ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2019 р. Справа №921/332/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Галушко Н.А.

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрриба» за № 11-09/189 від 20.12.2018

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2018 (повне судове рішення складено 07.12.2018, суддя Гирила І.М.)

у справі № 921/332/18

за позовом: Державного підприємства «Укрриба», м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Слободян Василя Володимировича, с.Горинка Кременецького району Тернопільської області

про стягнення 8 522,64 грн.

за участю представників:

від позивача:не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

ДП «Укрриба» звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Слободян Василя Володимировича про стягнення 7 191,17 грн. заборгованості по договору від 01.03.2012 № 25/12 зберігання державного майна, пені у розмірі 1 098,86 грн., інфляційних втрат у розмірі 130,80 грн., 3% річних у розмірі 101,81 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2018 у справі № 921/332/18 в позові Державного підприємства «Укрриба» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 01.03.2012 між Державним підприємством «Укрриба» та Фізичною особою-підприємцем Слободян В.М. було укладено договір зберігання державного майна №25/12. Суд першої інстанції дійшов висновку, що при підписанні договору була відсутня згода уповноваженого органу на передання державного майна в оренду та сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а відтак останній є неукладеним і його умови не породжують жодних правових наслідків.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Державне підприємство «Укрриба» подало апеляційну скаргу за № 11-09/189 від 20.12.2018, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2018 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення суду порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що договір зберігання не є договором оренди, так як його укладено відповідно до глави 66 «Зберігання» ЦК України та його зміст не суперечить нормам законодавства. Скаржник зазначає, що чинне законодавство не забороняє зберігачу користуватись майном, якщо буде надана згода на те поклажодавця.

Крім цього скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що у разі визнання договору недійсним в резолютивній частині рішення суду має бути зазначено, що зобов'язання за договором, який визнано недійсним припиняється лише на майбутнє, а тому відмова у стягненні заборгованості є незаконною.

Відповідачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання, хоча про час, місце та дату розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 2.6.10 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 N 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що копії ухвал Західного апеляційного господарського суду від 02.01.2019 про відкриття апеляційного провадження, від 14.02.2019 про призначення розгляду справи та від 26.02.2019 про відкладення розгляду справи були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотних сторінках ухвал.

В матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення № 236, яким підтверджено факт отримання апелянтом ухвали Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 про призначення розгляду справи на 13.03.2019.

Враховуючи те, що ухвали у даній справі направлялись на адресу відповідача (ФОП Слободян Василь Володимирович) - АДРЕСА_1, яка і зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відомостей відповідача, відтак, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що явка представників учасників справи не визнавалась обов'язковою, суд ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників сторін.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Відповідно до спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України "Про передачу гідротехнічних споруд" № 126/752 від 06.05.2003, надалі - Наказ № 126/752, гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, передані із сфери управління Фонду державного майна України до сфери управління Міністерства аграрної політики України.

Наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України №192 від 25.07.2003, на виконання п. 11 "Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1482 "Про передачу об'єктів права державної і комунальної власності" від 21.09.1998 та спільного наказу Фонду державного майна України і Міністерства аграрної політики України за №126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд", затверджено "Акт прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ "Тернопільський облрибкомбінат" на баланс ДП "Укрриба" та закріплено зазначене в акті майно за останнім на праві повного господарського відання.

Як вбачається з матеріалів справи 01.03.2012 між Державним підприємством «Укрриба» (поклажодавець) та Фізичною особою-підприємцем Слободян В.М. (зберігач) було укладено договір зберігання державного майна №25/12 (надалі-договір).

Згідно п. 1.1 договору поклажодавець за участю уповноважених представників сторін зобов'язався передати, а зберігач - прийняти на відповідальне зберігання згідно з Актом приймання-передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі поклажодавця і передані йому на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України "Про передачу гідротехнічних споруд" №126/752 від 06.05.2003.

Об'єктом зберігання є гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, греблі, дамби, будівлі, насосні станції, пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, що перебуває у державній власності відповідно до п. 1.1. договору. Зазначене майно розташоване за адресою: Тернопільська область, Шумський район, с. Кудлаївка, с. Підгайці. Вартість переданого зберігачу майна визначається на підставі даних бухгалтерського обліку і відображається по кожному найменуванню (інвентарному номеру) в Акті приймання-передачі майна, який є невід'ємним додатком до цього договору (п. п. 1.2-1.4. договору).

Відповідно до п.п. 2.1-2.2, 2.4 договору зберігач в 3-денний строк з моменту укладення договору приймає від поклажодавця майно згідно з Актом приймання-передачі. Зберігач вживає всі заходи для збереження майна, його цілісності, комплектності протягом всього строку дії договору відповідно до вимог гл. 66 ЦК України. У випадку, коли для збереження якісних властивостей майна необхідне його використання, зберігач звертається до поклажодавця за дозволом стосовно використання майна, переданого на зберігання, в порядку дії ст. 944 ЦК України.

Сторони погодили, що за відповідальне зберігання майна щомісячний розмір плати складає 10 грн, у тому числі ПДВ, з врахуванням щомісячного індексу інфляції. Плата за відповідальне зберігання майна перераховується на розрахунковий рахунок зберігача один раз на рік по закінченню календарного року до 15 січня наступного року (п. 4.1 договору).

Цей договір набув чинності з дня його підписання і діє до 01 березня 2022 р. Будь-які зміни та доповнення до цього договору вносяться в письмовій формі в порядку, передбаченому чинним законодавством, і є невід'ємною частиною до договору (п. п. 6.1, 8.2 договору).

01.03.2012 між сторонами підписано Акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, а саме: гідротехнічні споруди ставу Підгайці №1, площею 49 га, інв. №0259, балансовою вартістю 30 172,28 грн та гідротехнічні споруди ставу Кудлаївка №2, площею 25,4 га, інв. №0260, балансовою вартістю 17 153,32 грн.

Пізніше, 03.03.2012 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору зберігання державного майна №25/12 від 01.03.2012 (надалі - додаткова угода), про наступне.

Згідно п.1.1 додаткової угоди відповідно до ст. 944 ЦК України поклажодавець надає згоду зберігачеві на користування майном, переданим останньому на зберігання в порядку договору, а зберігач засвідчує свою обізнаність з усіма властивостями майна та його цільовим призначенням. Зберігач здійснює використання майна відповідно до "Правил технічної експлуатації гідротехнічних споруд рибоводних господарств", затверджених наказом Державного департаменту рибного господарства України №6 від 13.01.2004.

Зберігач зобов'язаний не пізніше 15 липня кожного календарного року надавати поклажодавцеві звітність за формою №1-рг "Звіт про рибництво" (за півріччя) та не пізніше 15 січня календарного року, наступного за звітним - за формою 2-рг "Звіт про вирощування та вилов риби" (за рік), що затверджені наказом Мінагрополітики України №255 від 15.07.2004 (п. 1.2 додаткової угоди).

Згідно з п. 1.3 додаткової угоди зберігач зобов'язується здійснювати оплату за користування державним майном, зазначеним в Акті приймання-передачі. Ціна за користування майном становить 982,42 грн, в т.ч. ПДВ, яку зберігач повинен вносити до 14 числа місяця наступного за звітним. Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

У разі затримки оплати за використання майна, переданого для зберігання, зберігач сплачує поклажодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У випадку порушення зберігачем умов договору поклажодавець на підставі ст. 236 ГК України, ст. 953 ЦК України має право достроково припинити договір в односторонньому порядку, повідомивши про це зберігача листом. договір вважається розірваним з моменту підписання Акта повернення майна (п. п. 1.4, 1.5 додаткової угоди).

Відповідно до п. 1.6 додаткової угоди остання набирає чинності з 03 березня 2012 р.

В подальшому, 01.11.2012 між сторонами у справі було укладено додаткову угоду до договору зберігання державного майна №25/12 від 01.03.2012, згідно якої розділ 5 договору "Відповідальність сторін" доповнено п. 5.6, зокрема: «На об'єктах, переданих відповідно до даного договору відповідальність за виконання вимог чинного законодавства України з охорони праці, а також наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.06.2012 №376 несе Зберігач».

Додатковою угодою від 01.04.2013 до договору зберігання державного майна №25/12 від 01.03.2012 сторони доповнили розділ 2 договору "Права та обов'язки зберігача" п. п. 2.5, 2.6, згідно з якими зберігач зобов'язався "на виконання наказу Держрибагенства України від 13.02.2012 №84 щомісячно до 5 числа місяця наступного за звітним надавати поклажодавцю звіт про вилов риби, добування інших живих ресурсів за встановленою формою. До 20 січня календарного року, наступного за звітним надавати поклажодавцю копію звіту за формою №1А-риба (річна) "Виробництво продукції аквакультури". Дотримуватись норм зон аквакультури (рибництва) та зональної продуктивності по регіонах України, визначених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №45 від 30.01.2013».

Позивач стверджує, що, у зв'язку із укладенням договорів оренди на зазначене майно №1276 та №1277 від 16.03.2018, вказаний вище договір зберігання державного майна припинив свою дію 15.03.2018.

При зверненні до суду першої інстанції позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 7 191,17 грн заборгованості по договору зберігання державного майна №25/12 від 01.03.2012 (за період грудень 2017 р. по березень 2018 р.) пені в розмірі 1 098,86 грн (за період з 15.01.2018 по 17.08.2018), інфляційних втрат в розмірі 130,80 грн (за період з 15.01.2018 по 17.08.2018) та 3% річних в розмірі 101,81 грн (за період з 15.01.2018 по 17.08.2018). Підставою позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачем зобов'язань за вказаним правочином, зокрема несплатою коштів за період користування майном з грудня місяця 2017 року по березень місяць 2018 року.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2012 сторони підписали та скріпили відтисками печаток договір зберігання державного майна, та 03.03.2012 - додаткову угоду до нього.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ст. 936 ЦК України).

Згідно з ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі (ст. 944 ЦК України).

Приписами ст. 946 ЦК України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно умов договору зберігання зберігач зобов'язався здійснювати оплату за користування державним майном, зазначеним в Акті приймання-передачі.

Згідно умов п. 1.3. додаткової угоди від 03.03.2012 до договору зберігання позивач дозволив відповідачу користуватись майном (що було предметом договору зберігання) за плату.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов договору зберігання щодо оплати, а відтак колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення 7 191,17 грн. основного боргу (за період грудень 2017 р. по березень 2018 р.) є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно умов договору сторони погодили, що у разі затримки оплати за використання майна, переданого для зберігання, зберігач сплачує поклажодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок розрахунку позовних вимог та встановлено, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 068,86 грн. пені (за період з 15.01.2018 по 17.08.2018), 104,10 грн. індексу інфляції та 101,24 грн. 3% річних (за період з 16.01.2018 по 17.08.2018).

Щодо посилань суду першої інстанції на те, що договір зберігання є неукладеним і його умови не продовжують жодних правових наслідків, колегія суддів зазначає наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За змістом статей 180, 181 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Відповідно, якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 ГК України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Зазначена правова позиція відображена в постанові Верховного суду складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18.

З Акта приймання-передачі гідротехнічних споруд від 01.03.2012 року вбачається, що сторонами вчинялись дії на виконання умов договору, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 ГК України.

В матеріалах справи не містяться докази того, сторони звертались до суду щодо визнання недійсним договору зберігання з додаткоми.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2018 у справі № 921/332/18 слід скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 7 191,17 грн. основного боргу, 1 098,86 грн. пені, 104,10 грн. індексу інфляції, 101,24 грн. 3% річних, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити, в решті рішення залишити без змін.

Згідно ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покласти на сторони пропорційно задоволених позивних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрриба» за № 11-09/189 від 20.12.2018 року задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2018 у справі № 921/332/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо 7 191,17 грн. основного боргу, 1 098,86 грн. пені, 104,10 грн. індексу інфляції, 101,24 грн. 3% річних. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. В решті рішення залишити без змін: стягнути з Фізичної особи-підприємця Слободян Василя Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Укрриба» (04050, м.Київ, вул. Турненєвська, 82-А, ) 7 191,17 грн., 1 098,86 грн. пені, 104,10 грн. індексу інфляції, 101,24 3% річних.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Слободян Василя Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Укрриба» (04050, м.Київ, вул. Турненєвська, 82-А, ) 1756, 36 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 2 634,54 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.03.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Галушко Н.А.