном «Zoya» розвантаження 14.11.2014 біля причалу №27, а матеріали справи містять лише лоцманські квитанції, з яких вбачається, що послуги, вартість яких 1 523,63 дол. США надавались виключно 08.12.2014, тобто в момент виходу судна з порту, а тому факт їх сплати не може бути пов'язаний із часом перебування судна «Zoya» в порту, відповідно кошти на їх оплату не можуть відшкодовуватись як збитки.

Також в матеріалах справи відсутні первинні документи, які б підтверджували факт перешвартування судна у період з 14.11.2014 по 08.12.2014 та надання позивачеві послуг зі швартування саме в розмірі 7 375,20 дол. США, оскільки такими мають бути акти виконаних робіт.

Стосовно оплати таких послуг відповідач зазначав, що плата за швартування не залежить від часу перебування судна в порту, і оплачуються судновласником в будь-якому випадку, необхідність їх оплати не може бути пов'язана із діями або бездіяльністю капітана порту, а тому кошти на оплату цих послуг не можуть стягуватись як збитки.

Щодо правомірності вимог позивача про відшкодування витрат на оплату послуг агентування в розмірі 774,00 дол. США суд першої інстанції послався на той факт, що агент судна «Zoya» проінформував позивача про затримку судна та з'ясував причини такої затримки, та дійшов висновку, що вартість таких послуг безпосередньо залежала від кількості днів затримки судна та складності ситуації, яка спричинила затримку судна.

Однак, зі змісту рахунку, виставленого агентом Компанією Wilhelmsen Ships Service Ukraine Ltd. для оплати позивачеві вбачається, що послуги агентування полягали у наданні допомоги у заміні екіпажу та митному очищенні у зв'язку із виходом судна.

Оскільки позивачем не доведено причин, з яких проводилась заміна екіпажу, а митне очищення відбувається у будь-якому випадку під час виходу судна із порту, незалежно від часу перебування судна в порту, висновок суду про те, що така вартість послуг напряму залежала від кількості днів затримки та складності ситуації, яка спричинила затримку судна, є таким, що зроблений судом помилково.

Оскільки оплата послуг портового контролю, корабельних та канальних зборів не залежать від часу перебування судна в порту та підлягають сплаті у будь-якому випадку за прохід судна каналом або вхід чи вихід судна з акваторії порту, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача таких витрат є необґрунтованими та відмовив у задоволенні позову в цій частині обгрунтовано.

Водночас, судова колегія не погоджується з доводами апелянта стосовно того, що останнє не є належним відповідачем у справі, зазначаючи при цьому, що капітан порту не підпорядковується голові ДП «АМПУ», а перебуває у підпорядкуванні голови Укртрансбезпеки, а відтак, відповідач не вправі покладати на капітана порту зобов'язання по наданню чи відмові у наданні дозволу на вихід судна з порту. Також відповідач звертав увагу на ту обставину, що ДП «АМПУ» не приймало капітана порту на роботу, оскільки за приписами чинного законодавства України вказана посадова особа призначається на посаду наказом Міністерства інфраструктури України.

Наведені доводи, з якими також погоджується колегія суддів, судом першої інстанції правомірно відхилені з огляду на положення ст. 87 Кодексу торговельного мореплавства України (в редакції чинній станом на 12.06.2013), відповідно до якої капітан морського торговельного порту і капітан морського рибного порту призначаються відповідно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері транспорту, і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Згідно з п. 7.2 статуту ДП «Адміністрація морських портів України» управління підприємством здійснює голова підприємства, який підзвітний Уповноваженому органу управління. Голова підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління.

Отже, крім капітана порту, Уповноважений орган управління призначає на посаду також голову ДП «Адміністрація морських портів України» та керівників філій (адміністрацій морських портів).

До матеріалів справи позивачем долучено наказ Міністерства інфраструктури України № 166-О від 12.06.2013 про призначення ОСОБА_3 з 13.06.2013 капітаном морського порту Іллічівської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Іллічівського морського порту) за переведенням з Іллічівського морського торговельного порту з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

Зазначений порядок призначення пояснюється державною формою власності підприємства «Адміністрація морських портів України» і не суперечить вимогам законодавства.

Статутом Підприємства, погодженим Міністерством інфраструктури України передбачено, що відповідач є правонаступником низки реорганізованих державних підприємств в частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів та актів приймання-передачі, у тому числі й Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (п. 3.2 статуту).

Отже, встановлений законом та статутом підприємства порядок призначення посадових осіб свідчить про те, що такі посадові особи пов'язані як трудовими відносинами так і відносинами підпорядкування з підприємством.

Відтак, вищенаведеним підтверджується, що роботодавцем капітана порту ОСОБА_3 є Іллічівська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», відповідно ДП «Адміністрація морських портів України» є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги частково в сумі 865 828,59 дол. США та відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, суд в мотивувальній частині рішення (абз. 13 арк. 15 рішення) не зазначив точного розміру вимог, які ним визнано необґрунтованими, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дійти однозначного висновку, що позивачеві відмовлено у задоволенні позову саме в розмірі 5 891,27 дол. США (3 828,67 дол. США - тонажні (корабельні) збори, 704,16 дол. США - канальні збори, 1 238,75 дол. США - обслуговування флоту в порту, 27,72 дол. США - послуги причалювання, 60,82 дол. США - послуги портового контролю, 31,15 дол. США - збори портових органів, сплата яких не залежала від часу перебування судна «Zoya» в порту), оскільки з резолютивної частини рішення вбачається, що відмова відповідачеві у позові становить 6 773,14 дол. США (872 601,73 дол. США (заявлений позивачем до стягнення розмір збитків) - 865 828,59 дол. США (розмір задоволених позовних вимог).

Як вже зазначалось, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків в контексті ст. 1166 необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Оскільки в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю капітана порту ОСОБА_3 та понесеними Компанією «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» збитків у зв'язку з простоєм судна «Zoya» в порту з 14.11.2014 до 08.12.2014, як і розміру цих збитків, вимоги позивача щодо їх відшкодування у заявленому останнім розмірі визнаються необґрунтованими та недоведеними належними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» про стягнення з ДП «АМПУ» збитків у загальному розмірі 872 601,73 дол. США.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1-4 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та обґрунтованість доводів апеляційної скарги ДП «АМПУ», у зв'язку з чим скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 у справі №910/22871/17- скасуванню, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги ДП «АМПУ», на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 у справі №910/22871/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2018 у справі №910/22871/17 скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» (PRIVACY DEVELOPMENT LTD) відмовити повністю.

4. Стягнути з Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» (PRIVACY DEVELOPMENT LTD) (Сейшельські острови, м. Вікторія, Шам Пенг Тонг Плаза 103; свідоцтво про реєстрацію компанії №071125) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код 38727770) 562 551 (п'ятсот шістдесят дві тисячі п'ятсот п'ятдесят одну) грн 47 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Компанії «ПРАЙВЕСІ ДЕВЕЛОПМЕНТ ЛТД.» (PRIVACY DEVELOPMENT LTD) (Сейшельські острови, м. Вікторія, Шам Пенг Тонг Плаза 103; свідоцтво про реєстрацію компанії №071125) на користь Міністерства інфраструктури України (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ідентифікаційний код 37472062) 96 (дев'яносто шість) грн 00 коп. судових витрат.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

7. Матеріали справи №910/22871/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.03.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук