ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа№ 925/766/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Миколайовича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.11.2018

у справі № 925/766/18 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань»

до Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Миколайовича

про стягнення 167 803,79 грн заборгованості та санкцій,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Уманської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області (далі - Фонд, позивач-1) та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань» (далі - Заповідник, позивач-2) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Миколайовича (далі - відповідач, ФОП Волошин О.М.) про стягнення 167 803,79 грн заборгованості та санкцій.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань», прокурор вказав, що оскільки відповідач не повернув орендоване майно позивачеві та користується ним, останній зобов'язаний сплатити орендну плату та суму пені. Наявність інтересів держави прокурор обґрунтовує тим, що заборгованість за договором оренди державного майна по суті є заборгованістю перед державним бюджетом та перед бюджетом Заповідника, який також частково фінансується державою; недоотримані Заповідником надходження з орендної плати зумовлюють збільшення видатків з державного бюджету на його утримання в цілому, та зокрема на утримання орендованого державного приміщення управління, яким здійснює РВ Фонду державного майна України по Черкаській області, та вказані фактори негативно впливають на стан виконання функцій та мети Заповідника, для яких його було створено державою. Користування відповідачем орендованим приміщенням безоплатно призводить до скорочення фінансування соціальних програм, зумовлює необхідність залучення додаткових коштів державного бюджету на утримання Заповідника та порушує економічні інтереси держави, що є однією з підстав для звернення прокурора з позовом до суду.

Господарський суд Черкаської області рішенням від 01.11.2018 у справі №925/766/18 позов прокурора задовольнив повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача-1 - 56 761,60 грн боргу та 5 503,93 грн пені, на користь позивача-2 - 96 395,54 грн боргу та 9 142,72 грн пені. Також судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь Прокуратури Черкаської області судовий збір в розмірі 2 517,05 грн

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку доведеність прокурором позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за користування орендованим майном на користь позивачів з посиланням на ту обставину, що після розірвання договору оренди в судовому порядку відповідач продовжує користуватись орендованим майно, не сплачуючи при цьому орендних платежів.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ФОП Волошин О.М. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким залишити позов без розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, відповідач зазначив, що саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - РВ ФДМ України по Черкаській області належним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів не достатньо для прийняття судом позовної заяви прокурора та рішення в даній справі, оскільки за змістом ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва; на думку відповідача, позивачі мають підстави і можливість для самостійного захисту своїх інтересів та прав в судовому порядку. Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права, що полягають у необґрунтованому зверненні прокурора з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2018 апеляційну скаргу ФОП Волошина О.М. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.12.2018 поновив ФОП Волошину О.М. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 01.11.2018, відкрив апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначив на 25.02.2019, запропонував прокурору та позивачам надати відзиви на апеляційну скаргу.

08.01.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача-1 та прокурора надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

До судового засідання 25.02.2019 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.02.2019 відклав розгляд справи на 18.03.2019.

У судове засідання 18.03.2019 позивачі та відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечили.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивачів та відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за їх відсутності.

У судовому засіданні 18.03.2019 прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги ФОП Волошина О.М., просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

18.03.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, вважає скаргу обґрунтованою з огляду на те, що господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для розгляду спору за поданою прокурором позовною заявою.

Так, в порушення вимог процесуального закону, суд не з'ясував та не дослідив питання щодо наявності підстав для представництва Уманською місцевою прокуратурою позивачів у справі - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань», зважаючи на подане відповідачем 30.10.2018 клопотання про залишення позову без розгляду та повернення позовної заяви.

Як встановлено судом першої інстанції, Керівник Уманської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань» до ФОП Волошина О.М. про стягнення 167803,79 грн заборгованості та санкцій за користування орендованим майном.

Звертаючись із даним позовом, прокурор зазначив, що заборгованість по договору оренди державного майна по суті є заборгованістю перед державним бюджетом та перед бюджетом Заповідника; недоотримані Заповідником надходження з орендної плати зумовлюють збільшення видатків з державного бюджету на його утримання в цілому та зокрема на утримання орендованого державного приміщення управління, яким здійснює РВ Фонду державного майна України по Черкаській області та вказані фактори негативно впливають на стан виконання функцій та мети Заповідника, для яких його було створено державою. Користування відповідачем орендованим приміщенням безоплатно приводить до скорочення фінансування соціальних програм, додаткового залучення коштів із державного бюджету на утримання Заповідника та порушує економічні інтереси держави, що є однією з підстав для звернення прокурора з позовом до суду.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до ч.3 ст.23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов'язаний з'ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Водночас, судом першої інстанції у даній справі взагалі не досліджувалося питання наявності чи відсутності підстав для представництва прокуратурою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань» у справі та не встановлено обставин, які перешкоджають позивачам здійснити захист своїх прав та інтересів самостійно. Таких обставин не наводить і прокурор з позивачами.

Сам лише факт відсутності звернення суб'єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Така практика Верховного Суду зумовлена необхідністю забезпечення гарантованого принципу рівності сторін у судовому процесі. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що така судова практика не є намаганням обмежити повноваження прокуратури сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, а є лише наслідком системного тлумачення положень законодавства, якими встановлена необхідність підтвердження судом підстав для представництва прокуратурою інтересів держави, оскільки право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб'єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

У Положенні про Державний історико-архітектурний заповідник «Стара Умань» вказано, що Заповідник є юридичною особою, веде самостійний баланс, джерелами формування майна, зокрема, є власні надходження від орендної плати за користування спорудами та приміщеннями на території Заповідника, а також має право укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести обов'язки, бути позивачем та відповідачем в судах, третейських судах (п.п.3.1, 6.6, 7.1.5.)

Відповідно до Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 №678, основними завданнями регіонального відділення, зокрема, є захист майнових прав державних підприємств, установ та організацій, а також корпоративних прав держави на території України та за її межами; голова Регіонального відділення ФДМ України надає довіреності, зокрема, на ведення справ по захисту інтересів держави в суді; регіональні відділення є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах ДКС України тощо (пп.4.3 п.4, п.п.12, 16)

З огляду на викладене вище, приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд не дослідив питання наявності підстав для здійснення судового захисту інтересів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань» саме Уманською місцевою прокуратурою та не встановив обставини, які перешкоджають здійсненню захисту своїх прав та інтересів позивачами особисто з огляду на Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України та Положення про Державний історико-архітектурний заповідник «Стара Умань».

Якщо прокурор, що звертається до суду в інтересах держави у позовній заяві не обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, то суд повертає позовну заяву без розгляду. Якщо суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду згідно з зазначених причин, а позовна заява прокурора має бути повернута без розгляду на підставі ст.226 ГПК України.

Враховуючи викладене, постановлене у справі судове рішення не можна визнати законним і обґрунтованим, в зв'язку з чим воно підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, а позов Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань» підлягає залишенню без розгляду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи викладене вище, суд першої інстанції безпідставно розглянув позов Керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань».

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 01.11.2018 у справі № 925/766/18 прийнято з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, відповідно, апеляційна скарга ФОП Волошина О.М. підлягає задоволенню, а позов прокурора - залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 226, 253-254, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Миколайовича на рішення Господарського суду Черкаської області від 01.11.2018 у справі № 925/766/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 01.11.2018 у справі №925/766/18 скасувати.

3. Позов Керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області та Державного історико-архітектурного заповідника «Стара Умань» до Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Миколайовича про стягнення 167 803,79 грн - залишити без розгляду.

4. Матеріали справи №925/766/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.03.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська