ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. Справа№ 910/4473/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

Секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.

за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 13.03.2019
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 у справі № 910/4473/17 (головуючий суддя Підченко Ю.О., судді: Мандриченко О.В., Якименко М.М., м. Київ, повний текст рішення складено 19.07.2018)

за позовом Національного антикорупційного бюро України, м. Київ

до 1) державного підприємства "Адміністрація морських портів України", м. Київ

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1: приватне підприємство "Інфлот-Данубіус Ейдженсі", м. Ізмаїл, Одеська обл.

за участю Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, м. Київ

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Національне антикорупційне бюро України (надалі - позивач, НАБУ) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - відповідач-1), товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" (надалі-відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 приватне підприємство "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" (надалі-третя особа) про визнання недійсним договору про надання послуг від 11.03.2016 № 14-В-АМПУ-16, укладеного між державним підприємством "Адміністрація морський портів України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв".

Обґрунтовуючи право на звернення з даним позовом до господарського суду, позивач посилався на те, що Національне антикорупційне бюро України відповідно до пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" та частини 1 статті 207 Господарського кодексу України має право звертатися до суду з позовом про визнання угод недійсними, які суперечать інтересам держави і суспільства та мають ознаки корупційного правопорушення.

Позовні вимоги, з врахуванням заяви НАБУ від 12.09.2017 про зміну підстав позову (т. 4 а/с 32) обґрунтовані тим, що оспорюваний договір суперечить Закону України "Про здійснення державних закупівель", а тому має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України.

Крім того, позивач вказав, що оскаржений договір не відповідає/суперечить інтересам держави, а тому такий договір окрім викладеного вище, має бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 228 ЦК України та ст. 207 ГК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 у справі № 910/4473/17 (головуючий суддя Підченко Ю.О., судді: Мандриченко О.В., Якименко М.М.) позов задоволено повністю, визнано недійсним договір про надання послуг № 14-В-АМПУ-16 від 11.03.2016, укладений між державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та товариством з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв".

Прийняте судове рішення мотивоване тим, що при укладанні оспорюваного договору порушено приписи статей 24, 28, 29, 30 Закону України "Про здійснення державних закупівель"; договір є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, що свідчить про порушення внаслідок укладання спірного договору приписів частини 1 статті 203 ЦК України, статті 207 ГК України, частини 3 статті 228 ЦК України, та є підставою для визнання договору про надання послуг від 11.03.2016 № 14-В-АМПУ-16 недійсним в силу приписів частини 1 статті 215 ЦК України та частини 3 статті 228 ЦК України. При цьому суд першої інстанції встановив, що Національне антикорупційне бюро України є належним позивачем у даній справі з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", оскільки звернувся для захисту інтересів держави і суспільства як державний орган, уповноважений на це пунктом 13 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" (відповідач-2) звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 у справі № 910/4473/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" аргументував доводи апеляційної карги наступним:

- скаржник вважає, що позивач не довів, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, наявність вини у формі умислу на вчинення даного правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, а також відсутність наслідків оспорюваної угоди для держави;

- судом помилково здійснено висновок про порушення відповідачами положень приписів ч.1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель"; при цьому вказав, що відповідачем-2 у складі пропозиції конкурсних торгів надано копії класифікаційного свідоцтва №AVSO/AEU/4417 та тимчасового свідоцтва №05101 з перекладом на українську мову, прошиту та посвідчену нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Фоміною А.В., що повністю відповідає пункту 1 частини 2 розділу ІІІ Документації конкурсних торгів, в частині де визначено, що нотаріально завірені копії та оригінали, які видані іншими організаціями, підприємствами, установами, органами державної влади та місцевого самоврядування не підписуються та не пропечатуються;

- скаржник вказав на необґрунтованість висновку суду про те, що в конкурсній пропозиції ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" відсутні документи, які підтверджували право користування даною особою суден "Онежский", "Ирбенский", у зв'язку з чим, комітет з конкурсних торгів повинен був відхилити пропозицію конкурсних торгів ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" та відмінити торги відповідно до приписів ст. 30 Закону України "Про здійснення державних закупівель". Посилаючись на приписи статей 203, 206 Кодексу торговельного мореплавства України та п.п 11 п. 3.4 Додатку № 3 Документації конкурсних торгів, вказав, що договір чартеру (фрахтування) судна може бути укладено як з власником судна, так і з судновласником, який використовує судно на інших законних підставах;

- відповідач-2 зазначив про помилковість висновку суду першої інстанції, що гарантійні листи, які подані відповідачем-2 та третьою особою не є договорами гарантії в розумінні закону, що свідчить про відсутність належних документів по забезпеченню конкурсних торгів. При цьому, скаржник вказав, що чинним законодавством передбачено, що банківська гарантія може оформлюватись у вигляді гарантійного листа, виданого банком у письмовій формі, який повинен містити всі реквізити, передбачені для банківської гарантії у відповідності до ст. 560 Цивільного кодексу України, пункту 3 глави 2 розділу 2 Постанови правління НБУ № 639;

- за позицією скаржника, оскільки рішення Тендерного комітету про визнання відповідача-2 переможцем торгів і на підставі якого було укладено оскаржений договір є чинним, то вимоги про визнання правочину недійсним без скасування цього рішення є безпідставними та необґрунтованими;

- судом надано неналежну правову оцінку висновку експерта № 15550/17-45 від 10.11.2017 та безпідставно взято викладені висновки до уваги, оскільки цей висновок неналежним чином завірений та не може слугувати належним доказом суперечності оскарженого договору інтересам держави. Крім того, скаржник вважає, що суд надаючи перевагу висновку експерта № 15550/17-45 від 10.11.2017 про завищення вартості робіт, жодним чином не надав оцінки наданого висновку товарознавчої експертизи № 21/18 від 26.03.2018, згідно якого визначено, що вартість робіт є ринковою та не завищеною. Вироку суду, який підтверджує доводи слідства на даний час не винесено, а висновок експерта не може бути належним доказом наявності в діях юридичних осіб протиправного умислу під час оспорюваного правочину.

Національне антикорупційне бюро України у відзиві та поясненнях просив колегію суддів апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 у справі № 910/4473/17 залишити без змін, як таке, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Прокурор, відповідач-1 та третя особа не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмових відзивів та пояснень на апеляційну скаргу відповідача-2, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2018 у справі № 910/4473/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 року у справі № 910/4473/17 та призначено справу до розгляду на 02.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 910/4473/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2018, справу № 910/4473/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 910/4473/17 прийнято зазначену апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. та призначено її до розгляду на 10.12.2018.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/391/18 від 10.12.2018 у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/4473/17.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.12.2018 для розгляду справи № 910/4473/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі № 910/4473/17 вказану скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Чорної Л.В., Тищенко А.І. та призначено її розгляд на 21.01.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі № 910/4473/17 відкладено розгляд апеляційної скарги на 30.01.2019.

30.01.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" Слободяна Д.Б. надійшла заява про відвід суддів Разіної Т.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 у справі № 910/4473/17 заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" Слободяна Д.Б. про відвід суддів Разіної Т.І., Тищенко А.І. від розгляду справи № 910/4473/17 визнано необґрунтованою; провадження у справі № 910/4473/17 зупинено до вирішення питання про відвід суддів Разіної Т.І. та Тищенко А.І.; матеріали справи № 910/4473/17 вирішено передати на здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2019 заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" Слободяна Д.Б. про відвід суддів Разіної Т.І., Тищенко А.І. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Верховець А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 у справі № 910/4473/17 відмовлено у задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" Слободяна Д.Б. про відвід суддів Разіної Т.І. та Тищенко А.І. від розгляду справи № 910/4473/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 у справі № 910/4473/17 поновлено провадження у справі № 910/4473/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.03.2019.

До судового засідання від 13.03.2019 не з'явилися прокурор та представник третьої особи, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином. Про причини нез'явлення суд не повідомили.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

За правовими висновками Європейського суду з прав людини у рішенні від 03.10.2017 (Заява №18656/13) по справі «Віктор Назаренко проти України» (CASE OF «Viktor Nazarenko v. UKRAINE») щодо доводів заявника про те, що його не було повідомлено про апеляційне провадження у його справі, чим порушено статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказано, що відповідно до вимог національного процесуального законодавства сторони у справі мають бути проінформовані про основні процесуальні дії та забезпечені процесуальними документами суду. Крім того, Європейський суд зазначив, що докази відправлення кореспонденції до суду мають надаватися відповідною стороною і зберігатися у матеріалах судової справи. У вказаній справі, Європейський суд дійшов висновку, що заявника не було належним чином повідомлено про апеляційну скаргу, а тому він був позбавлений можливості надати у відповідь свої коментарі. Європейський суд константував порушення пунтку 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з огляду на недотримання у справі заявника принципу процесуальної рівності сторін.

Приймаючи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції констатує, що учасники апеляційного провадження у відповідності до вимог чинного законодавства були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що прокурор та третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи те, що їх явка обов'язковою не визнавалась, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представників позивача та відповідача-1, -2.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу відповідача-2 залишити без задоволення, а рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за результатами процедури відкритих торгів на закупівлю послуг (будування берегових і портових споруд, дамб, шлюзів і супутніх гідротехнічних споруд за кодом ДК 016:2010 42.91.2) 11.03.2016 між державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (далі також - ДП "АМПУ", Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" (далі також - виконавець) укладено договір № 14-В-АМПУ-16 про надання послуг.

Відповідно до п. 2.1. договору, виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, зазначені в п. 2.2. цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Пунктом 2.2. договору передбачено найменування послуг: будування берегових і портових споруд, дамб, шлюзів і супутніх гідротехнічних споруд за кодом ДК 016-2010 42.91.2 (Технічне обслуговування акваторій та підхідних каналів Бердянського, Маріупольського та інших морських портів України для збереження їх експлуатаційних характеристик шляхом днопоглиблення).

Ціна договору становить 593 486 383, 04 грн без ПДВ, сума ПДВ 118 697 276, 61 грн., загальна ціна договору складає 712 183 659, 65 грн. Ціна договору включає вартість самих послуг, вартість матеріально-технічних ресурсів, необхідних для надання послуг за предметом договору, витрат на страхування, сплату податків, зборів та інших обов'язкових платежів, усіх інших витрат, необхідних для належного надання послуг за предметом договору (п.п. 4.1., 4.2. договору).

Договір набуває чинності з моменту його укладання і діє до 28 лютого 2018 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Із обґрунтування позову вбачається, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000323 від 22.12.2015 за фактом розтрати майна державного підприємства службовими особами державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та його філій в процесі проведення процедур державних закупівель шляхом зловживання своїм службовим становищем в особливо великих розмірах, а саме на суму, що у 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

За посиланнями позивача, у процесі здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено обставини, які свідчать про недійсність договору № 14-В-АМПУ-16 про надання послуг.

Таким чином, спір у справі виник у зв'язку з тим, як зазначено позивачем, що спірний договір укладено за результатами процедури відкритих торгів, що була проведена з порушенням Закону України "Про здійснення державних закупівель" та суперечить інтересам держави, а тому підлягає визнанню недійсним.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Коли чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. (посилання на редакцію Господарського процесуального кодексу України до 15.12.2017, яка була чинною на момент подачі позову). Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними")

За приписами частини першої статті 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", який набрав чинності 25.01.2015, Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці. (п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.03.2017 № 01-06/680/17 "Про деякі питання застосування положень пункту 13 частини першої статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України").

З огляду на викладене, суд має надати оцінку підставам, з яких подано позов Національним антикорупційним бюро України, зокрема, шляхом дослідження причинно-наслідкового зв'язку між оспорюваною угодою і виконанням Національним антикорупційним бюро України покладених на нього завдань та (або) обов'язків, визначених Законом України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Так, господарським судам слід враховувати, що такі позови можуть подаватися Національним антикорупційним бюро України для попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових за наслідками порушення відповідного кримінального провадження (з внесенням даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань).

При цьому, треба брати до уваги, що підслідність Національного антикорупційним бюро України визначено частиною п'ятою статті 216 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою детективи Національного бюро здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України.

Водночас згідно з абзацом 3 пункту 3 частини п'ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України детективи Національного бюро з метою попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів, які віднесені цією статтею до його підслідності, за рішенням Директора Національного бюро та за погодженням із прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури можуть також розслідувати злочини, які віднесені до підслідності слідчих інших органів.

З огляду на викладене, Національне антикорупційне бюро України як орган, що створений для захисту інтересів держави, має право на звернення до суду із зазначеними позовами з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" і на виконання покладених на нього завдань та (або) обов'язків.

Статтею 16 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" визначено обов'язки Національного антикорупційного бюро України, зокрема, щодо:

- здійснення оперативно - розшукових заходів з метою попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також в оперативно - розшукових справах, витребуваних від інших правоохоронних органів;

- здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених законом до його підслідності, а також проведення досудового розслідування інших кримінальних правопорушень у випадках, визначених законом.

Отже, зважаючи на обов'язки Національного антикорупційного бюро України, що передбачені ст. 16 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", вказаний орган в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції вживає заходів (в тому числі, шляхом подання відповідного позову до суду) у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

Судова колегія враховує, що такі позови можуть подаватися Національним бюро для попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових за наслідками порушення відповідного кримінального провадження (з внесенням даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Крім того, пунктом 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків, які визначені у статті 16 цього Закону, надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

За Конвенцією ООН проти корупції (ратифікована Законом України від 18.10.2006 № 251-V), зокрема, в частині забезпечення проведення ефективної скоординованої політики протидії корупції (ч. 1 ст. 5), надання такому органу (створеному з метою протидії корупції) можливості виконувати свої функції ефективно (ч. 2 ст. 6), запобігання зловживанню процедурами, які регулюють діяльність приватних юридичних осіб (п. d ч. 2 ст. 12), то попередження, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень в публічній і приватній сферах суспільних відносин є пріоритетним завданням держави України, а відтак наявність ознак такого правопорушення у відповідному правочині є порушенням інтересів держави.

Таким чином, з аналізу наведених положень Закону України "Про національне антикорупційне бюро України" та Конвенції, завдань та мети діяльності даного органу вбачається, що Національне антикорупційне бюро України за наявності ознак корупційного діяння зобов'язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі, шляхом подання позову про визнання угод недійсними за наявності підстав, передбачених законом, у порядку, встановленому законодавством України. (Наведене також узгоджується із позицією Вищого господарського суду України наведеною у поставі від 22.08.2017 по справі № 910/24263/16).

Так, матеріали даної справи свідчать, що детективами Національного бюро здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000323 від 22.12.2015 за правовою кваліфікацією ч.5 ст. 191 КК України, за фактом розтрати майна державного підприємства службовими особами державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та його філій, в процесі проведення процедур державних закупівель шляхом зловживання своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах.

У відповідності до Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014 №1197-VII, цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про здійснення державних закупівель", закупівлі здійснюються за такими принципами, зокрема, максимальна економія та ефективність, запобігання корупційним діям і зловживанням.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що Національне антикорупційне бюро України є належним позивачем у даній справі, з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Аналогічна правова позиція щодо наявності у Національного антикорупційного бюро України правових підстав для звернення з позовом про визнання недійсним договору викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 № 910/1424/16, від 20.06.2018 № 910/127/17, 15.03.2018 № 910/4474/17, 21.03.2018 № 910/1417/16.

Розглядаючи справи за позовами Національного бюро про визнання угод недійсними, суди мають досліджувати такі угоди в контексті статті 203 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, частини третьої статті 228 ЦК України, статті 207 Господарського кодексу України та інших норм чинного законодавства України, які містять підстави недійсності угод.

Під час вирішення такого спору судам, зокрема, необхідно встановлювати наступні обставини: наявність або відсутність підстав для визнання недійсною спірної угоди, передбачених нормами, на які посилається позивач, мотивуючи позовні вимоги; правові норми, які підлягають застосуванню до цих спірних правовідносин; відповідність або невідповідність змісту цієї угоди ЦК України та ГК України, іншим актам законодавства, інтересам суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Слід зазначити, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, визначеними законом, а тому слід встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно обґрунтування позову, однією з підстав визнання договору № 14-В-АМПУ-16 про надання послуг недійсним, позивач називає укладення договору за результатами процедури відкритих торгів, що була проведена з порушенням положень Закону України "Про державні закупівлі".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; двоступеневі торги; запит цінових пропозицій; попередня кваліфікація учасників; переговорна процедура закупівлі.

Згідно із ч. 5 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" забороняється укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" визначено, що цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон 500 тисяч гривень.

У відповідності до п. 4.1. договору загальна ціна складає 712 183 659, 65 грн., що відповідає встановленій у ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" сумі товарів, що застосовується до замовників у розумінні цього Закону (а.с. 137-147, т. 1)

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель", предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, які закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі, на які учасникам дозволяється подавати пропозиції конкурсних торгів (кваліфікаційні, цінові пропозиції) або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом. Для проведення процедури закупівлі має бути не менше двох пропозицій, крім випадків застосування замовником переговорної процедури закупівлі.

Як встановлено судом першої інстанції, Протоколом засідання комітету з конкурсних торгів ДП "АМПУ" від 11.12.2015 (т. 1 а/с 343) затверджено документацію конкурсних торгів щодо проведення процедури відкритих торгів на закупівлю послуг: "Будування берегових і портових споруд, дамб, шлюзів і супутніх гідротехнічних споруд за кодом ДК 016:2010 42.91.2" (далі - Документація конкурсних торгів).

Для участі у відкритих торгах на закупівлю послуг "Будування берегових і портових споруд, дамб, шлюзів і супутніх гідротехнічних споруд за кодом ДК 016:2010 42.91.2" було подано 2 (дві) пропозиції конкурсних торгів, а саме пропозиції ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" та приватного підприємства "Інфлот-Данубіус Ейдженсі".

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про здійснення державних закупівель" замовник встановлює один або кілька з таких кваліфікаційних критеріїв: - наявність обладнання; - наявність матеріально-технічної бази.

У частині другій Розділу ІІІ Документації конкурсних торгів зазначено, що пропозиція конкурсних торгів, яка подається учасником процедури закупівлі, повинна складатися з: пропозиції конкурсних торгів згідно з Додатком № 2 до Документації конкурсних торгів; документів, наданих у складі пропозиції конкурсних торгів згідно з Додатком № 3 Документації конкурсних торгів та оформлених згідно з Додатком № 4 Документації конкурсних торгів.

Пунктом 3.4. Додатку № 3 Документації конкурсних торгів визначено перелік документів на підтвердження відповідності пропозиції учасника іншим вимогам замовника, у тому числі завірені учасником копії чинних свідоцтв про право власності (чи аналогічних правовстановлюючих документів) на днопоглиблювальні плавзасоби і грунтовідвізні судна (за наявності таких), які планується залучити для надання послуг за предметом закупівлі.

У випадку, коли запропоновані днопоглиблювальні плавзасоби і грунтовідвізні судна (за наявності таких) не належать учаснику на праві власності, - надати завірені копії договорів на право користування плавзасобом.

На вказану вимогу Документації конкурсних торгів, ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" (третя особа) у складі пропозиції конкурсних торгів від 20.01.2016 подало копію тайм-чартерного договору №0001-16/О від 14.01.2016, укладеного між "TEXFORM COMPANY LLP" (Великобританія) та ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" про оренду судна "Онежский" та копію тайм-чартерного договору № 0002-16/Ir від 14.01.2016, укладеного між "TEXFORM COMPANY LLP" (Великобританія) та ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" про оренду судна "Ирбенский", а також класифікаційні свідоцтва, видані Російським морським регістром судноплавства на судно "Онежский" та на судно "Ирбенский" (т.1 а/с 235).

Однак, відповідно до Регістрової книги суден Російського морського регістру судноплавне судно "Ирбенский" належить на праві власності компанії "BALTDRAGA DREDGING WORKS LIMITED" (Республіка Кіпр), а судно "Онежский" належить на праві власності компанії ВАТ "Северное морское пароходство" (Російська Федерація) (т. 1 а/с 442). Обидва судна плавають під прапором Російської Федерації.

Враховуючи встановлені обставини, судом першої інстанції вірно встановлено, що компанія "TEXFORM COMPANY LLP" не є власником суден "Онежский" та "Ирбенский".

Крім того, при розгляді справи також встановлено, що у класифікаційних свідоцтвах на вказані судна їх власник не вказаний, тобто право користування ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" суднами не підтверджено.

Договорів щодо оренди суден "Онежский" та "Ирбенский" з власниками, ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" не було надано у складі пропозиції, компанія "Texform Company LLP" не є власником суден "Онежский" та "Ирбенский", і вказані обставини не спростовані відповідачем-2, під час розгляду справи.

Згідно листа ВАТ "Северное морское пароходсво" (РФ, м. Архангельськ) від 19.05.2017 № 15/09-81, в якому товариство повідомляє про те, що судно "Онежский" входить до складу флоту ВАТ "Северное морское пароходсво", а судно "Ирбенский" не є власністю товариства. Також у листі повідомляється, що ВАТ "Северное морское пароходсво" у період 2015 -2017 років ні з ким не укладало договорів оренди судна "Онежский" для проведення днопоглиблювальних робіт в акваторіях та на морських підхідних каналах портів України, переговори про передачу в оренду судна "Онежский" не проводило, класифікаційних свідоцтв нікому не надавало.

Всупереч тому, що конкурсна документація ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" не підтверджувала наявність у останнього права на використання суден, ДП "АМПУ" з'ясувало підстави використання ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" судна "Milford", "Северодвинський", про що свідчить лист ДП "АМПУ" від 04.02.2016 № 594.

В той же час, судом правомірно звернуто увагу, що згідно ч. 1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель" замовник відхиляє пропозицію конкурсних торгів у разі, якщо учасник не відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим статтею 16 цього Закону; пропозиція конкурсних торгів не відповідає умовам документації конкурсних торгів.

Аналізуючи наведені приписи ст. 29 Закону, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого суду про те, що комітет з конкурсних торгів повинен був відхилити пропозицію конкурсних торгів ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" та відмінити торги відповідно до приписів ст. 30 Закону України "Про здійснення державних закупівель", якою передбачено обставини відміни замовником торгів чи визнання їх такими, що не відбулися.

Твердження скаржника у доводах апеляційного оскарження про те, що договір чартеру (фрахтування) судна може бути укладено як з власником судна, так і з судновласником, який використовує судно на інших законних підставах, посилаючись при цьому на приписи ст.ст. 203, 206 Кодексу торговельного мореплавства України відхиляються колегією суддів, оскільки не спростовують правових висновків суду про те, що у конкурсній документації були відсутні належні документи, які підтверджували право користування ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" суден "Онежский", "Ирбенский".

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що немає підстав вважати підтвердженим право користування певними суднами, за умови відсутності документів, які підтверджують в першу чергу права орендодавця, який не є власником плавзасобів, на відповідні плавзасоби. Для підтвердження права учасника користування певним плавзасобом до складу конкурсних пропозицій учасниками мали бути надані документи на підтвердження наявності у компанії "TEXFORM COMPANY LLP" прав на передачу відповідних суден в оренду, проте такі документи надані не були, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Серед іншого, Додатком № 3 Документації конкурсних торгів визначено перелік документів на підтвердження відповідності учасника кваліфікаційним критеріям, зокрема: лист у довільній формі за підписом уповноваженої особи учасника щодо інформації про підтвердження наявності в учасника необхідного обладнання та матеріально-технічної бази, із обов'язковим наданням в якості додатків до неї завірених учасником копій чинних на дату розкриття пропозицій конкурсних торгів Класифікаційних свідоцтв, виданих Регістром судноплавства України (або іншим класифікаційним товариством), на днопоглиблювальні технічні засоби та грунтовідвізні судна (у разі наявності), які планується залучити для надання послуг за предметом закупівлі.

Пунктом 1 частини другої Розділу ІІІ Документації конкурсних торгів визначено, що усі сторінки (аркуш з обох боків) пропозиції конкурсних торгів учасника процедури закупівлі повинні бути пронумеровані та містити підпис уповноваженої посадової особи учасника процедури закупівлі, а також відбитки печатки.

Відповідно до конкурсної пропозиції ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв", на підтвердження наявності необхідного обладнання та матеріально-технічної бази, було додано до конкурсної пропозиції копії класифікаційного свідоцтва № AVS0/AEU/4417, виданого 06.07.2015, та тимчасового свідоцтва про клас судна № 051015, виданого 09.10.2015.

За результатом дослідження доданих до конкурсної пропозиції ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" копій класифікаційного свідоцтва та тимчасового свідоцтва про клас судна, встановлено, що останні не завірені підписом уповноваженої посадової особи ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" та не містять відбитку печатки останнього.

Як наслідок, копії класифікаційного свідоцтва № AVS0/AEU/4417, виданого 06.07.2015, та тимчасового свідоцтва про клас судна № 051015, виданого 09.10.2015, не могли бути враховані комітетом з конкурсних торгів ДП "АМПУ" під час оцінки конкурсних пропозицій як належні документи, що підтверджують наявність у ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" відповідного обладнання та матеріально-технічної бази. Жодних інших завірених копій Клисифікаційних свідоцтв до конкурсної пропозиції ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" додано не було.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, оскільки до конкурсної пропозиції ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" не було додано завірених копій чинних на дату розкриття пропозицій конкурсних торгів Класифікаційних свідоцтв, як того вимагалося в Документації конкурсних торгів, конкурсна пропозиція ТОВ "Техморгідрострой Миколав" не відповідала умовам Документації конкурсних торгів.

Посилання скаржника на те, що надані ним у складі пропозиції конкурсних торгів копії класифікаційного свідоцтва № AVSO/AEU/4417 та тимчасового свідоцтва № 05101 з перекладом на українську мову, прошиті та посвідчені нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Фоміною А.В., що повністю відповідає пункту 1 частини 2 розділу ІІІ Документації конкурсних торгів, в частині де визначено, що «…нотаріально завірені копії та оригінали, які видані іншими організаціями, підприємствами, установами, органами державної влади та місцевого самоврядування не підписуються та не пропечатуються» (т.1 а/с 35 Документації конкурсних торгів) не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки не відповідають обставинам справи.

Дослідивши зазначені документи (т. 1 а/с 80-85), що надані відповідачем-2, судом апеляційної інстанції встановлено, що копії класифікаційного свідоцтва №AVSO/AEU/4417 та тимчасового свідоцтва про клас судна №05101 містять відмітку про вчинення нотаріальної дії, яка засвідчує справжність підпису перекладача, який здійснив переклад документів з однієї мови на іншу та його кваліфікацію, а не засвідчив вірність копій документів, як на тому наголосив скаржник, що в силу приписів ст. 34 Закону України «Про нотаріат», та главі 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 №296/5 є різними нотаріальними діями. Так, пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Таким чином, з викладених обставин вбачається, що відповідачем-2 не доведено суду, що конкурсна пропозиція ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" відповідала умовам Документації конкурсних торгів.

Між тим, як підставу укладення оспорюваного договору з порушенням Закону України "Про здійснення державних закупівель", позивач називає ненадання відповідачем-2 та третьою особою належних доказів підтверджень забезпечення пропозиції конкурсних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про здійснення державних закупівель" замовник має право зазначити в оголошенні про проведення процедури закупівлі та в документації конкурсних торгів вимоги щодо надання забезпечення пропозиції конкурсних торгів. У разі, якщо надання забезпечення пропозиції конкурсних торгів вимагається замовником, в документації конкурсних торгів повинні бути зазначені умови його надання, зокрема, вид, розмір, строк дії та застереження щодо випадків, коли забезпечення пропозиції конкурсних торгів не повертається учаснику. У такому разі учасник під час подання пропозиції конкурсних торгів одночасно надає забезпечення пропозиції конкурсних торгів.

Як убачається зі змісту тендерної документації, зокрема частиною третьою Розділу ІІІ Документації конкурсних торгів визначено вимоги щодо надання забезпечення учасниками пропозицій конкурсних торгів. Встановлено розмір забезпечення пропозиції конкурсних торгів - 7 000 000, 00 грн, та його види: депозит або банківська гарантія.

Пунктом 2 ч. 3 Розділу ІІІ Документації конкурсних торгів передбачено, що забезпечення пропозиції конкурсних торгів надається учасником не пізніше 20.01.2016 у вигляді оригіналу безвідкличної безумовної банківської гарантії. Банківська гарантія має відповідати нормам статті 200 Господарського кодексу України, статті 560 Цивільного кодексу України та вимогам постанови Правління НБУ від 15.12.2004 № 639 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах" (т. 1 а/с 36).

Як слідує із наявних в матеріалах справи доказів, на вищезазначену вимогу Документації конкурсних торгів:

- ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" на підтвердження забезпечення конкурсної пропозиції надано копію листа "банківська гарантія" від 19.01.2016 № 3/Г/16, підписаного керуючим відділенням "Одеська регіональна дирекція" публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" Тріколіч Н.Ф. За вказаним листом "Банківська гарантія" публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" приймає на себе зобов'язання сплатити ДП "АМПУ" за гарантією будь-яку суму в межах граничної суми за гарантією, що складає 7 000 000, 00 грн, у випадку якщо ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" в результаті участі в конкурсних торгах не виконає своїх зобов'язань;

- ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" додано копію листа "банківська гарантія" від 20.01.2016 № 80/16-ТГ, підписаного начальником Одеського регіонального відділення публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень». Згідно з текстом зазначеного листа публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» приймає на себе зобов'язання у наданні безвідкличної та безумовної гарантії на загальну суму 7 000 000, 00 грн з метою забезпечення пропозиції конкурсних торгів ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі".

Згідно з положеннями ст.ст. 546, 560, 561, 566 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією. За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов'язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. Однак у разі порушення гарантом свого обов'язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Гарантія це односторонній правочин, змістом якого є обов'язок гаранта сплатити кредитору - бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов'язання тільки для гаранта.

Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб'єкти - гарант, бенефіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов'язку перед бенефіціаром.

Статтею 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

З урахуванням вимог частини першої статті 200 Господарського кодексу України надання гарантії здійснюється виключно у письмовій формі з дотриманням приписів статей 203, 205, 207, 208 Цивільного кодексу України.

