ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2019 р. Справа№ 910/6891/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Горбайчук Л.В.;

від відповідача 1: Донченко О.Г.;

від відповідача 2: Джаловян І.А.;

від відповідача 3: не прибув;

від третьої особи 1: не прибув;

від третьої особи 2: не прибув,

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року (дата складення повного тексту 05.11.2018 року)

у справі № 910/6891/18 (суддя: Картавцева Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київська пересувна механізована колона-2"

до відповідача 1. Національного банку України

до відповідача 2. Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до відповідача 3. Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна

про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно

Встановив

Приватне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України ()далі - відповідач 2), Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - відповідач 3) та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" (далі - відповідач 3), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович (далі - третя особа 1) та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна (далі - третя особа 2) про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 3 не мав права передавати квартиру №3 за адресою Київська обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 140 в іпотеку третім особам, а відповідач 2 не мав правових підстав для реєстрації себе іпотекодержателем цієї квартири та подальшої її передачі в іпотеку відповідачу 1, оскільки спірна квартира належить на праві власності позивачу, у зв'язку з чим позивач просить суд: визнати недійсним договір від 26.02.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соломоновою В.В. за реєстровим № 381, укладений між відповідачем 3 та відповідачем 1, в частині передачі квартири №3 за адресою Київська обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 140 в іпотеку; визнати недійсним договір від 17.09.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за реєстровим № 1150, укладений між відповідачем 3 та відповідачем 1, в частині передачі квартири №3 за адресою Київська обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 140 в іпотеку; визнати недійсним договір від 12.08.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 1285, укладений між відповідачем 2 та відповідачем 1, в частині передачі квартири №3 за адресою Київська обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 140 в іпотеку; а також скасувати відповідні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Господарський суд міста Києва позов Приватного акціонерного товариства "Київська пересувна механізована колона-2" задовольнив повністю своїм рішенням від 23.10.2018 року (повний текст рішення складено - 05.11.2018 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення, а саме в частині визнання недійсним іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 1285, укладений 12.08.2015 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національним банком України в частині передачі Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" Національному банку України в іпотеку квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140; Скасування "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623322 від 12.08.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною, номер запису про обтяження: 10780663 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 31); скасування "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623329 від 12.08.2015, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною, номер запису про іпотеку: 10780665 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 31), в цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, скаржник вказав, що на момент укладення спірного правочин, відповідач 2 був законним власником квартири №3, відповідач отримав у власність квартиру №3 в особовому порядку як приймаючий банк неплатоспроможного АКБ «Київ», на виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.045.2015 року №096/15, та постанови Кабінету міністрів України від 11.02.2015 року №61, які є чинними.

Тобто, як вказав скаржник, реєстраційний запис про право власності «Укргазбанк» на квартиру не скасувався, не вилучався, рішення державного реєстратора не визнано протиправним та не скасовано.

Разом з цим, скаржник, зокрема, зазначив, що на момент укладення договору іпотеки Укргазбанк був законним власником квартири, правомірно передав в іпотеку майно, підстави для визнання недійсним договору іпотеки відсутні.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2018 року справу № 910/6891/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Чорногуз М.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року у справі № 910/6891/18 та призначив розгляд справи на 14.01.2019 своєю ухвалою від 26.11.2018 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2018 року справу № 910/6891/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Чорногуз М.Г.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, Національний банк України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 182, 215, 334 Цивільного кодексу України, ст. 2-4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, скаржник вказав, що право власності на квартиру №3, загальною площею 644,2 кв.м., житловою площею 119,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський район, смт Козин, вул. Старокиївська, 140, зареєстровано за позивачем в 2017 році, тобто, після укладення Іпотечного договору.

Також неправомірність судового рішення вбачається з огляду на положення «Закону України «Про іпотеку», а саме, що іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Разом з цим, скаржник, зокрема, зазначив, що жодних підстав для припинення Іпотечного договору від 12.08.2015 року, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку», матеріали справи не містять. Вказаний іпотечний договір на теперішній час не розірваний, не визнавався недійсним та є чинним.

Північний апеляційний господарський суд залишив без руху апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року у справі №910/6891/18 своєю ухвалою від 03.12.2018 року.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому розмірі згідно з чинним законодавством.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року у справі № 910/6891/18 та призначив до спільного розгляду справи на 14.01.2019 року своєю ухвалою від 21.12.2018 року.

14.12.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від третьої особи 2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

17.12.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк".

14.01.2019 року в судовому засіданні позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Національного банку України.

14.01.2019 року в судовому засіданні відповідачем 1 було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи № 910/6891/18 для ознайомлення з відзивом на апеляційну скаргу Національного банку України.

Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року у справі № 910/6891/18 на 23.01.2019 року своєю ухвалою від 14.01.2019 року.

У зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В., 23.01.2019 року на засіданні експертної ради Департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації та ліцензування, розгляд справи № 910/6891/18 призначений на 23.01.2019 року не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 року призначено розгляд апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 у справі № 910/6891/18 на 25.02.2019 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 року продовжено строк розгляду апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року до 06.03.2019 року. Оголошено перерву у розгляді апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року до 06.03.2019 року у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

06.03.2019 року у судовому засіданні скаржники підтримали доводи апеляційних скарг, просили їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу відповідача 1 зазначив, що відповідач 2 ніколи не був законним власником квартири №3, остання лише перебувала у його незаконному володінні, з якого її було витребувано на підставі рішення суду у справі №911/3866/15. При цьому, позивач зазначив, що єдиним законним власником квартири №3 протягом всього часу (з врахуванням того, що договір міни від 13.08.2009 року було вказано недійсним з моменту укладання) було і являється АрАТ «КПМК-2», яке ніколи не мало і немає жодних зобов'язань перед відповідачем 1 та ніколи не поручався за зобов'язаннями третіх осіб перед відповідачем.

Разом з цим, позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача 2 зазначив, що при подачі віндикаційного позову визнання попередніх угод щодо відчуження майна не потребується, так як закон визнає їх нікчемними, суд у справі №911/3866/15 не задовольнив позовні вимоги ПрАТ «КПМК-2» про визнання недійсними договорів про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року, так як вони є нікчемними, а отже є недійсними через їх невідповідність вимогам закону і не потребують визнання їх таким судом.

Представники відповідача 3 та третіх осіб у судове засідання 06.03.2019 року не прибули. Про час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 25.02.2019 року на відповідні адреси.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників відповідача 3 та третіх осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національного банку України - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 26.02.2010 року між Національним банком України (іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соломоновою В.В. зареєстрований в реєстрі за №381 (далі - договір іпотеки 1), відповідно до умов якого, ПАТ АКБ "Київ" передало в іпотеку Національному банку України зокрема квартиру під номером 3, що знаходиться в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області, що має загальну площу 644,2 кв.м. та житлову площу 119,3 кв.м. Вказана Квартира належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору міни посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. 13.08.2009 року за реєстровим № 2304.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ", звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київська пересувна механізована колона-2" про визнання недійсним договору міни укладеного 13.08.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" та Акціонерним товариством "Київська пересувна механізована колона-2", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. і зареєстрованого в реєстрі за №2304.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2012 року у справі №5011-62/7737-2012, визнано недійсним договір міни, укладений 13.08.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" та Акціонерним товариством "Київська пересувна механізована колона-2", посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. і зареєстровано в реєстрі за № 2304.

17.09.2014 року між Національним банком України (іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір (наступна іпотека), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №1150 (далі - договір іпотеки 2), відповідно до умов якого, ПАТ АКБ "Київ" передало в іпотеку Національному банку України квартиру, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вулиця Старокиївська, будинок 140, квартира № 3, загальною площею 644,2 кв.м., житловою площею 119,3 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. 13.08.2009 року за реєстровим № 2304.

12.08.2015 року між Національним банком України (іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1285 (далі - договір іпотеки 3), відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку Національному банку України квартиру № 3, загальною площею 644,2 кв.м., житловою площею 119,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вулиця Старокиївська, будинок 140, що належить іпотекодавцю на підставі Договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 19.06.2015 року за реєстровим № 3936.

Згідно ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 5 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

- нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

- нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

- нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

З аналізу зазначених норм вбачається, що предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю (що не є державним або комунальним підприємством, установою чи організацією) на праві власності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правочини за своєю правовою природою є іпотечними договорами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Київської області від 17.07.2017 року у справі № 911/3866/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 року та постановою Верховного Суду від 03.04.2018 року, зокрема, витребувано з чужого незаконного володіння Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на користь Приватного акціонерного товариства "Київська пересувна механізована колона-2" квартиру, що знаходиться в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області №3 житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м.

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №113012915 від 06.02.2018 року, 21.02.2017 року зареєстровано право власності на квартиру №3 в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 31), власник - Публічне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2"); підстава виникнення права власності, зокрема: постанова Київського апеляційного господарського суду №911/3866/15 від 19.01.2017 року, рішення Господарського суду міста Києва №5011-62/7737-2012 від 19.09.2012 року.

Разом з цим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №113012915 від 06.02.2018 року, щодо об'єкта нерухомого майна - квартири №3 в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 31), наявні зокрема такі записи:

- номер запису про обтяження: 10120916; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки №381 від 26.02.2010 року; особа, майно/права якої обтяжуються: ПАТ "АКБ "Київ"; обтяжувач: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем;

- номер запису про іпотеку: 10120907; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки №381 від 26.02.2010 року; іпотекодавець: ПАТ "АКБ "Київ"; іпотекодержатель: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем;

- номер запису про обтяження: 10780663; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки №1285 від 12.08.2015 року; особа, майно/права якої обтяжуються: ПАТ АБ "Укргазбанк"; обтяжувач: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623322 від 12.08.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною;

- номер запису про іпотеку: 10780665; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки №1285 від 12.08.2015 року; іпотекодавець: ПАТ АБ "Укргазбанк"; іпотекодержатель: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623329 від 12.08.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною;

- номер запису про обтяження: 10120919; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: заборона №1155 від 17.09.2014 року, видавник - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.; особа, майно/права якої обтяжуються: ПАТ "АКБ "Київ"; обтяжувач: Національний банк України; підстава внесення запису:"Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем;

- номер запису про іпотеку: 10120913; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки №1150 від 17.09.2014 року; іпотекодавець: ПАТ "АКБ "Київ"; іпотекодержатель: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач неодноразово звертався до Національного банку України з листами № 152 від 18.07.2017 року, № 156 від 21.07.2017 року та № 060 від 17.04.2018 року з проханням вжити заходів щодо усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом зняття обтяжень та іпотеки з квартири № 3 в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області.

Судом встановлено, що у листі від 21.06.2018 року №20-0010/27934 Національний банк України зазначив про відсутність підстав для зняття обтяження з предметів іпотеки.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви N 29458/04 та N 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява N 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, поняття "суду, встановленого законом", зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За змістом ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. У справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із визнанням недійсним договорів та реєстрацією майнових прав, що випливають із договірних відносин, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим, відтак, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з огляду на склад сторін спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року №802/1792/17-а.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21.10.2015 року у справі №3-649гс15.

В той же час, оскільки позивач свої вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки та скасування рішень про реєстрацію, обґрунтовує належністю йому на праві власності спірного майна, яке передане в іпотеку відповідачу 1, відсутністю жодних зобов'язань перед Національним банком України та тим, що позивач не виступає майновим поручителем перед НБУ за зобов'язаннями третіх осіб, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності у позивача правових підстав для звернення з даним позовом до суду та про доведеність охоронюваного законом інтересу щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у договорах іпотеки №№1, 2 зазначено, що предмет іпотеки (квартира № 3, загальною площею 644,2кв.м., житловою площею 119,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вулиця Старокиївська, будинок 140) належить іпотекодавцю (відповідач 3) на праві власності, на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. 13.08.2009 за реєстровим № 2304; у Договорі іпотеки №3 зазначено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. 19.06.2015 за реєстровим № 3936.

Разом з тим, рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2012 року у справі №5011-62/7737-2012, визнано недійсним договір міни, укладений 13.08.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" та Акціонерним товариством "Київська пересувна механізована колона-2", посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П. і зареєстровано в реєстрі за № 2304.

