ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Справа № 915/930/18

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне

підприємство «ВСЕСВІТ»

69037, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39, , р/р4698 в АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849

до відповідача: Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод»

54017, м.Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, 120, , р/р9477 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М..

Представники:

від позивача: представник не зявився.

від відповідача: ОСОБА_1, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ: стягнення 11558,05 грн. заборгованості за договором поставки, -

23.08.2018р. товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «ВСЕСВІТ» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №247 від 17.08.2018р., в якій просить суд стягнути з державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» заборгованість з договором поставки №135 від 20.03.2018р. у загальній сумі 11558,05 грн., з яких: 11221,3 грн. основного боргу, 49,0 грн. 3% річних та 287,75 грн. пені.

Ухвалою суду від 27.08.2018р. позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк на усунення встановлених судом недоліків (належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами та докази сплати судового збору у встановленому чинним законодавством порядку та розмірі): 10 днів з дня отримання ухвали.

Позивач вчасно усунув виявлені судом недоліки та ухвалою суду від 13.09.2018р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.10.2018р.

Ухвалою суду від 02.10.2018р. розгляд справи було відкладено на 13.11.2018р.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату господарського суду №294 від 29.10.2018р. та згідно з результатами автоматизованого розподілу Автоматизованої системи документообігу господарського суду справу №915/930/18 було передано судді Ткаченко О.В. для розгляду та вирішення по суті.

Ухвалою суду від 30.10.2018р. справу було прийнято до провадження суддею Ткаченко О.В., розгляд справи розпочато спочатку за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.11.2018р.

Ухвалою суду від 27.11.2018р. розгляд справи було відкладено на 21.12.2018р.

Ухвалою суду від 21.12.2018р. було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2019р.

Ухвалою суду від 28.01.2019р. у звязку із висловленими відповідачем усними запереченнями проти позову, розгляд справи відкладено на 19.02.2019р., зобовязано відповідача надати до суду свої заперечення, оформлені у відповідності до приписів ГПК України, а також докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення та докази направлення відзиву на адресу позивача та запропоновано позивачу надати до суду відповідь на відзив, оформлену відповідно до норм ст. 166 ГПК України.

13.02.2019р. від позивача до суду надійшла заява, в якій він повідомляє, що відповідач здійснив погашення основного боргу за поставлений товар в сумі 11221,3 грн. в підтвердження чого надав суду платіжне доручення №2752 від 31.01.2019р. Також позивач зазначив, що оскільки відповідачем зобовязання у повній мірі не виконані у визначений договором строк, грошове зобовязання вважається порушеним, у звязку з чим просив стягнути з відповідача пеню та відсотки річних та розглянути справу без участі представника позивача.

Судове засідання 19.02.2019р. не відбулось про що учасникам справи були направлені відповідні повідомлення та ухвалою суду від 22.02.2019р. розгляд справи призначений на 11.03.2019р.

06.03.2019р. від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача та стягнення з відповідача трьох відсотків річних та пені.

07.03.2019р. від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру штрафних санкцій, мотивоване тим, що сума основного боргу ним сплачена, та відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач є підприємством військово-оборонного комплексу і забезпечує броньованою колісною технікою військові частини і зєднання Збройних Сил України. Протягом 2016-2019 років відповідач виконує державні контракти на виконання робіт за державним оборонним замовленням, замовником за якими виступає Міністерство оборони України. Враховуючи специфічний напрямок діяльності підприємства-відповідача, Міністерство оборони України є єдиним замовником, фінансування якого відбувається з Державного бюджету України. Тому, кошти, які ДП «МБТЗ» отримує за виконуваними контрактами є цільовими коштами та повинні спрямовуватися виключно на виконання державного оборонного замовлення. У звязку із віднесенням банківської установи (ПАТ «Банк «Київська Русь»), на розрахункових рахунках якої у відповідача обліковувались кошти у загальній сумі 26417493,03 грн., до розряду неплатоспроможних, у підприємства-відповідача виникла складна фінансова ситуація, що і спричинило невиконання існуючих договорів. При цьому, причини такого невиконання відповідач не міг передбачити та уникнути. За даними фінансової звітності непокритий збиток підприємства за 2018 рік складає 29606000,0 грн., що підтверджується копією балансу, наданою до суду. При цьому, станом на дату розгляду справи відповідач виконує судові рішення про стягнення коштів на користь інших осіб на загальну суму 36032633,18 грн. по справам №915/861/14, №915/330/15, №915/270/15, №915/919/15, 915/1854/18. Виконання судових рішень у вказаних справах відбувається на підставі затверджених судом мирових угод та ухвал про розстрочення виконання рішення суду. На підставі викладеного відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 100%.

За наслідками проведеного судового засідання 11.03.2018р., у відповідності до приписів ст.240 Господарського процесуального кодексу України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши в судових засіданнях представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

20 березня 2018 року за №135 між державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод», як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «ВКП «Всесвіт», як постачальником, був укладений договір поставки, відповідно до умов якого постачальник зобовязався в порядку на та умовах, передбачених цим договором, поставити покупцю товар, асортимент, комплектність, кількість та вартість якого зазначається в специфікаціях, що є додатками до цього договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором (п.1.1 договору).

Відповідно до умов п.2.1 договору, якість, комплектація, пакування й маркування товару повинні відповідати чинним державним стандартам, технічним умовам, технічній документації на даний вид товару, сертифікатам якості виробника товару а також спеціальним вимогам, передбачений у специфікаціях.

Умовами п. 3.2 договору його учасники погодили, що товар поставляється в наступні строки: 3 календарних дні з моменту підписання сторонами специфікації, якщо інший строк не визначений сторонами у специфікації.

За умовами п. 5.1 договору оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договору (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізити іншого рахунка).

Оплата по даному договору, якщо інше не визначено в специфікації, здійснюється покупцем у розмірі 100% від суми специфікації протягом 14 банківських днів від дати отримання товару на склад покупця.

У специфікаціях №№1,2 до договору його учасники погодили, що постачальник зобовязався здійснити поставку товару (компютерної техніки за переліком) на загальну суму 92937,58 грн. на наступних умовах: строк поставки 7 календарних днів після підписання сторонами специфікації та розрахунок здійснюється протягом 14 календарних днів з дати поставки товару на склад покупця.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар (ноутбук ASUS X541UV 15.6`, HD (1366*768), i3-7100U, 4Gb, 500Gb, GeForce 920MX 2Gb) на загальну суму 11221,3 грн., що підтверджується накладною №0205.30 від 02.05.2018р. та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №189 від 23.04.2018р. (а.с.15-16).

Для оплати поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунок №2304.37 від 23.04.2018р. на суму 11221,3 грн., який був отриманий разом з переданим товаром, про що свідчить відповідна відмітка про отримання на накладній.

Відповідач прийняв товар належним чином, накладну підписав без заперечень та зауважень, однак, в порушення своїх зобовязань у строк, визначений у специфікаціях, поставлений товар не оплатив.

В подальшому, у звязку з несплатою поставленого товару, позивач направив відповідачу листи за вих. №172 від 14.06.2018р. та №186 від 09.07.2018р. щодо погашення заборгованості.

Відповідач отримав вказані листи, що підтверджується відомостями з сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с.20-21), однак заборгованість не сплатив, відповіді на листи позивачу не направив.

У звязку з цим, позивач надіслав відповідачу претензію за вих. №201 від 13.07.2018р. про сплату заборгованості в сумі 11221,3 грн. та 381,82 грн. пені.

Відповідач отримав вказану претензію 03.08.2018р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.24), однак заборгованість не сплатив, вимоги позивача залишив без розгляду та задоволення.

У звязку з цим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Станом на дату розгляду справи позивач сплатив суму основного боргу 11221,3 грн., що підтверджується наданим платіжним дорученням №2752 від 31.01.2019р.

Право позивача відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) передбачено нормами ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи фактичне погашення суми основного боргу після відкриття провадження у справі, предмет спору в цій частині відсутній, тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім суми основного боргу, відповідно до умов пункту 7.2 договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача за прострочення виконання зобовязання з оплати поставленого товару пеню у загальній сумі 287,85 грн. за період з 25.06.2018р. по 17.08.2018р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом із тим, відповідно до норм ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Перевіривши вказані розрахунки нарахованої до стягнення пені, суд вважає позовні вимоги в цій частині позову обґрунтованими та виконаними арифметично вірно.

Однак, враховуючи відсутність негативних наслідків, викликаних прострочкою виконання зобовязання у вигляді заподіяної шкоди, та з урахуванням ненадання позивачем відповідних належних і допустимих доказів, які б підтверджувати наявність заподіяння такої шкоди, беручи до уваги низьку платоспроможність відповідача, нестабільний фінансовий стан відповідача пов'язаний із втратою коштів на банківських рахунках в загальній сумі 26417493,03 грн. в банківській установі, яку віднесено до категорії неплатоспроможних, зважаючи на специфіку ліквідності продукції відповідача та специфіку напрямку діяльності підприємства-відповідача і її фінансування (кошти, які отримує відповідач на виконання контрактів є цільовими та мають використовуватись на виконання державного оборонного замовлення), приймаючи до уваги не лише майнові а й інші інтереси сторін, з метою недопущення призведення відповідача, який належить до сфери оборонної промисловості нашої держави, у критичний фінансовий стан (неплатоспроможність), а також зважаючи на фактичне погашення останнім основної суми боргу та на те, що він не уникає від відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобовязань, господарський суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір стягуваної пені, але не на 100%, а до 200,0 грн. (69,5%).

Окрім цього, на підставі приписів ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальному розмірі 49,0 грн. за період з 25.06.2018р. по 17.08.2018р.

За перевіркою наданих позивачем розрахунків суд вважає, що позовні вимоги в цій частині позову ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та здійснені арифметично вірно.

Відповідно до ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, підсумовуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на погашення суми основного боргу після початку розгляду справи по суті, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 123, 129, 130, 220, 233, п.2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, м.Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, 120, , р/р9477 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційне підприємство «ВСЕСВІТ» 69037, м.Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39, , р/р4698 в АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849) 49,0 грн. 3% річних, 200,0 грн. пені та 1762,0 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 87,75 грн. відмовити.

4. Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 11221,3 грн. закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано « 19» березня 2019 року.

Суддя О.В. Ткаченко