РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/894/18

Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., при секретарі Скороход А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

Позивач за первісним позовом: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001,

Відповідач за первісним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021,

про стягнення 16 377 450,17 грн

Позивач за зустрічним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021,

Відповідач за зустрічним позовом: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001,

про визнання недійсною окремої частини угоди

Представники сторін:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Поліщук В.О.

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Прохоренко М.М.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В судовому засіданні 04.03.2019, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва.

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» про стягнення 16 377 450,17 грн, з яких 9 033 409,84 грн сума пені; 2 054 482,96 грн сума трьох відсотків річних та 5 289 557,37 грн інфляційних втрат за період квітень - вересень 2018 року. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про купівлю-продаж природного газу №17-260-Н від 14.04.2017.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.18 справа №927/894/18 передана на розгляд судді Фесюрі М.В.

Ухвалою господарського суду від 13.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.01.2019.

02.01.2019 від ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» надійшов відзив на позовну заяву №Cr007.2-Ck-17491-1218 від 28.12.2018 в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 22 березня 2017 р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» ТОВ «Чернігівгаз збут» є постачальником природного газу на якого покладені спеціальні обов'язки з постачання природного газу побутовим споживачам м. Чернігів та Чернігівської області. Населення розраховується за спожитий природний газ та послуги з його розподілу переважно пільгами та субсидіями, у зв'язку з чим, здійснювати розрахунки з Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» можливо лише за рахунок коштів, що надходять із Державного бюджету на компенсацію витрат за поставлений природний газ даній категорії споживачів на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Постановою НКРЕ від 30.09.2015 р. № 2516 затверджено «Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки», відповідно до п.1.1 якого цей алгоритм установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам. При цьому, згідно з п. 4 розділу II Алгоритму газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від категорій «населення» та «ТКЕ - населення», згідно з положеннями цього Алгоритму.

Відповідач наголошує, що Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що по суті, усуває його від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами і також обумовлює відсутність можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за придбаний природний газ.

Відповідач може здійснити розрахунок перед Позивачем за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, при цьому сам Відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок Товариства, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок Позивача

Відповідач вважає, що дотримуючись умов Договору, виконав зобов'язання з оплати в порядку, передбаченому Договором з дотриманням імперативних норм діючого законодавства України, оскільки останній є суб'єктом ринку природного газу, а тому наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені ст. ст. 549, 624,625 ЦК України на думку відповідача до нього не застосовуються.

Посилаючись на вищевикладене відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на позов долучено судом до матеріалів справи.

14.01.2019 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 18.02.2019.

22.01.2019 від ПАТ НАК «Нафтогаз України» надійшла відповідь на відзив на позов №14/4-134 від 19.01.2019 в яких позивач заперечує проти доводів відповідача оскільки сторони п.6.3. договору про купівлю-продаж природного газу погодили, що за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. Встановленим порядком (Алгоритмом) передбачено конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, проте він жодним чином не стосується договірних зобов'язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та ніяк не впливає на них.

За поставлений позивачем газ відповідач розрахувався, проте оплата його вартості здійснювалася несвоєчасно та не у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене Позивач вважає, що Відповідач повинен нести відповідальність визначену умовами договору щодо сплати пені та сплаті 3% річних та інфляційної складової.

Щодо посилання Відповідача на спільні протокольні рішення, Позивач зауважує, що положеннями договору від 14.04.2017 №17-260-Н передбачено, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМУ від 11 січня 2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, а нараховані штрафні санкції підлягають стягненню з Відповідача в повному обсязі.

Відповідь на відзив на позов на позов долучено судом до матеріалів справи.

25.01.2019 від ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» надійшли заперечення на відповідь на відзив на позов №147007.2-Ck-1096-0119 від 24.01.2019 в яких відповідач повідомляє суд, що оплата за отриманий газ здійснена в повному обсязі, придбаний за договором №17-260-Н від 14.04.2017 газ використовувався покупцем виключно для його реалізації побутовим споживачам, більшість з яких є отримувачами пільг та субсидій з подальшим відшкодуванням коштів за рахунок Державного бюджету. Іншого джерела надходження коштів для розрахунків за природний газ для даної категорії населення не існує. Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20). Таким чином, для нарахування штрафних санкцій за Договором на, думку відповідача, необхідно встановити порушення зі сторони саме ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» процедури проведення розрахунків відповідно до Порядку №20, а саме: невиконання обов'язків, встановлених для постачальників природного газу (непідписання актів звіряння, непідписання спільних протокольних рішень, ненадання платіжних доручень до органів казначейства).

Враховуючи вищевикладене Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд долучив заперечення на відповідь на відзив на позов до матеріалів справи.

02.01.2019 на адресу господарського суду надійшов зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсною окремої частини угоди.

Зустрічну позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, кошти, якими ТОВ «Чернігівгаз збут» мало розрахуватись з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» мали бути виділені як субвенція, сформована за рахунок знов же таки коштів, отриманих в тому числі і від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та/або підприємств, пов'язаних із останнім. відносини з відшкодування місцевими бюджетами надавачам послуг вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу за рахунок субвенцій із державного бюджету, які в подальшому мають бути перераховані ТОВ «Чернігівгаз збут» на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідно до установленого Порядку № 20 регулюються бюджетним законодавством, є непередбачуваними та такими, на які ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» не впливає і процедура отримання яких може бути розтягнута на місяці, що ставить Позивача за зустрічним позовом у завідомо нерівні умови перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», оскільки, здійснивши розрахунки у визначені п. 6.1. строки без дотримання процедури проведення розрахунків відповідно до Порядку № 20, ТОВ «Чернігівгаз збут» автоматично позбавляється права на відшкодування вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу за рахунок державного бюджету. Таким чином, мають місце обставини, коли державними органами в імперативному порядку, нормативними документами врегульовано порядок розрахунків за природний газ, спожитий побутовими споживачами, які отримають від держави відповідні пільги, субсидії та/або компенсації, а умовами, у відповідній частині, п. 6.1 Договору від 14.04.2017 визначено абсолютно інший порядок розрахунків, який не відповідає порядку, який визначений державними органами та є обов'язковим до виконання.

Посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 207 Господарського кодексу України, статті 203, 215 Цивільного кодексу України ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» просить суд визнати недійсними частину договору від 14.04.2017 №17-260-Н, а саме визнати недійсними текст абзаців 3 (частково), 6-8 (повністю) пункту 6.1 Договору передбачаючих організацію взаєморозрахунків за природний газ, нарахування неустойки, 3% річних, інфляційних збитків.

Зустрічний позов відповідач подав у строк встановлений ухвалою господарського суду від 13.12.2018 для подання відзиву на позов.

Оскільки зустрічний позов і первісний позов взаємопов'язані, спільний їх розгляд визнано доцільним, а задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову ухвалою господарського суду від 04.01.2019 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

28.01.2019 на адресу суду від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшов відзив № 14/4-152 від 23.01.2019 на зустрічну позовну заяву в якому відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову обґрунтовуючи це тим, що укладаючи спірний договір сторони досягли згоди з усіх його істотних умов продемонструвавши наявність внутрішньої волі, яка отримала відображення в укладанні наявного договору, що свідчить про бажання укласти цей договір.

Договір про купівлю-продаж природного газу №17-260-Н від 14.04.2017 укладено на основі примірного договору, що передбачає можливість доповнення його змісту, а не на основі типового договору, де сторони не можуть змінювати зміст, а лише мають право конкретизувати його вимоги, а відтак, відповідач за зустрічним позовом вважає позовні вимоги ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» необґрунтованими та такими, що використовуються для уникнення відповідальності за невиконання зобов'язань за вказаним договором, а відтак, просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

04.02.2019 від ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов №147007.2-Ck-2215-0219 від 01.02.2019 в якому позивач за зустрічним позовом звертає увагу суду на грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, які регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. У договорі сторони фактично встановили строк та порядок виконання зобов'язання, яке здійснюється із державного бюджету України та регулюється відповідними нормативно- правовими актами, що є неправомірним.

ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» зауважує, що питання дійсності договору або певної його частини підлягає встановленню на момент укладення такого договору, тому втрата чинності Постановою №20 від 11.01.2015 року з 08.11.2017 не впливає на суперечність її положенням абзацу 8 п. 6.1. договору від 14.04.2017 оскільки сторонами у договорі встановлено строк та порядок розрахунків, які проводяться з державного бюджету, а саме, в частині відшкодування пільг та субсидій, то підлягає регулюванню на законодавчому рівні, тому наведене суперечить чинному законодавству, а саме, чинній на момент укладення договору Постанові КМУ №920 від 11.01.2005.

Тобто, кошти, якими ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» мало розрахуватись з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» мали бути виділені як субвенція, сформована за рахунок коштів, отриманих в тому числі і від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та/або підприємств, пов'язаних із останнім, а тому ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» просить суд позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити та визнати частково недійсним п. 6.1. договору купівлі-продажу природного газу №17-260-Н від 14.04.2017.