Як визначено у частині другій статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З наведених вище положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України випливає, що гарантія надається на підставі договору між принципалом і банком-гарантом або ж на підставі заяви принципала про надання гарантії, яка має силу договору. Гарантійний лист є лише формою, в якій надається банківська гарантія, а тому за наявності лише гарантійного листа не можна вважати, що відносини, які виникли між принципалом та гарантом, є договірними.

Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 затверджено положення "Про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах" (далі - Положення). Судом апеляційної інстанції прийнято до уваги редакцію Положення, яке було чинним на момент надання Банківських гарантій.

Пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення) визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.

Гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії (п. 2 розділу І вказаного Положення).

Відповідно до п.п. 1, 3 Положення для отримання гарантії принципал подає до банку-гаранта заяву про надання гарантії. Заява про надання гарантії заповнюється з використанням відповідних технічних засобів або від руки та подається до банку-гаранта не менше ніж у двох примірниках, один з яких - оригінал, другий її копія. Перший примірник заяви про надання гарантії має містити відбиток печатки та підписи відповідальних осіб принципала, які зазначені ним у картці із зразками підписів і відбитком печатки, або підписи осіб, уповноважених на це їх установчими документами, а в разі подання заяви про надання гарантії в електронній формі за допомогою систем "клієнт - банк", "клієнт - Інтернет - банк", "телефонний банкінг" тощо вона має містити електронні цифрові підписи відповідальних осіб, які підписують їх на паперовому носії.

Порядок надання гарантій банком-гарантом визначено главою 2 розділу ІІ Положення, відповідно до якої після прийняття банком-гарантом рішення про надання гарантії відповідальний працівник банку-гаранта готує проект договору про надання гарантії (з урахуванням вимог статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" і відповідно до внутрішніх банківських положень банку-гаранта подає його принципалу для підписання.

Якщо заява про надання гарантії має силу договору про надання гарантії, а саме в заяві про надання гарантії передбачені всі умови, за якими надається гарантія, і ця заява погоджена з банком-гарантом (погодження здійснюється шляхом підписання керівником чи уповноваженою особою банку-гаранта, яка має право підпису таких документів, з проставленням відбитка печатки), то договір про надання гарантії може не складатися.

Перевіривши прийнятність для банку-гаранта умов договору про надання гарантії і правильність оформлення поданих документів, відповідальний працівник банку-гаранта складає проект гарантії та погоджує її з принципалом і передає на підпис погоджену гарантію особі, яка має право підпису таких документів у банку-гаранті. Після її підписання банк-гарант протягом строку, визначеного договором про надання гарантії, надсилає повідомлення із зазначенням умов гарантії за реквізитами, що зазначені в заяві про надання гарантії. Якщо гарантія на користь бенефіціара надається на паперовому носії, то оригінал гарантії передається разом із супровідним листом (за потребою) принципалу для передавання її бенефіціару або надсилається безпосередньо бенефіціару разом із супровідним листом або через банк бенефіціара, або авізуючий банк, або через банки-кореспонденти, або надається безпосередньо представнику бенефіціара (разом із супровідним листом), якщо це зазначено в тексті заяви про надання гарантії.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги вищезазначені приписи закону, не приймає до уваги доводи скаржника про те, що зазначені гарантійні листи є належним доказом банківської гарантії, як забезпечення пропозиції конкурсних торгів, оскільки чинним законодавством передбачено, що банківська гарантія може оформлюватись у вигляді гарантійного листа, виданого банком у письмовій формі, який повинен містити всі реквізити, передбачені для банківської гарантії у відповідності до ст. 560 Цивільного кодексу України, пункту 3 глави 2 розділу 2 Постанови правління НБУ №639.

При цьому, судом враховано, що відповідачем-2 на підтвердження своєї правової позиції не надано до матеріалів справи доказів, що заява про надання гарантії має силу договору про надання гарантії, з посланням на те, що в заяві про надання гарантії передбачені всі умови, за якими надається гарантія, і ця заява погоджена з банком-гарантом, зокрема таке погодження здійснюється шляхом підписання керівником чи уповноваженою особою банку-гаранта, яка має право підпису таких документів, з проставленням відбитка печатки, а тому договір про надання гарантії відповідно не складався.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відзначив, що сам по собі наявний у справі гарантійний лист не може бути розцінений, як укладення будь-якого договору банківської гарантії. Відтак, листи "банківська гарантія" не є належними доказами виникнення відповідних договірних правовідносин між учасниками конкурсних торгів та банківськими установами.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також відзначити, що з умов документації конкурсних торгів розділу «Забезпечення пропозиції конкурсних торгів», зокрема п.2 Порядку надання банківської гарантії, передбачено забезпечення конкурсних торгів надається учасником у вигляді оригіналу безвідкличної банківської гарантії. До банківської гарантії (у складі пропозиції) додаються копії банківських документів - ліцензія НБУ, документ, що підтверджує повноваження соби, яка підписала гарантію (витяг із Статуту, довіреність, тощо), завірені банком.

Банківська гарантія (оригінал) не прошивається разом із пропозицією конкурсних торгів, а надається окремо. В пропозиції прошивається копія банківської гарантії завірена належним чином.

Так, з реєстру документів, наданих відповідачем-2 у складі пропозиції конкурсних торгів вбачається, що ним надано копію банківської гарантії з додатками - забезпечення пропозиції конкурсних торгів. Проте, копія зазначеної банківської гарантії (т. 1 а/с 132) не засвідчена належним чином, оскільки на ній, окрім відбитку печатки відповідача-2 та підпису незазначеної особи (без ініціалів та прізвища, назви займаної посади) не виконано всі необхідні написи та реквізити для засвідчення копії згідно з вимогами п. 5.27 ДСТУ 4163-2003. Наведені зауваження щодо засвідчення банківської гарантії також стосуються і гарантії наданої до тендерної документації третьою особою. (т. 1 а/с 300 )

Крім того, з матеріалів документації конкурсних торгів відповідача-2 та третьої особи не вбачається, що ними окремо було надано оригінали банківських гарантій, як те передбачено умовами документації конкурсних торгів розділу «Забезпечення пропозиції конкурсних торгів», зокрема п. 2 Порядку надання банківської гарантії.