Так, з вказаного рішення вбачається, що 13.08.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" (далі - сторона 1) та Акціонерним товариством "Київська пересувна механізована колона-2" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2"), (далі - сторона 2) було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2304.

Відповідно до п. 1.1 договору міни сторона 1 передає стороні 2 у власність належні їй майнові права на нерухоме майно в обмін на належні стороні 2 квартири, а сторона 2 передає стороні 1 у власність належні їй квартири в обмін на належні стороні 1 майнові права на нерухоме майно. Міна проводиться з грошовою доплатою.

Згідно п. 1.2 договору міни у власність Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ"переходить нерухоме майно -квартири, що знаходяться в будинку під номером 140 по вул.Старокиївській в смт.Козин Обухівського району Київської області: під номером 3 житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м, під номером 4 житловою площею - 119,2 кв.м, загальною площею - 645 кв.м.

Пунктом 1.3 договору міни встановлено, що у власність Акціонерного товариства "Київська пересувна механізована колона-2" переходять майнові права на наступне нерухоме майно (з урахуванням здійснених виправлень): трикімнатну квартиру під номером 152 загальною площею - 141,91 кв.м на четвертому поверсі секції В в будинку, що будується за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 2-20, ділянка 14; трикімнатну квартиру під номером 87 загальною площею - 134,42 кв.м на двадцять четвертому поверсі секції А в будинку, що будується за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 2-20, ділянка 14; трикімнатну квартиру під номером 19 загальною площею - 134,42 кв.м на сьомому поверсі в будинку 14-а, що будується за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька; трикімнатну квартиру під номером 167 загальною площею - 141,91 кв.м на дев'ятому поверсі секції Б в будинку, що будується за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 2-20, ділянка 14; чотирикімнатну квартиру під номером 14 загальною площею - 197,97 кв.м на сьомому поверсі секції Г в будинку 14-а, що будується за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька; трикімнатну квартиру під номером 20 загальною площею - 197,91 кв.м на дев'ятому поверсі секції Г в будинку, що будується за адресою: м.Київ, вул.Старонаводницька, 14А.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу, частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем 3 не набувалось право власності на квартиру № 3, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вулиця Старокиївська, будинок 140, оскільки зазначений договір міни як підстава набуття відповідачем 3 права власності на майно, в силу ст. 216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків та не створює для відповідача 3 як іпотекодавця за договорами іпотеки №№1, 2 права власності на квартиру № 3.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 року у справі №5011-62/7737-2012, яким визнано недійсним договір міни, укладений 13.08.2009 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Київ" та Акціонерним товариством "Київська пересувна механізована колона-2", набрало законної сили 26.11.2012 року.

В той же час, як правильно встановлено судом першої інстанції, договір іпотеки №2 щодо наступної іпотеки, сторонами якого є Національний банк України (іпотекодержатель) та Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" (іпотекодавець), було укладено 17.09. 2014 року, тобто після набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 року у справі №5011-62/7737-2012 за позовом самого Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" законної сили.

В свою чергу, з укладеного 12.08.2015 року між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" договору іпотеки №3 вбачається, що іпотекодавець передав в іпотеку Національному банку України квартиру № 3, належною іпотекодавцю на підставі договору про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. за реєстровим № 3934.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Київської області від 17.07.2017 року у справі № 911/3866/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 року та постановою Верховного Суду від 03.04.2018 року, зокрема витребувано з чужого незаконного володіння Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" на користь Приватного акціонерного товариства "Київська пересувна механізована колона-2" квартиру, що знаходиться в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області №3 житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м.

Так, у вказаному рішенні судом встановлено наступне: "Відповідно до наявних в матеріалах справи копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №622054 від 28.12.2007 року, виданого Козинською селищною радою Обухівського району Київської області на підставі рішення Виконкому Козинської селищної ради від 25.12.2007 року за №11/33, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №622055 від 28.12.2007 року, виданого Козинською селищною радою Обухівського району Київської області на підставі рішення Виконкому Козинської селищної ради від 25.12.2007 року за №11/33, станом на момент укладення визнаного в судовому порядку недійсним договору міни від 13.08.2009 року позивач був власником спірних квартир.