Відповідь на відзив на зустрічний позов долучено судом до матеріалів справи.

14.02.2019 на адресу суду від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надійшли заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву № 14/4-427 від 11.02.2019 в яких ПАТ «НАК «Нафтогаз України» заперечує проти зустрічних позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та просить суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі.

Заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву долучено судом до матеріалів справи.

18.02.2019 господарський суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.03.2019.

04.03.2019 суд, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголосив перерву до 15.03.2019.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

14.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №17-260-Н з протоколом розбіжностей до Договору від 14.04.2017 прийнятим сторонами в редакції продавця.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1.1. Договору продавець зобов'язується передати покупцеві у 2017 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього, договору.

Природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (п.1.2 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 р., № 2, ст. 88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Вартість фактично переданого газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев'яноста) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 p., № 2, ст. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев'яностого) дня який відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів , що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Згідно з п.11.1 Договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 квітня 2017 року, і діє в частині продажу природного газу до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення .

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу №17-260-Н від 14.04.2017 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передав, а ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» прийняв природний газ, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу: 30.04.2017 обсяг 23260,426тис.м.куб. на суму 137943630,35грн; 31.05.2017 обсяг 9932,119тис.м.куб. на суму 58901438,52грн; 30.06.2017 обсяг 6067,787тис.м.куб. на суму 35984404,02грн; 31.07.2017 обсяг 5937,697тис.м.куб. на суму 35212918,28грн; 31.08.2017 обсяг 6346,655тис.м.куб. на суму 37638202,81грн; 30.09.2017 обсяг 6704,912тис.м.куб. на суму 39762810,12грн.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» додано до матеріалів отримані від відповідача двосторонні акти звіряння розрахунків, підписані ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» з Управліннями соціального захисту населення міст та районів Чернігівської області.

За змістом доданого позивачем до заяви сальдо по підприємству ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» за період з 01.04.2017 по 28.02.2018 заборгованість у відповідача по договору №17-260-Н відсутня.

З огляду на несвоєчасну сплату відповідачем коштів за природний газ, поставлений у 2017 році, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги таке.

Обґрунтовуючи заявлені в зустрічній позовній заяві вимоги ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» зазначає, що абзац 8 пункту 6.1 Договору підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить Постанові Кабінету Міністрів України «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» № 20 від 11.05.2005р. та Наказу № 493/688 (Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року № 493/688). Сторони при укладенні договору завідомо розуміли неможливість виконання та проведення розрахунків за природний газ на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій в строки, встановлені Договором, та є непередбачуваними для Позивача і на які він не може впливати.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що Позивач вчинив ряд дій, що свідчать про схвалення правочину на визначених умовах, а пункт договору жодним чином не суперечить положенням Цивільного кодексу України і іншим нормам чинного законодавства України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006р. N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, надалі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що абзац 8 пункту 6.1 Договору підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить Постанові Кабінету Міністрів України «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» № 20 від 11.05.2005р. та Наказу № 493/688 (Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року № 493/688). Сторони при укладенні договору завідомо розуміли неможливість виконання та проведення розрахунків за природний газ на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій в строки, встановлені Договором, та є непередбачуваними для Позивача і на які він не може впливати.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні Договору купівлі-продажу природного газу №17-260-Н від 14.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ», сторонами було погоджено предмет договору, порядок та умови передачі, порядок обліку газу, ціну, порядок та умови проведення розрахунків, відповідальність сторін та інші умови відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, статей 655, 712 Цивільного кодексу України.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір купівлі-продажу природного газу №17-260-Н від 14.04.2017, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Абзацом 8 пункту 6.1 Договору передбачено, що Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Так, згідно з п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» № 20 від 11.05.2005р. (аналогічні норми кореспондуються з Наказом № 493/688) визначено, що для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства «Енергоринок», які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку.

Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб'єктами підприємницької діяльності.

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ПАТ «Укртрансгаз», державне підприємство «Енергоринок», виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п'яти робочих днів.

До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг).

Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

При цьому, п. 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерством фінансів України № 493/688 від 03.08.2015 визначено, що схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

У п. 2.5 Наказу № 493/688 зазначено, що не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники, розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Платіжні доручення на перерахування коштів до Державного бюджету України надаються учасниками розрахунків не пізніше 12 год. 00 хв. останнього операційного дня поточного місяця.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства.

Органи Казначейства перевіряють правильність оформлення платіжних доручень на відповідність підписаним спільним протокольним рішенням.