При цьому, ч. 7 ст. 28 Закону України "Про здійснення державних закупівель" замовних має право звернутися за підтвердженням інформації, наданої учасником, до огранів державної влади, підприємств, установ, організацій відповідно до їх компетенції.

Проте, незважаючи на відсутність у конкурсних пропозиціях ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" та ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" належних документів, які б підтверджували забезпечення пропозицій конкурсних торгів у відповідності до умов документації конкурсних торгів, ДП "АМПУ" не було вчинено жодних дій щодо звернення до відповідних банківських установ для отримання достеменного підтвердження щодо надання відповідних банківських гарнтій учасникам конкурсних торгів банківськими установами, що є порушенням пункту 2 ч. 3 Розділу ІІІ Документації конкурсних торгів.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та наявного в Єдиному державному реєстрі судових рішень України рішення Господарського суду міста Києва від від 09.10.2018 у справі № 910/21046/17, за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв", до Антимонопольного комітету України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Національне антикорупційне бюро України, м. Київза участю Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України про про скасування рішень Антимонопольного комітету України, Антимонопольним комітетом України 02.11.2017 було прийнято рішення № 612-р від 02.11.2017 (справа № 20-26.13/85-17), яким, зокрема визнано, що ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" і ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" вчинили порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" послуг з 23 технічного обслуговування акваторій та підхідних каналів Бердянського, Маріупольського та інших морських портів України для збереження їх експлуатаційних характеристик шляхом днопоглиблення відповідно до оголошення № 247046, оприлюдненого в інформаційному бюлетені "Вісник державних закупівель" № 398/1/1(11.12.2015) від 11.12.2015 (п. 1 рішення). Також накладено на ТОВ "Техморгідрострой Миколаїв" штраф у розмірі 38 215 000,00 грн. та на ПП "Інфлот-Данубіус Ейдженсі" штраф у розмірі 3 640 000,00 грн., за вказане порушення.

Рішення мотивоване тим, що докази наведені у рішенні від 02.11.2017 № 612-р в їх сукупності підтверджують вчинення суб'єктами господарювання антиконкурентних узгоджених дій, що призвело до спотворення результатів проведення процедур закупівлі шляхом заміни конкуренції на координацію з очікуваним для обох учасників результатом торгів. Комітет кваліфікував у Рішенні № 612-р дії відповідачів у відповідності до пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2018 у справі № 910/21046/17, яке залишено в силі Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі № 910/21046/17 у задоволенні позову про скасування відповідного рішення Антимонопольного комітету України було відмовлено повністю.

Таким чином, наведене додатково підтверджує обставини порушення чинного законодавства при укладанні спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель" замовник відхиляє пропозицію конкурсних торгів у разі, зокрема: якщо учасник не відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим статтею 16 цього Закону; якщо пропозиція конкурсних торгів не відповідає умовам документації конкурсних торгів.

Аналогічні підстави для відхилення конкурсної пропозиції викладені п.3 розділу 3 Документації конкурсних торгів та у частині 5 Розділу 3.4 кваліфікаційних критеріїв (т. 1 а/с 36, 54).

У зв'язку з цим, комітет з конкурсних торгів відповідача - 1 повинен був відхилити пропозиції конкурсних торгів відповідача - 2 і третьої особи та відмінити торги відповідно до приписів ст. 30 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Таким чином, з наведених обставин справи та, враховуючи приписи чинного законодавства, слідує, що договір про надання послуг від 11.03.2016 № 14-В-АМПУ-16 укладено за результатами процедури відкритих торгів, яка була проведення ДП "АМПУ" з порушенням положень ч. 1 ст. 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Питання, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, окрім вироку суду, постановленого у кримінальній справі може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених у главі V ГПК України.

Визначене положеннями Закону України «Про здійснення державних закупівель» спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави хоч і має на меті створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, проте одночасно слугує захисту інтересів держави, а тому така процедура спрямована, перш за все, на задоволення потреб держави у певних групах товарів, робіт і послуг в особі конкретних замовників, які фінансуються за рахунок бюджетних коштів.

Відтак, прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом України «Про здійснення державних закупівель» вимог.

Враховуючи те, що конкурсні пропозиції обох учасників і відповідача - 2 і третьої особи мали бути відхилені відповідачем-1, спірний договір укладено протиправно, а внаслідок укладення спірного договору сторонами було порушено встановлений Законом України «Про здійснення державних закупівель» порядок та не було забезпечено дотримання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства.

Між тим, Національне антикорупційне бюро України, обґрунтовуючи доводи про укладення відповідачами договору, спрямованого на порушення інтересів держави та наявності протиправних наслідків укладеного договору, у тому числі, надав висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.11.2017 № 15550/17-45 у кримінальному провадженні № 0000323 щодо заволодіння коштами державного підприємства в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем.

За результатами судово-економічної експертизи, проведеної в межах у кримінального провадження № 0000323, експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, якого було попереджено про кримінальну відповідальність згідно ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, надано висновок № 15550/17-45 від 10.11.2017 (т. 6 а/с 178-203), згідно із яким визначено, що в результаті укладення між відповідачами, в тому числі оскарженого договору №№ 14-В-АМПУ-16 та додаткових угод до нього, документально підтверджуються збитки заподіяні ДП "АМПУ", яке є суб'єктом державної власності.

Судом першої інстанції, правомірно прийнято до уваги зазначений висновок, оскільки оцінивши його у сукупності із наявними в матеріалах справи доказами, враховуючи те, що експертне дослідження було проведено в рамках кримінального провадження, а експерта було попереджено про кримінальну відповідальність, даний висновок не викликає сумнівів щодо його правильності.

Таким чином, з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів додатково вбачається, що договір про надання послуг від 11.03.2016 № 14-В-АМПУ-16 укладено без застосування визначеного Законом України "Про здійснення державних закупівель" порядку закупівлі товарів, зокрема в частині регулювання та встановлення ціни товарів, максимальної економії при закупівлі, можливості іншим учасникам взяти участь в закупівлі, що є свідченням завідомо суперечної інтересам держави і суспільства меті.

