ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Справа № 918/556/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - адвокат ОСОБА_1

відповідача - адвокат ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 11.12.2018р. (ухвалене у м. Рівному об 15:33 год., повний текст складено 27.12.2018р.)

у справі №918/556/18 (суддя Марач В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 11.12.2018р. у справі №918/556/18 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Також місцевий господарський суд вийшов за межі предмету позову, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушено норми процесуального та матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в заяві відсутня інформація про період виникнення заборгованості за вказаними договорами; не встановлено, що строки виконання зобов'язання настали; не доведено однорідність зустрічних вимог; тексти договорів-1 та договорів-2 сторонами не підписувалися, тобто не набрали чинності; забогованість за договором від 01.10.2004р. №14/1291/04 не є безспірною, оскільки в господарському суді Рівненської області перебуває справа №918/453/18 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором від 01.10.2004р. №14/1291/04.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримала з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечила, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, між НАК "Нафтогаз України" та ВАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" в 2004 та 2005 роках було укладено договори оренди газопроводів та споруд на них, а саме №14/1290/04, №14/1291/04 та №141.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.08.2014р. по справі №910/12807/14 позов ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" задоволено повністю, внесено зміни до договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р., викладено його в редакції додаткової угоди №2 до договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1290/04 від 01.10.2004р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.09.2014р. по справі №910/12806/14 позов ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" задоволено повністю, внесено зміни в договір оренди газопроводів та споруд на них №141 від 24.03.2005 р. в редакції додаткової угоди №2 до договору оренди газопроводів та споруд на них №141 від 24.03.2005р.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "Рівнегаз" у справі №910/12807/14 та у справі №910/12806/14 суд, замість договорів оренди газопроводів, за якими ПАТ "Рівнегаз" орендувало газопроводи у НАК "Нафтогаз України", з 01.10.2014р., в судовому порядку затверджено текст договорів на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами). За новими умовами Договору-1 та Договору-2 НАК "Нафтогаз України", як Замовник має передати ПАТ "Рівнегаз", як виконавцю, в експлуатацію газопроводи для забезпечення розподілу природного газу, а НАК "Нафтогаз України" зобовязане оплатити надані послуги з експлуатації.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами .

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії .

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності .

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Обставини встановлені судовими рішеннями по справах №910/12806/14 та №910/12807/14, які набрали законної сили, повторного доведення не потребують.

Умовами п. 2.4 договорів №14/1290/04 (в редакції рішення господарського суду м. Києва від 15.08.2014р.) та №141 (в редакції рішення господарського суду м. Києва від 09.09.2014р.) на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) передбачено, що фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються щокварталу актом наданих послуг (робіт), який складається та подається Виконавцем на розгляд Замовника у двох примірниках. Замовник зобовязується протягом 5 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт) підписати їх та повернути один примірник кожного акта Виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання такого акта. У випадку неповернення Замовником акта наданих послуг (робіт) та ненадання обгрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк цей акт вважається погодженим Замовником в редакції Виконавця.

Відповідно до п. 6.1 вищевказаних договорів, цей договір є укладеним і набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2018р. В даному випадку строк набрання чинності договору співпадає з набранням чинності рішенням господарського суду міста Києва у справах №910/12806/14 та №910/12807/14.

У відповідності до п. 2.1 даних договорів вартість послуг (робіт) визначається сторонами відповідно до переліку послуг (робіт) з експлуатації обєкта газопостачання, що надається виконавцем замовнику.

Відповідно до п. 2.2 договорів замовник сплачує виконавцю вартість послуг (робіт) з експлуатації обєкта замовника, визначеному в пункті 2.1 цього розділу, на поточний рахунок Виконавця з урахуванням податку на додану вартість в такому порядку: плановими платежами із розрахунку 25 відсотків вартості наданих послуг (робіт) з урахуванням ПДВ від суми оплати, які проводяться не пізніше 15 числа останнього місяця кварталу.

Станом на 01.07.2018р. у відповідності до умов договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1290/04 від 01.10.2004 р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014р. ПАТ "Рівнегаз" надано позивачу послуг на загальну суму 453 831,42 грн. Позивач в порушення умов договору не виконав своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг.

Станом на 01.07.2018р. у відповідності до умов договору оренди газопроводів та споруд на них №141 від 24.03.2005р. в редакції Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014р. ПАТ "Рівнегаз" надано Позивачу послуги на загальну суму 321 842,57 грн. Позивач в порушення умов Договору не виконує своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг.

На виконання вказаних пунктів договорів відповідач, як виконавець надання послуг, щоквартально направляв позивачу акти здачі - приймання робіт (наданих послуг). Факт направлення вказаних актів підтверджується листами Відповідача про їх направлення позивачу /а.с. 84-93, 98-100/, рекомендованими повідомленнями відділення зв'язку про їх вручення Позивачу /а.с.93-98/ та копіями самих актів (а.с.75-83). Позивач хоча і не підписував їх, однак і не оспорював. Лише за 2 - 4 квартали 2015 року позивачем були підписані акти здачі приймання-робіт по договору №14/1290/04 та 3-4 квартали по договору №141. В матеріалах справи відсутні докази відмови позивача від підписання актів. Відтак, відповідно до пункту 2.4 договорів ці акти вважаються погодженими позивачем в редакції ПАТ "Рівнегаз".

ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" надіслало на адресу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №RV-СЛ-261-0117 від 25.01.2017р., в якій зазначив, що за даними бухгалтерського обліку рахується дебіторська заборгованість НАК "Нафтогаз України" перед ПАТ по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за договорами на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України у сумі 570 179,79 грн., а саме: за договором від 01.10.2004р. (в редакції від 01.10.2014р.) №14/1290/04 у сумі 342 997,98 грн.; за договором від 24.03.2005р. (в редакції від 01.10.2014р.) № 141 на суму 227 181,81 грн. В свою чергу станом на 20.01.2017р. ПАТ "Рівнегаз" має кредиторську заборгованість перед НАК "Нафтогаз України" за договором оренди від 01.10.2004р. №14/1291/04 в сумі 817 602,55 грн. Таким чином, вищевказані зобов'язання, у сумі 570 179,79 грн. є зустрічними, однорідними.

Направляючи заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 25.01.2017р., ПАТ "Рівнегаз" було проведено часткове зарахування боргу перед позивачем по договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1291/04, що не спростовує і сам позивач, та борг ПАТ "НАК "Нафтогаз України" перед ПАТ "Рівнегаз" по договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1290/04 від 01.10.2004р. в редакції договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014р. та договору оренди газопроводів та споруд на них №141 від 24.03.2005р. в редакції договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 06.06.2014р.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Судом встановлено, що відповідач надіслав на адресу позивача заяву про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Як вбачається із заяви ПАТ "Рівнегаз" про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 25.01.2017р. /а.с. 38/, остання за своєю правовою природою є одностороннім правочином, що направлений на припинення зобов'язань. Отже, вказана заява є одностороннім правочином відповідача, спрямованим на припинення грошових зобов'язань відповідача перед позивачем в сумі 570 179,79 грн.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому. Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу України щодо припинення зарахуванням господарських зобов'язань (ч. 3 ст. 203 ГКУ) та Цивільного кодексу України (ст.601 ЦКУ).

Не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом (ст. 602 ЦК України).

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви, як одностороннього правочину, законодавством України не передбачено. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобовязань, з одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Зарахування може здійснюватись без згоди другої сторони, за заявою лише однієї сторони, тобто, для вчинення даного одностороннього правочину достатньо волевиявлення лише однієї сторони. Моментом припинення зобов'язань сторін у такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та її направлення кредитору. Вимоги, що є предметом зарахування, мають бути однорідними, тобто, їх предметом мають бути речі одного виду, роду, гроші тощо. Зарахування можливе щодо тих вимог, строк виконання яких настав, не встановлений або означений моментом пред'явлення вимоги. Можливе також і часткове зарахування, коли одна вимога покриває частину іншої.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги, які є предметом зарахування, є зустрічними, оскільки обумовлені наявністю зобов'язань між сторонами у справі, а саме за договорами від 01.10.2004р. №14/1290/04 та від 24.03.2005р. №141 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є боржником, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" кредитором, а за договором від 01.10.2004р. №14/1291/04 навпаки - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є кредитором, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" боржником.

Відповідачем було заявлено до зарахування однорідні вимоги, а саме грошова заборгованість щодо грошової заборгованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо настання строків виконання зобов'язань за договором від 01.10.2004р. №14/1291/04, а саме, що вони настали, оскільки сторонами дана обставина не оспорюється та зворотного матеріали справи не містять.

Щодо настання строків виконання зобов'язань за договорами від 01.10.2004р. №14/1290/04 та від 24.03.2005р. №141 судом встановлено, що проводиться зарахування заборгованості з оплати вартості послуг, які надані до 01.01.2017р.

Щодо посилання скаржника про те, що забогованість за договором від 01.10.2004р. №14/1291/04 не є безспірною, оскільки в господарському суді Рівненської області перебуває справа №918/453/18 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором від 01.10.2004р. №14/1291/04, колегія суддів зазначає наступне.

Припинення зобов'язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов'язкової їх безспірності.

Як вбачається із матеріалів справи, заява про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №RV-СЛ-261-0117 датована 25.01.2017р. На момент направлення вказаної заяви та отримання її позивачем, останнім не оспорювалася ні заява про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, ні заборгованість за договорами від 01.10.2004р. №14/1290/04, від 24.03.2005р. №141 та від 01.10.2004р. №14/1291/04. Вказане підтвердила представник відповідача в судовому засіданні.

Однак, в подальшому Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про стягнення в сумі 1 853 931,57 грн згідно договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1291/04 від 01.10.2004р., з яких: 1 200 948,67 грн. основний борг, 275 607,02 грн. інфляційних втрат, 57 398,00 грн. 3% річних, 319 977,88 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 03.07.2018р. у справі №918/453/18 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Тобто, лише після спливу 17 місяців Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду про стягнення заборгованості згідно договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1291/04 від 01.10.2004р.

Таким чином, з огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що грошові вимоги ПАТ "Рівнегаз" до Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в сумі 570 179,79 грн були безспірними на момент вчинення одностороннього правочину.

Враховуючи наведене, припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, згідно із заявою №RV-СЛ-261-0117 від 25.01.2017р., відповідає умовам безспірності вказаних вимог.

Звернення до суду позивача про стягення заборгованості з відповідача згідно договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1291/04 від 01.10.2004р. не є тією обставиною, яка підтверджує спірність грошвих вимог відповідача до позивача, оскільки такий позов був поданий тільки через 17 місяців після отримання позвичем заяви про заява про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №RV-СЛ-261-0117 від 25.01.2017р.

Згідно положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є визнання правочину недійсним (частина 2 п. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Однак господарським судом за результатами розгляду справи не встановлено наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, на момент вчинення (укладення) заяви про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №RV-СЛ-261-0117 від 25.01.2017р.

Тобто, правові підстави для визнання недійсним правочину - заяви про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог №RV-СЛ-261-0117 від 25.01.2017р. відсутні.

Отже, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не доведено належними та допустимими доказами того, що оспорюваний правочин - заяву від 25.01.2017р. №RV-СЛ-26-0117 про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог укладено з порушенням Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства, а відтак позов останнього не підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 11.12.2018р. у справі №918/556/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 11.12.2018р. у справі №918/556/18 залишити без змін.

3. Справу №918/556/18 повернути до господарського суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" березня 2019 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Саврій В.А.