Як зазначалось вище відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. (частини 2-3)

Отже, якщо сторонами договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо предмету, ціни, строку виконання зобов'язання, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

За змістом статті 179 Господарського кодексу України господарські договори на основі примірних і типових договорів необхідно укладати, дотримуючись умов, передбачених даною статтею, шляхом складання єдиного документа, оформленого відповідно до вимог ст. 181 Господарського кодексу України, а також відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірних або типових договорів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами Договір про купівлю-продаж природного газу №17-260-Н від 14.04.2017, в тому числі і в частині оспорюваного пункту, був укладений на підставі примірного договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України про затвердження примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов'язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій №444 від 13.07.2016.

Примірний договір це договір, який рекомендується органом управління суб'єктам господарювання для використання його положень при укладанні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Пропонуючи укласти вказаний Договір ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» запропонувало ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в існуючій редакції порядок здійснення розрахунків, передбачений пунктом 6.1. договору, який був прийнятий ПАТ «НАК «Нафтогаз України» без зауважень.

Встановлення у договорі такого порядку проведення розрахунків не суперечить приписам ст. 627 Цивільного кодексу України, якою визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з аналізу ст. ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України вбачається, що умовами договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено порядок проведення розрахунків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, за яким строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк, тому такі умови договору не суперечать вимогам діючого законодавства України.

Сторони, укладаючи договір купівлі-продажу природного газу, в тому числі і в частині спірних умов, за взаємною згодою визначили його умови на власний розсуд, з урахуванням примірного договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, що не протирічить вимогам чинного законодавства.

Крім того, на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу №17-260-Н від 14.04.2017 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» передав, а ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» в свою чергу прийняв природний газ, що підтверджується вищевказаними Актами приймання - передачі природного газу.

Також сторонами було підтверджено та не оспорено те, що ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» у повному обсязі оплачено весь обсяг поставленого газу. Наведене свідчить про прийняття ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» умов договору та подальше його схвалення шляхом повного виконання умов договору щодо оплати.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що пункт 6.1 договору не суперечить актам цивільного законодавства, і скріплення договору підписами та печатками уповноважених осіб сторін, а також виконання умов цього договору шляхом прийняття природного газу, здійснення оплати за отриманий товар на умовах визначених даним договором, свідчить про погодження та прийняття усіх умов оспорюваного договору.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» не доведено суду належними засобами доказування, що оспорювані ним положення п.6.1 Договору купівлі-продажу природного газу №17-260-Н від 14.04.2017 суперечать закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання частково недійсним пункту договору є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» розраховувалось за отриманий газ несвоєчасно та не у повному обсязі у зв'язку з чим за порушення порядку розрахунків Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» нараховано до сплати 9 033 409,84 грн пені; 2 054 482,96 грн трьох відсотків річних та 5 289 557,37 грн інфляційних втрат за період квітень - вересень 2018 року.

Доказів своєчасного проведення розрахунків за отриманий газ, іншого розрахунку пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат ТОВ «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» суду не надав.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У п. 6.1 договору сторони узгодили умови оплати за природний газ, який аналогічний за змістом п. 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов'язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 № 444 (у редакції, чинній на час укладення спірного договору).

Заперечення відповідача щодо зміни порядку і строків проведення розрахунків за природний газ шляхом підписання спільних протокольних рішень судом не приймаються до уваги, оскільки згідно з п. 6.1 договору сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Відтак, суд дійшов висновку, що спільні протокольні рішення не змінюють строків та умов розрахунків за спірним договором. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.11.2018 у справі № 923/1099/17, відповідно до змісту якої договірні умови щодо незмінності строків та умов розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу розповсюджуються на прийняті після її укладення спільні протокольні рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що всі інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище зроблених висновків суду, а тому до уваги судом не приймаються.

Пунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу № 17-260-Н від 14.04.2017 сторони погодили у разі невиконання п.6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на несвоєчасну оплату відповідачем основного боргу за природний газ на підставі Договору купівлі-продажу природного газу № 17-260-Н від 14.04.2017, враховуючи несвоєчасність проведення розрахунків первісний позов підлягає задоволенню, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає стягненню 9 033 409,84грн пені, 2 054 482,96грн трьох відсотків річних та 5 289 557,37грн інфляційних втрат.

Судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, а за зустрічним позовом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 180, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВГАЗ ЗБУТ» (вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 9 033 409,84грн пені, 2 054 482,96 грн трьох відсотків річних, 5 289 557,37грн інфляційних втрат та 245 661,75грн судового збору.

Наказ видати після набранням судовим рішенням законної сили.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22 березня 2019 року.

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/