ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2039/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лавриненко Л.В.;

суддів: Аленіна О.Ю., Філінюка І.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і право м. Дніпро

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 р.

по справі № 916/2039/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і Право м. Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 підприємства КОНТАКТ у формі Товариства з обмеженою відповідальністю м. Одеса

про стягнення 73 668, 28 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_2

час та місце ухвалення рішення: 22.11.2018 р., пр.-т. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

повний текст складено та підписано: 27.11.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019 р. (головуючий суддя: Лавриненко Л.В., судді-учасники колегії: ОСОБА_3, ОСОБА_4Г.) відкрито апеляційне провадження по справі № 916/2039/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і право м. Дніпро на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 р.

Враховуючи малозначність спору, апеляційну скаргу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і Право м. Дніпро розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і Право м. Дніпро звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 підприємства «Контакт» неустойки за прострочення строку повернення обєкту оренди у період з 01.08.2018 р. по 14.02.2018 р. у сумі 73 668,28 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 р. по справі № 916/2039/18 у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач по даній справі належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України, не довів вину (умисел чи необережність) відповідача, яка є обовязковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст. 785 ЦК України.

Крім того, за висновком суду, метою заявленого позову, який обґрунтовано наявністю у позивача права на відмову у прийнятті обєкту оренди за актом повернення, є не захист порушених законних прав, а намагання отримати додаткову плату, тобто такі дії свідчать про зловживання ним своїми правами в розумінні ст. 13 ЦК України, що є недопустимим.

При цьому, судом відзначено, що позивач не скористався правом прийняти обєкт оренди в односторонньому порядку у разі прострочення орендарем повернення орендованих приміщень більше двох робочих днів після припинення дії договору оренди, як передбачено п. 3.2.5. Договору.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і Право м. Дніпро звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду від 22.11.2018 р. по даній справі скасувати, позов задовольнити, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права , неповним застосуванням обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, зокрема скаржник зазначає, що Господарським судом Одеської області не були застосовані норми права, які на його думку підлягали застосуванню, а саме - ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, якими передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарським відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору;

- Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій , передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; - ч. 1 ст. 614 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобовязання несе відповідальність за наявності її вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; - ч. 1 ст. 776, ч.1 ст. 779 ЦК України, якими передбачено, що поточний ремонт речі, переданої у найм здійснюється наймачем за його рахунок та наймач зобовязаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини; ст. 785 ЦК України,, якою встановлено, що у разі припинення договору найму, наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

- Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення; - ч. 3 ст. 538 ЦК України, якою передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі.

Крім того, на думку скаржника, висновки суду щодо своєчасного звільнення відповідачем по справі обєкту оренди та стосовно того, що орендовані приміщення відповідали діючим технічним вимогам і санітарним нормам суперечить обставинам справи та наявним доказам. Судом не надано оцінки доказам наявності пошкоджень приміщень (акти перевірки від 06.06.2018 р., 25.07.2018 р., 07.08.2018 р.).

Скаржник вважає, що саме бездіяльність орендаря щодо приведення обєкту оренди в належний (первинний) стан та ухилення від виконання взятих на себе обовязків позбавили орендодавця можливості прийняти приміщення з оренди без шкоди його майновим інтересам.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст.616 ЦК України, обовязок доказування невинуватості особи, яка порушила зобовязання, покладається саме на цю особу. Отже, висновок суду, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вини (умислу чи необережності) відповідача, яка є обовязковою і необхідною умовою застосування наслідків передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, суперечить чинному законодавству.

Умовами договору передбачено право орендодавця відмовитись від прийняття обєкту оренди з Актом повернення у разі, якщо орендар за свій рахунок не привів обєкт оренди до стану, не гіршого, ніж при одержанні його в оренду, з урахуванням нормального зносу та зроблених за згодою орендодавця покращень або не сплатив погоджену з орендодавцем вартість такого приведення (п. 3.2.6).

Тобто, скаржник скористався своїм правом, яке передбачено умовами договору.

Уповноважена особа ОСОБА_1 підприємства КОНТАКТ у формі Товариства з обмеженою відповідальністю м. Одеса надала відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і Право м. Дніпро, з якого вбачається, що Спільне підприємство КОНТАКТ у формі Товариства з обмеженою відповідальністю м. Одеса проти доводів скаржника заперечує, вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим, та таким, що прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права та просить судове рішення від 22.11.2018 р. у справі № 916/2039/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази та перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційною інстанції зазначає наступне;

Товариством з обмеженою відповідальністю „Юридична фірма „Бізнес і Право м. Дніпро (орендодавець) та ОСОБА_1 підприємством „Контакт (Товариством з обмеженою відповідальністю) м. Одеса (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень від 26.08.2015 р. № 49. В подальшому до договору укладені додаткові угоди № 1 від 23.12.2015 р., № 2 від 14.04.2017 р. та № 3 від 24.10.2017 р. (а.с. 9-24)

Згідно з вказаним договором орендодавець передає, а орендар приймає в строкове оплатне користування нежитлові приміщення загальною площею 552,0 кв.м згідно „Схеми-планування наданого в оренду приміщення (Додаток № 4), відновною вартістю з урахуванням її індексації 3396124,80 грн., які знаходяться на першому поверсі будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Горького, 22, а саме: приміщення № 144 площею - 345,0 кв.м; приміщення № 145 площею - 15,5 кв.м; приміщення № 146 площею - 16,0 кв.м; приміщення № 147 площею - 175,5 кв.м, всього площею: 552,0 кв.м для використання з метою - салон-магазин.

Відповідно до пункту 1.5. договір набирає чинності з дати підписання сторонами та скріплення їх печатками „Акту прийому-передачі приміщень в оренду (складеного за формою передбаченою додатком № 2) і припиняє дію 31 липня 2018 р.

Факт передачі обєкту оренди в користування орендарю підтверджується „Актом прийому-передачі приміщень в оренду від 01.09.2015 р. (а.с. 25)

Умовами п. 3.2 договору сторони погодили, що орендодавець має право не частіше 1 (одного) разу в місяць здійснювати перевірки виконання сторонами умов договору без втручання в фінансово - господарську діяльність орендаря. За результатами проведеної перевірки складати „Акти перевірки дотримання сторонами умов договору в довільній формі, у якому вказувати виявлені порушення та ушкодження і терміни (строки) їх усунення. Згідно з абзацом 4 підпункту 4.1.4. пункту 4.1. договору сторони домовились, що факт ушкодження обєкту оренди вважати доведеним з дня складання акту перевірки.

Відповідно до підпунктів 3.2.1 та 3.2.2. пункту 3.2. договору, орендодавцем за участю орендаря проведена перевірка дотримання сторонами умов договору, про що складений відповідний „Акт перевірки дотримання сторонами умов договору, від 06.06.2018 р., згідно з яким стан обєкту оренди мав ряд зауважень, які було необхідно усунути в термін до 25.07.2018 р. Ніяких зауважень до акту перевірки орендарем не надано.

Орендар звернувся до орендодавця з листом від 17.07.2018 р. вих. № 0234, який отриманий електронною поштою, з проханням 25.07.2018 р. створити комісію для оформлення прийому-передачі орендованих приміщень. В подальшому орендодавцем за участю орендаря складений „Акт перевірки дотримання сторонами умов договору від 25.07.2018 р., згідно з яким ряд зауважень (недоліків) до стану обєкту оренди, зазначених в акті перевірки від 06.06.2018 р., орендарем не усунуто. Зауважень до акту перевірки від 25.07.2018 р. орендарем також не надано. Про результати перевірки на лист орендаря від 17.07.2018 р. вих. № 0234 орендодавцем надана відповідь (лист від 25.07.2018 р. вих. № 97) з додаванням акту перевірки від 25.07.2018 р. (а.с. 27, 32).

Орендодацем 30.07.2018 р. отримано від орендаря електронною поштою лист від 17.07.2018 р. вих. № 0234, в якому орендар підтверджує наявність дефектів у приміщеннях та зобовязується усунути їх до 01.08.2018 р. (а.с. 29-30). Також, 01.08.2018 р. від орендаря отримано електронною поштою лист вих. № 0267 з проханням прийняти приміщення з оренди 01.08.2018 р., на який орендодавець надав орендарю відповідь (лист від 03.08.2018 р. вих. № 111), в якій зазначив, що згідно з умовами підпункту 4.1.9. в) пункту 4.1. договору орендар зобовязаний письмово повідомити орендодавця про готовність обєкту оренди до здачі за 5 робочих днів. Однак, за ствердженнями позивача, ця умова договору орендарем не виконана, у звязку з чим приймання обєкту оренди було призначено на 09.08.2018 р. (а.с. 31-33).

Крім того, позивач зазначає, що 07.08.2018 р. на усне прохання орендаря орендодавцем за участю орендаря було проведено перевірку обєкту оренди до здачі, за результатами якої складений „Акт перевірки дотримання сторонами умов договору від 07.08.2018 р., в якому вказано, що ряд зауважень (недоліків), які мали місце при попередній перевірці та зазначені у акті перевірки від 25.07.2018 р, орендарем не усунуто (а.с. 28).

Орендодавець, керуючись п. п. 3.2.6. п. 3.2. договору, направив орендарю лист від 07.08.2018 р. вих. № 112 з відмовою від прийняття обєкту оренди у зв'язку з наявністю зауважень (недоліків) до стану орендованих приміщень та додав акт перевірки від 07.08.2018 р. При цьому, як вказує позивач, ні зауважень, ні причин незгоди з викладеним у акті перевірки від 07.08.2018 р., орендарем не надано. (а. с. 34).

Відповідно до п. 5.2 договору за кожен день прострочення строку повернення обєкту оренди орендар сплачує орендодавцю неустойку в розмірі подвійного одноденного орендного платежу, розрахованого за останній місяць оренди.

Як зазначає позивач, станом на 15.08.2018 р. вказані в акті перевірки від 07.08.2018 р. зауваження (недоліки) до стану обєкту оренди орендарем не усунуті, та ніяких зауважень чи причин незгоди з викладеним у вказаному акті на адресу орендодавця не надходило, обєкт оренди не переданий орендодавцю, акт прийому-передачі приміщень з оренди не підписаний. Тобто, за твердженнями позивача, прострочення строку повернення обєкту оренди станом на 15.08.2018 р. склало 14 днів, у звязку з чим позивачем нарахована неустойка за прострочення строку повернення обєкту оренди у період з 01.08.2018 р. по 14.08.2018 р. в сумі 73668,28 грн., виходячи з розміру орендного платежу за липень 2018 р., на підставі якого розрахована сума подвійного одноденного орендного платежу (81561,31 грн./31дн.х 2 = 5262,02 грн х 14)

З урахуванням зазначеного, на адресу орендаря направлено лист від 15.08.2018 р. за вих. № 118 з рахунком від 14.08.2018 р. № 3341 про сплату неустойки згідно п. 5.2. договору за період з 01.08.2018 р. по 14.08.2018 р. в сумі 73668,28 грн., який на день подання позову орендарем не сплачений. (а.с. 35-37).

Вказані обставини справи стали підставою для подання позову про стягнення зазначеної неустойки, у задоволенні якого відмовлено з підстав зазначених в описовій частині даної постанови.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з правовим обґрунтуванням та висновками Господарського суду Одеської області щодо відмови у задоволенні позову та зазначає наступне;

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і право м. Дніпро посилається на те, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не застосовано ряд норм господарського та цивільного законодавства, у т.ч. ст. 776, 779 ЦК України в частині щодо поточного ремонту речі переданої в найм, який проводиться наймачем за його рахунок та зобовязання останнього усунути погіршення речі, які сталися з його вини, також приписи ст. 785 ЦК України щодо зобовязання наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної оплати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, з вказаними вимогами чинного законодавства кореспондуються умови договору.

Між тим, вказані норми цивільного законодавства не виключаючи одна одну за своєю суттю регулюють різні правовідносини сторін: обовязок наймача усунути погіршення речі, які сталися з його вини (ч. 1. ст. 776, ч. 1 ст. 779 ЦК України), та зобовязання наймача у разі припинення договору найму негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено договором.

Слід відзначити, що в обох випадках передбачена відповідальність наймача за невиконання зобовязань, а саме:

- ч. 2 ст. 779 ЦК України встановлено, що у разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків;

- ч. 2 ст. 785 ЦК України встановлено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у разі невиконання обовязку повернення речі у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, для застосування наслідків невиконання обовязку наймача щодо повернення орендованого майна, слід встановити наявність вини (умислу або необережності) особи, яка порушила зобовязання. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання (ст. 614 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що орендар листами від 17.07.2018 р. вих. № 0234 та від 01.08.2018 р. вих. № 0267 повідомив орендодавця відповідно до п. 4.1.9 договору про готовність обєкта оренди до здачі 25.07.2018 р. (тобто за 5 днів до припинення договору), а також про прийняття 01.08.2018 р. обєкта оренди орендодавцем (а. с. 29,31).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що орендар виконав умови договору та приписи ч. 1 ст. 785 ЦК України щодо негайного повернення орендованого майна при припиненні договору. Крім того, в матеріалах справи наявні фотографії, які свідчать про звільнення орендарем обєкта оренди (а. с. 54-68).

Таким чином, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України орендар довів належними та допустимими доказами відсутність його вини у порушенні зобовязання щодо повернення обєкта оренди у встановлений строк.

Вказані вище докази обставини доводами апеляційної скарги не спростовані, будь-які докази в обґрунтування своїх заперечень позивачем не надано.

Отже, висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення неустойки у сумі 73 668,28 грн. за прострочення повернення орендованого майна, відповідає матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Стосовно доводів скаржника в частині того, що актами перевірки від 06.06.2018 р., 25.07.2018 р., 07.08.2018 р. встановлено факти пошкодження приміщення і відповідно до умов договору та вимог ст. 776, 779 ЦК України орендар зобовязаний усунути погіршення речі, які на думку позивача сталися з вини орендаря, колегія суддів зазначає.

Умовами п. 4.1.5, 4.1.9 договору передбачено, що орендар зобовязаний за свій рахунок в обємах та строки (терміни), визначені самостійно, але не пізніше дати визначеної в акті перевірки, робити поточні ремонти обєкту оренди та за свій рахунок привести обєкт оренди до стану, не гіршого, ніж при одержанні його в оренду з урахуванням поточних ремонтів та нормального зносу.

Згідно з ч. 1 ст. 776 ЦК України, поточний ремонт речі, переданої у найм проводиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 779 ЦК України, наймач зобовязаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини.

Приписами ч. 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму, наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Позивач по справі вважає, що оскільки актами перевірки встановлено пошкодження орендованого майна, орендар повинен був сунути вказані в акті від 06.06.2018 р. погіршення у встановлений термін, тобто до 25.07.2018 р. оскільки вимоги умов договору та закону щодо відновлення обєкту оренди, орендарем не виконані, орендодавець правомірно відмовився від виконання свого обовязку прийняти обєкт оренди відповідно до п. 3.2.6 договору та ч. 3 ст. 538 ЦК України, що в свою чергу призвело до прострочення орендарем повернення орендованого майна.

Між тим, п. 4.1.4 договору передбачено обовязок орендаря у строк не більше одного місяця з дати встановлення орендодавцем факту пошкодження обєкту оренди та/або необхідності проведення його поточного ремонту, за свій рахунок відновити його до стану, вказаного в акті прийому та/або провести поточний ремонт в обсягах, визначених актом перевірки, або в той же строк сплатити, погоджену сторонами вартість такого відновлення чи поточного ремонту.

У разі недосягнення згоди сторін, на протязі пяти робочих днів з дати складання акту перевірки, відносно вартості відновлення обєкту оренди та/або його поточного ремонту, вона самостійно визначається Орендодавцем за участю спеціалізованої (будівельної) організації, залученої ним на власний вибір і є для орендодавця обовязковою до сплати.

Проте, акти перевірки, якими встановлено недоліки обєкту оренди, які, на думку позивача, виникли в процесі користування майном орендарем, не містять вартості робіт та їх обґрунтування відповідно до вказаних вище умов договору. Матеріали справи не містять також доказів узгодження вартості відновлення обєкту оренди, залучення спеціалізованої (будівельної) організації, тощо.

Отже, орендодавцем умови договору в цій частині не виконані. При цьому, як вірно зазначено Господарським судом Одеської області, позивач відповідно до умов п. 3.2.5 договору не скористався правом прийняти обєкт оренди в односторонньому порядку з залученням на власний вибір третіх (фізичних або юридичних) осіб та складання відповідного акту повернення у разі прострочення орендарем повернення обєкту оренди більше двох робочих днів, чим завідомо збільшив розмір неустойки.

Згідно з актом прийому-передачі приміщень в оренду від 01.09.2015 р. стан обєкту оренди задовільний, придатний для подальшого використання, не потребує поточного або капітального ремонту. (а. с. 25)

Актами перевірки дотримання сторонами умов договору від 06.06.2018 р., 25.07.2018 р., 07.08.2018 р. детальніше описані пошкодження стін приміщення, стелі, лінолеуму, обладнання, яке не зазначено в акті від 01.09.2015 р. та оцінка (задовільна/незадовільна) стану приміщень відсутня (а.с. 26-29)

Крім того, слід відзначити, що зазначені акти перевірки від імені ОСОБА_1 підприємства КОНТАКТ у формі Товариства з обмеженою відповідальністю м. Одеса підписані директором філії Контакт-3 ОСОБА_1 підприємства КОНТАКТ.

При цьому договір оренди від 28.08.2015 р., додатки до договору, додаткові угоди, акт приймання-передачі приміщень в оренду, листи на адресу Орендодавця, підписано Генеральним директором ОСОБА_1 підприємства КОНТАКТ у формі Товариства з обмеженою відповідальністю м. Одеса (а. с. 9-25, 39-21).

В матеріалах справи відсутні повноваження директора філії щодо підпису актів перевірки, умови договору такого застереження також не містять.

За таких обставин справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок Господарського суду Одеської області, що метою заявленого позову, є не захист порушених законних прав, а намагання отримати додаткову плату. Тобто, такі дії позивача по справі свідчать про зловживання ним його правами в розумінні ст. 13 ЦК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги як такі, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суперечать обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у звязку з чим судове рішення від 22.11.2018 р. по справі № 916/2039/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і Право м. Дніпро без задоволення.

Керуючись статтями 272-282 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 р. по справі № 916/2039/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма Бізнес і Право м. Дніпро - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та випадках, передбачених ГПК України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 14.03.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді О.Ю. Аленін

ОСОБА_4