Приписами ст. ст. 216 та 236 Цивільного кодексу України унормовано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, оскільки договір міни від 13.08.2009 року, за яким позивач передав відповідачу 2 право власності на спірні квартири, визнано недійсним, суд дійшов висновку про те, що відповідний правочин є недійсним з моменту його укладення та не породжує для сторін юридичних наслідків, задля яких він укладався, у тому числі переходу до відповідача 2 права власності на спірні квартири, а тому саме позивач є законним володільцем відповідного нерухомого майна.

Щодо посилання скаржників на належність спірних квартир на праві власності ПАТ "АКБ "Київ" на момент укладання договорів про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року з огляду на законодавчі приписи та наявність відповідних записів в реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяження, колегія суддів не приймає як належні, оскільки реєстраційні дані лише засвідчують відповідний факт офіційно і вносяться на підставі відповідних первинних правовстановлюючих документів, зокрема договору міни від 13.08.2009 року, а тому в разі спростування факту набуття права власності шляхом визнання недійсним договору міни від 13.08.2009 року відповідні реєстраційні дані підлягають коригуванню і не вважаються беззаперечними.".

Також, в зазначеному рішенні зазначено: "Отже, враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами встановлено відсутність у відповідача 2, як особи, яка передала майно позивача у власність третьої особи відповідача 1, права власності на спірні квартири, відтак відповідних повноважень щодо розпорядження ними, враховуючи відмову ПАТ "АКБ "Київ" повернути позивачу зазначене майно у порядку двосторонньої реституції, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спірні квартири вибули з володіння позивача поза його волею, внаслідок передання відповідачем 2 спірного майна відповідачу 1 на підставі договорів про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року.

За таких обставин, оскільки на момент укладення договорів про передачу приймаючому банку нерухомого майна неплатоспроможного банку від 19.06.2015 року у ПАТ "АКБ "Київ" були відсутні права власності та розпорядження спірними квартирами, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відчуження (передача) такого майна на користь відповідача 1 було здійснено відповідачем 2 з порушенням вимог ст. ст. 319, 328 Цивільного кодексу України, а тому, відповідно до вимог ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, спірні квартири підлягають витребуванню від АБ Укргазбанк як такі, що вибула з власності позивача поза його волею.".

В силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, наведені обставини не підлягають доказуванню.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що квартира № 3 була під обтяженнями та заборонами на момент укладання оспорюваного іпотечного договору (договори іпотеки між відповідачем 3 та відповідачем 1) і за твердженням позивача, які викладені у відзиві на апеляційні скарги, іпотекодавець знав до моменту набуття права власності на цю квартиру, що особа, від якої він набуває квартиру не має права її відчужувати, оскільки договір міни від 13.08.2009 року на підставі якого відповідач 3 набув право власності на квартиру №3 визнано судом недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що відповідач 2 ніколи не був законним власником спірної квартири, остання лише перебувала у його незаконному володінні, з якого її було витребувано на підставі рішення суду у справі №911/3866/15.

Таким чином, колегія суддів не приймає як належне твердження відповідача 2, що на момент укладення договору іпотеки Укргазбанк був законним власником квартири, правомірно передав в іпотеку майно, підстави для визнання недійсним договору іпотеки відсутні.

Щодо тверджень відповідача 1 (як на підставу для скасування оскаржуваного рішення), що вказаний іпотечний договір на теперішній час не розірваний не визнавався недійсним та є чинним, і що іпотека відповідно до Закону України «Про іпотеку» залишається дійсною незалежно від зміни власника майна, колегія суддів відзначає, що дані твердження не спростовують висновків суду першої інстанції викладені у оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, твердження відповідача 2 щодо добросовісності набуття у власність означеної квартири, з посиланням на те, що держава в особі уповноважених органів, прийняла рішення, які є чинними та носять нормативно-розпорядчий характер, про передачу ПАТ "АБ "Укргазбанк" активів та зобов'язань неплатоспроможного банку - ПАТ "АКБ "Київ" для виведення його з ринку у встановленому законом порядку, правомірно не прийняті судом першої інстанції, з огляду на вищевикладене.

Також, щодо посилань відповідача 2 на приписи ч. 10 ст. 40 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якої після укладення договорів про передачу на користь приймаючого банку активів та зобов'язань неплатоспроможного банку у приймаючого банку не можуть бути витребувані передані йому активи та зобов'язання на користь неплатоспроможного банку, суд зазначає, що дослідження вказаних обставин було предметом розгляду у межах розгляду справи №911/3866/15.

Так, Господарський суд Київської області у рішенні від 17.07.2017 року у справі №911/3866/15 зазначив наступне: "Відповідно до ч. 10 ст. 40 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі) після укладення договорів про передачу на користь приймаючого банку активів та зобов'язань неплатоспроможного банку:

1) у приймаючого банку не можуть бути витребувані передані йому активи та зобов'язання на користь неплатоспроможного банку; та

2) власник акцій неплатоспроможного банку і неплатоспроможний банк не мають права вимагати від приймаючого банку відшкодування будь-яких збитків, понесених у результаті передачі на користь приймаючого банку активів та зобов'язань неплатоспроможного банку, з підстав недійсності, скасування або визнання протиправними будь-яких рішень, правочинів або інших дій, прийнятих або вчинених у процесі визнання банку неплатоспроможним та виведення його з ринку.

Поряд з тим, відповідно до приписів ст. 1, п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі) цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Система гарантування вкладів фізичних осіб - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Здійснивши, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 06.04.2017 року у справі №911/3866/15, системний аналіз положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд першої інстанції дійшов правомірного дійшов висновку, що положення ч. 10 ст. 40 зазначеного закону не поширюють свою дію на відносини речево-правового характеру, що склались між позивачем, як власником спірних квартир, та відповідачем 1, як фактичним володільцем відповідного майна, оскільки позивач не є ані власником акцій неплатоспроможного банку, ані неплатоспроможним банком, а також не є жодним зі суб'єктів системи гарантування вкладів фізичних осіб, визначених п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду вищенаведеного, суд дійшов висновку про безпідставність доводів АБ Укргазбанк щодо неможливості витребування у нього спірних у даній справі квартир в силу встановленої ч. 10 ст. 40 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборони.".

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007 року) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 року №01-8/1427).

Таким чином, з огляду на наявність судового рішення у справі №911/3866/15, яке набрало законної сили, обставини, встановлені у даному рішенні (рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 року у справі № 911/3866/15), не можуть ставитись під сумнів та бути спростовані у порядку, не передбаченому процесуальним законом, оскільки така переоцінка судом доказів, які стали підставою для встановлення судом відповідних обставин у іншій справі нівелює правову визначеність позивача стосовно встановлених фактів, що, власне, має безпосередній вплив на майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням предметом іпотеки за оспорюваними Договорами іпотеки.

Як правильно встановлено судом, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №113012915 від 06.02.2018 року, 21.02.2017 року зареєстровано право власності на квартиру №3 в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 31), власник - Публічне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2"); підстава виникнення права власності, зокрема: постанова Київського апеляційного господарського суду №911/3866/15 від 19.01.2017 року, рішення Господарського суду міста Києва №5011-62/7737-2012 від 19.09.2012 року.

Тобто, єдиним власником квартири №3 протягом всього часу (з врахуванням того, що договір міни від 13.08.2009 року було визнано недійсним з моменту укладання) є Приватне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2").

З огляду на викладене та враховуючи відсутність права власності у іпотекодавців за договорами іпотеки №№1, 2, 3 на квартиру № 3, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вулиця Старокиївська, будинок 140, що відповідно до приписів ст. 5 Закону України "Про іпотеку" свідчить про неможливість передачі такої квартири в іпотеку, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання договорів іпотеки №№1, 2, 3 недійсними в частині передачі квартири № 3, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вулиця Старокиївська, будинок 140.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесених на підставі договорів іпотеки №№1, 2, 3, а саме: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, номер запису про обтяження: 10120916 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140;"Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, номер запису про обтяження: 10120907 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140;"Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623322 від 12.08.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною, номер запису про обтяження: 10780663 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140; "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623329 від 12.08.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною, номер запису про іпотеку: 10780665 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140; "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, номер запису про обтяження: 10120919 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140; "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, номер запису про іпотеку: 10120913 стосовно квартири №3, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Старокиївська, 140, з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №113012915 від 06.02.2018 року, щодо об'єкта нерухомого майна - квартири в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області №3 житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 31), наявні зокрема такі записи:

- номер запису про обтяження: 10120916; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки №381 від 26.02.2010 року; особа, майно/права якої обтяжуються: ПАТ "АКБ "Київ"; обтяжувач: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем;

- номер запису про іпотеку: 10120907; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки №381 від 26.02.2010 року; іпотекодавець: ПАТ "АКБ "Київ"; іпотекодержатель: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем;

- номер запису про обтяження: 10780663; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: договір іпотеки №1285 від 12.08.2015 року; особа, майно/права якої обтяжуються: ПАТ АБ "Укргазбанк"; обтяжувач: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623322 від 12.08.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною;

- номер запису про іпотеку: 10780665; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки №1285 від 12.08.2015 року; іпотекодавець: ПАТ АБ "Укргазбанк"; іпотекодержатель: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", індексний номер: 23623329 від 12.08.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць Інною Олександрівною;

- номер запису про обтяження: 10120919; вид обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: заборона №1155 від 17.09.2014 року, видавник - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.; особа, майно/права якої обтяжуються: ПАТ "АКБ "Київ"; обтяжувач: Національний банк України; підстава внесення запису:"Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем;

- номер запису про іпотеку: 10120913; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки №1150 від 17.09.2014 року; іпотекодавець: ПАТ "АКБ "Київ"; іпотекодержатель: Національний банк України; підстава внесення запису: "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу)", індексний номер: 22252507 від 20.06.2015 року, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном за своєю правовою природою є негаторним позовом (про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №113012915 від 06.02.2018 року, 21.02.2017 року зареєстровано право власності на квартиру №3 в будинку під номером 140 по вул. Старокиївській в смт. Козин Обухівського району Київської області житловою площею - 119,3 кв.м, загальною площею - 644,2 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 31), власник - Публічне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київська пересувна механізована колона-2"); підстава виникнення права власності, зокрема: постанова Київського апеляційного господарського суду №911/3866/15 від 19.01.2017, рішення Господарського суду міста Києва №5011-62/7737-2012 від 19.09.2012.

Так, вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна є формою реалізації такого способу захисту як усунення перешкод у розпорядженні майном (ст. 391 Цивільного кодексу України), оскільки за умови, коли в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявний запис про іпотеку, власник не вправі здійснювати розпорядження своїм майном без згоди іпотекодержателя (ст. 9 Закону України "Про іпотеку").

Разом з цим, враховуючи задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними договорів іпотеки №№1, 2, 3 та зважаючи на приписи ст. 216 Цивільного кодексу України, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що рішення про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень за вказаними Договорами не повинні існувати у реєстрі, оскільки фактично не повинні були прийматись, так як визнаний недійсним правочин, на виконання якого рішення про реєстрацію були прийняті, в силу ст. 236 Цивільного кодексу України є недійсним з моменту його вчинення.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Так, приписи Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачають правовий механізм щодо скасування рішення про реєстрацію прав за наявності відповідних обставин (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Даний спосіб захисту (про скасування рішення державного реєстратора), за висновками суду, є належним та ефективним, у зв'язку з чим позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію підлягають задоволенню.

Щодо заперечення відповідача 1 щодо того, що строк виконання основного зобов'язання, в забезпечення виконання якого укладено Іпотечний договір 3 встановлений до 30.04.2019 року та на сьогоднішній день існує заборгованість за основним зобов'язанням АБ "Укргазбанк", колегія суддів, зокрема, відзначає, що позивач не є тією особою, яка брала на себе зобов'язання щодо належного виконання відповідачем 2 зобов'язань за зазначеними кредитними договорами, відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції, правовідносини відповідачів не можуть обмежувати абсолютне право власності позивача на належне йому майно.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційних скарг фактично зводяться до мотивів викладених у відзивах на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України по. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" та Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 року у справі №910/6891/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржників.

4. Матеріали справи №910/6891/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді М.Г. Чорногуз

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 14.03.2019 року.