В свою чергу, заперечуючи зазначений висновок, відповідачем-2 було долучено до матеріалів справи Рецензію від 14.05.2018 на висновок експерта від 10.11.2017 № 15550/17-45 (т. 8 а/с 71).

На думку відповідача-2, подана рецензія є письмовим доказом, який спростовує належність та достатність такого доказу позивача, як висновок експерта від 10.11.2017 № 15550/17-45 на підтвердження заявлених підстав позову про невідповідність договору інтересам держави та суспільства.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку вказаним запереченням відповідача-2, вважає, що судом першої інстанції, вірно відзначено про те, що рецензія не є тим доказом в розумінні закону, який спростовує висновок експертизи, оскільки процедура рецензування висновків експертів не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі.

В свою чергу, Висновок від 10.11.2017 № 15550/17-45 є повним, правильним та обґрунтованим, який не спростовано відповідачем-2, а відтак, у суду відсутні підстави для відхилення вказаного Висновку.

При цьому, слід відзначити, що Інститут рецензування висновків судових експертів є інструментом внутрішньої процедури перевірки якості та обґрунтованості висновків, що подаються з метою отримання та підтвердження кваліфікації судового експерта. Процедура зазначеного рецензування чітко регламентована підзаконним актом, а саме Порядком проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 № 775/5 (далі - Порядок). Метою рецензування висновків судових експертів згідно з пунктом 2 Порядку є «вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків». Таким чином, процедура рецензування висновків експертів не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі, а Порядок не передбачає надання рецензії на висновок експерта на розгляд суду чи інших учасників судового процесу.

Крім того, за поясненнями позивача з посиланням на лист від 03.07.2018 № 26424/11408-26-18/9.2 судовий експерт Педь І.В. не є співробітником науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства Юстиції України згідно з даними державного реєстру атестованих судових експертів, а тому відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 № 775/5 не має права складати рецензії на висновки судових експертиз (т. 8 а/с 226-229).

При цьому, надана до матеріалів справи рецензія на висновок експерта від 10.11.2017 року № 15550/17-45 оцінюється апеляційним судом критично і тому, що вона містить висновки рецензента не попередженого про кримінальну відповідальність, і по суті є суб'єктивною оцінкою особи експертного дослідження, проведеного експертом в рамках кримінального провадження та попередженого про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих висновків.

Таким чином, з огляду на вищевикладене судом апеляційної інстанції відхиляються посилання відповідача-2, що викладені в додаткових поясненнях до скарги, зокрема про те, що рецензія від 14.05.2018 підтверджує хибність висновків за експертизою від 10.11.2017 № 15550/17-45.

Що ж до посилань відповідача-2 про те, що згідно висновку товарознавчої експертизи № 21/18 від 26.03.2018, визначено, що вартість робіт є ринковою та не завищеною, а вироку суду, який підтверджує доводи слідства на день прийняття постанови не винесено, тоді як висновок експерта не може бути належним доказом наявності в діях юридичних осіб протиправного умислу під час оспорюваного правочину, а тому судом безпідставно надано перевагу висновку від 10.11.2017 № 15550/17-45 суд апеляційної інстанції їх відхиляє, оскільки беручи до уваги об'єкт та завдання товарознавчої експертизи, які визначені відповідно до підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 розділу IV Наказу Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 "Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", визначення ринкової вартості надання послуг і здійснення порівняння цін на послуги на внутрішньому ринку України не відноситься до завдань товарознавчої експертизи.

Також, згідно висновку товарознавчої експертизи № 21/18 слідує, що експерт самостійно здійснює підбір вихідних даних згідно системи «Прозоро», самостійно створюючи документальне обґрунтування експертного висновку, що суперечить пункуту 2.3 розділу ІІ Інструкції експерту, яким визначено, що експерту заборонено, серед іншого, самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно; вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з'ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами.

Крім того, слід відзначити, що у висновку товарознавчої експертизи №21/18 експерт здійснює порівняння вартості ринкових цін в загальному на послуги «експлуатаційне днопоглиблювання на акваторії морського порту». Водночас, згідно наведених висновків експерта від 10.11.2017 № 15550/17-45 надано детальну оцінку вартості усіх наданих послуг, зокрема щодо завищення вартості оренди суден, їх мобілізації, послуг з експлуатаційного днопоглиблення, тобто послуг які стосуються конкретно оскарженого договору.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи скаржника про те, що оскільки рішення тендерного комітету про визнання відповідача-2 переможцем торгів і на підставі якого було укладено оскаржений договір є чинним, то вимоги про визнання правочину недійсним без скасування цього рішення є безпідставними та необґрунтованими. При цьому, суд апеляційної інстанїї відзначає, що з моменту визначення переможця торгів та встановлення відповідності пропозиції позивача вимогам тендерної документації та вимогам Закону України "Про публічні закупівлі" неможливо відмінити процедуру закупівлі, у порядку, передбаченому статтею 31 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки це нівелює принципи та основні положення Закону України "Про публічні закупівлі". Право на відміну торгів існує лише на стадії до завершення процедури торгів, а не після їх завершення на стадії укладання договору з переможцем. Після укладення договору про закупівлю процедура закупівлі є завершеною, і відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 18 Закону України "Про публічні закупівлі" розглядаються лише скарги щодо укладених договорів про закупівлю в судовому порядку, тобто шляхом подання позову до суду.

Враховуючи вищевикладене, оскільки встановлено, що при укладенні договору про надання послуг від 11.03.2016 № 14-В-АМПУ-16 порушено приписи Закону України "Про здійснення державних закупівель" та договір є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, що свідчить про порушення внаслідок укладення спірного договору приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ГК України, ч. 3 ст. 228 ЦК України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог Національного антикорупційного бюро України та наявність підстав для визнання договору про надання послуг від 11.03.2016 № 14-В-АМПУ-16 недійсним в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи через призму ст. 86 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014 зазначено: «Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).»

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційні вимоги скаржника є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Техморгідрострой Миколаїв" залишити без задоволення.

2. Рішення рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 у справі № 910/4473/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/4473/17 повернути до Господарського міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 19.03.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко