ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" березня 2019 р.Справа № 922/352/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

без виклику представників сторін

розглянувши клопотання Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 6363 від 13.03.2019) у справі

за позовом Приватної фірми "Інверком", м. Харків
до 1. Харківської міської ради, м. Харків , 2. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків
про визнання недійсним пунктів договору

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Інверком", м. Харків, звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до 1. Харківської міської ради, м. Харків, 2. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків, в якому просить суд: визнати незаконним та скасувати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1143/176-18 від 20.07.2018 та визнати недійсними п. 5 та п. 9 договору оренди землі від 08.10.2018.

Ухвалою господарського суду від 01.03.2019 відкрито провадження у справі № 922/352/19 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26.03.2019 о 10:30 год.

13.03.2019 позивачем до господарського суду надано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, в якому заявник просить суд до розгляду справи по суті, зупинити дію п. 5 та п. 9 договору оренди землі від 08.10.2018.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що сплата орендної плати, з врахуванням п.5 та п.9 договору оренди , під час розгляду справи, у разі задоволення позовних вимог, не буде ґрунтуватися на вимогах закону та її розмір значно перевищуватиме дійсний, що призведе до виникнення збитків у позивача. За таких обставин, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оспорюваних пунктів договору.

Дослідивши клопотання про забезпечення позову, матеріали позовної заяви, керуючись вимогами статей 136, 137 ГПК України, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

08.10.2018 між Приватною фірмою «ІНВЕРКОМ» та Харківською міською радою Харківської області укладено договір оренди землі, згідно з яким на підставі рішення 16 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 08.11.17 № 802/17 «Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів та припинення права користування земельними ділянками» та рішення 20 сесії Харківської міської ради 7 скликання 20.06.18 № 1127/18 «Про внесення змін до рішень Харківської міської ради з містобудівних питань» Харківська міська рада передала позивачу в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: м. Харків по вул. Шатилівська, площа 0,4168 га.

Згідно з п.5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору згідно з витягом (дата формування витягу 20.07.18) становить 27136598 грн.

Відповідно до п.9 вказаного договору, розмір орендної плати за земельну ділянку на рік, згідно з розрахунком № 380/18 від 26.07.18 становить 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає 814097,94грн., а розмір орендної плати на місяць становить 67841,50 грн.

Як зазначає позивач, звертаючись до господарського суду з позовом до 1. Харківської міської ради, м. Харків, 2. Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків, зазначає, що вищенаведена нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки проведена із порушенням чинного законодавства. Так, дані, що зазначені у витязі від 20.07.2018 № 1143/176-18 є вищими за гранично допустимі, які встановлені Додатком 3 до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013» від 03.07.2013 № 1209/13. В зв'язку з чим, просить суд визнати недійсними вказані пункти договору оренди від 08.10.2018.

А, отже, за таких обставин, заявник вважає необхідним вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оспорюваних пунктів договору.

Так, статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 11 даної статті унормовано, що вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, не допускається.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом частин 1, 5 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Суд констатує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову - є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Окрім того, суд відзначає, що обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування вищезгаданих заходів забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, беручи до уваги те, що заявник у своїй заяві посилається на фактичне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, суд дійшов висновку про можливість існування небезпеки в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам заявника до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 ЗУ Про оренду землі).

Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Так, суд зазначає, що орендна плата є істотною умовою договору оренди, її розмір формується на підставі законодавства.

В розумінні Податкового кодексу України орендна плата за землю державної або комунальної власності входить в поняття «плата за землю», а отже є місцевим податком.

Відповідно до статті 271 ПКУ базою оподаткування орендної плати є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

В свою чергу нормативна грошова оцінки земельних ділянок має відповідати вимогам вищенаведених нормативно-правових актів (Порядку проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013).

Відповідно до Закону України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель (стаття 5 цього Закону).

Заявник зазначає, що сплата орендної плати, з врахуванням п.5 та п.9 Договору оренди, якими визначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки та розмір орендної плати за земельну ділянку на рік та на місяць, під час розгляду справи, у разі задоволення позовних вимог, не буде грунтуватися на вимогах закону та її розмір значно перевищуватиме дійсний, що призведе до виникнення збитків у позивача.

Таким чином, на думку суду, існує зв'язок між визначеним предметом спору й заходами до забезпечення позову, і заходи забезпечення позову є адекватними позовним вимогам та спрямовані на попередження порушень прав і охоронюваних законом інтересів позивача й забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З аналізу матеріалів справи та зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що спосіб, обраний заявником в клопотанні про вжиття заходів забезпечення позову, не є таким, що забезпечить виконання рішення суду.

Так, суд вважає, що згідно до ст. 137 ГПК України, доцільно застосувати захід забезпечення позову, шляхом заборони першому відповідачеві вчиняти дії щодо стягнення орендних платежів згідно з п. п. 5, 9 договору оренди землі від 08.10.2018, укладеному між Приватною фірмою "Інверком" та Харківською міською радою.

Отже, враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог, їх розумність та адекватність, наявність зв'язку між заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вбачається підтвердженою ймовірність утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову при невжитті заходів забезпечення позову. Обраний спосіб забезпечення позову, передбачений положеннями ст. 137 ГПК України, не зупиняє діяльності відповідача та є співрозмірним із заявленими позовними вимогами, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

У зв'язку з вищенаведеними обставинами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення поданої позивачем заяви та вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Суд зазначає, заходи забезпечення позову - є, у всякому випадку, тимчасовими, такими, що вживаються до вирішення спору, тому у випадку встановлення судом необґрунтованості вимог позивача, перший відповідач не позбавлений можливості звернутись із обґрунтованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову; так само такі заходи можуть бути скасовані судом навіть до фактичного вирішення спору, якщо судом буде встановлено необґрунтованість їх подальшого збереження.

Суд розясняє, що, відповідно до статті 145 ГПК України, питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Відповідно до частини 6 статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, суд постановляє ухвалу.

Приписами частини 8 статті 140 ГПК України передбачено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 136 - 138, 140, 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 6363 від 13.03.2019) - задовольнити частково.

До розгляду справи № 922/352/19 по суті, заборонити першому відповідачеві - Харківській міській раді, вчиняти дії щодо стягнення з позивача - Приватної фірми "Інверком" орендних платежів, згідно з п. п. 5, 9 договору оренди землі від 08.10.2018, укладеному між Приватною фірмою "Інверком" (61103, м. Харків, пр. Науки, 77, літ. "А-18-20", ) та Харківською міською радою (61002, м. Харків, пл. Конституції, 7, ).

Стягувачем за цією ухвалою є - Приватна фірма "Інверком" (61103, м. Харків, пр. Науки, 77, літ. "А-18-20", );

Боржником за цією ухвалою є - Харківська міська рада (61002, м. Харків, пл. Конституції, 7, ).

Дана ухвала суду, відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження", є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 13.03.2019, та може бути предявлена до виконання протягом трьох років, тобто до 14.03.2022.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу підписано 13.03.2019.

Суддя ОСОБА_1
справа № 922/352/19