ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1064/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Бабенецька А. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю

"Станіславська теплоенергетична компанія"

вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014

про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання в сумі 8 763 268,35 грн

за участю:

представник позивача: ОСОБА_1 - адвокат, (довіреність №14/18 від 16.01.2019; посвідчення

адвоката №609 від 10.02.2012)

представник відповідача: адвокат: ОСОБА_2, ордер на надання правої допомоги від

02.01.2019 р. № 065356

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання в сумі 8 763 268,35 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справ і призначено підготовче засідання на 03.01.2019 року. Ухвалою суду від 03.01.2019 року відкладено підготовче засідання на 24.01.2019 року. В судовому засіданні 24.01.2019 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та відкладено розгляд справи на 14.02.2019 року. В судовому засіданні 14.02.2019 року закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 14.03.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив.

Позиція позивача.

Позивач вказав на те, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №1618/15-ТЕ-15 від 31.12.2014 року, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 21 852 791,11 грн. За словами позивача оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений договором, чим порушив умови п.6.1 договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем складає 3 020 015, 25 грн.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 3 506 292, 86 грн.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 413 432, 64 грн, а саму на яку збільшився борг внаслідок інфляції - 1 817 527, 59 грн.

Загальна сума боргу відповідача перед позивачем, що підлягає стягненню згідно позову 8 763 268, 35 грн.

21.01.2019 року позивач подав суду відповідь на відзив (вх.№1099/19 від 21.01.2019), де вказав, що дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за спожитий газ в частині, що не врегульована спільними протокольними рішеннями, є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 ЦК України. Також позивач вказав, що п.6.2 договору встановлює - відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, тим самим - міг впливати на стан розрахунку. Разом з тим, позивач вказав, що до нарахованих штрафних санкцій не може бути застосовано процедуру списання, передбачену ст. 7 Закону №1730, оскільки станом на 30.11.2016 року заборгованість за спожитий природний газ не була сплачена.

Позиція відповідача.

14.01.2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№605/19 від 14.01.2019), відповідно до якого відповідач вказав таке: 1) відповідач отримав природний газ на загальну суму 21 852 791, 1 грн; 2) заборгованість відповідача згідно договору становить 3 026 015, 25 грн; 3) умови п.6.1. договору суперечить нормативно-правовим актам, яким регламентовано порядок здійснення взаєморозрахунків в сфері теплопостачання та поставки природного газу; 4) відповідач, в силу специфіки діяльності, немає інших джерел надходжень грошових коштів, а відтак саме ці обставини спричинили неможливість проведення розрахунків за спожитий природний газ, що підтверджує відсутність вини відповідача у невиконанні зобов'язань перед позивачем; 5) заборгованість в розмірі 3 026 015, 25 грн за спожитий газ включено до реєстру організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а тому така заборгованість повинна бути врегульована згідно механізму, який передбачений законом 1730, шляхом укладення договору реструктуризації заборгованості; 6) позивач створює для відповідача умови неможливості реалізації положень закону 1730 і штучно збільшує розмір заборгованості, шляхом нарахування пені, інфляційних втрат та процентів річних на суму основного боргу.

13.02.2019 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№2600/19 від 13.02.2019), де вказав, що ТОВ "СТЕК" позбавлене фактичної змоги здійснити повний розрахунок з НАК "Нафтогаз України" у зв'язку з відсутністю фінансування з державного бюджету з різниці в тарифах, а також що зобов'язання відповідача перед позивачем виконано на 86% , у зв'язку з чим просить суд зменшити розмір пені на 99%.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач по справі/продавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" (відповідач по справі/покупець за договором) було укладено договір №1618/15-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 року (а.с.25).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 19780 тис. куб. м. (п.2.1. договору).

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідних запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі (п.3.1. договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3. договору).

Відповідно до п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.1. договору - за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2. договору).

Додатковими угодами №1 та №2 до договору вносилися зміни щодо ціни газу (а.с.31 та а.с.32). Додатковою угодою №3 до договору внесено зміни щодо п.6.3. договору (а.с.33).

Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року покупцем прийнято природний газ на загальну суму 2 964 992, 37 грн (а.с.34).

Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 року - покупцем прийнято природний газ на загальну суму 2 494 945, 05 грн (а.с.35). Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 року - на загальну суму 2 166 901, 44 грн (а.с.36). Відповідно до акту приймання-передачі від 30.04.2015 року - на загальну суму 1 596 390, 09 грн (а.с.37). Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 року - на загальну суму 2 874 596, 87 грн (а.с.38). Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року - на загальну суму 4 609 332, 60 грн (а.с.39). Відповідно до акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 року - на загальну суму 5 145 632, 69 грн (а.с.40).

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку таких висновків.

Що стосується вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 3 026 015, 25 грн, слід вказати таке.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України.

Приписами ч.1 ст.202, ч.1 ст.626 ЦК України, встановлено, що договором/правочином є домовленість двох або більше сторін/дія особи, спрямована на встановлення/набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було підписано договір №1618/15-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 року.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, за наявності в матеріалах справи Актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року, від 28.01.2015 року, від 31.03.2015 року, від 30.04.2015 року, від 31.10.2015 року, від 30.11.2015 року та від 31.12.2015 року - як доказів належного виконання позивачем (продавцем) договору купівлі-продажу природного газу №1618/15-ТЕ-15 від 31.12.2014 року, за відсутності доказів оплати такого товару покупцем (відповідачем по справі) - в наявності підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу в розмірі 3 026 015, 25 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3 506 292, 86 грн пені, суд вважає за правильне вказати таке.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до п.7.2. договору - у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 3 506 292, 86 грн, а відтак така вимога підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача 413 432, 64 грн трьох процентів річних та інфляційних втрат в сумі 1 817 527, 59 грн, суд вважає за правильне вказати таке.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В спірному випадку, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно та обґрунтовано нараховано інфляційні втрати в розмірі 1 817 527, 59 грн та 3% річних в розмірі 413 432, 64 грн.

Суд дослідивши подані докази, а саме: договір №1618/15-ТЕ-15 купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 року з додатковими угодами, Акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року, від 28.01.2015 року, від 31.03.2015 року, від 30.04.2015 року, від 31.10.2015 року, від 30.11.2015 року та від 31.12.2015 року, розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат - визнав їх належними та допустимими доказами в розумінні статей Господарського процесуального кодексу України (надалі за текстом - ГПК України). На підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Що стосується заперечень відповідача щодо неможливості виконання грошового зобов'язання перед позивачем через відсутність коштів, то такі заперечення спростовуються ч.1 ст. 625, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Щодо посилання відповідача на укладений між сторонами договір про організацію взаєморозрахунку необхідно вказати, що відповідно до розрахунку заборгованості нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за поставлений природний газ за період постачання протягом січня-грудня 2015 року відбувалося у період прострочення оплат та на суми заборгованості, які не відшкодовувалися спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків. Відповідно до поданих суду розрахунків, сума, яка була зарахована на підставі вказаного договору зарахована позивачем як передплата за зобов'язаннями грудня 2015 року і не була взята до уваги при розрахунку штрафних санкцій. Крім того, слід вказати, що дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за спожитий газ в частині, що не врегульована спільними протокольними рішеннями є порушенням вимог договору, а відтак є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень ст.625 ЦК України.

Посилання відповідача на рахунки зі спеціальним режимом використання не можуть прийматися судом до уваги, оскільки це не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вимогам чинного законодавства.

Посилання відповідача на Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 року спростовуються ч.3 ст. 7 вказаного закону - на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, а відтак не може бути застосована в спірному випадку.

Посилання відповідача на відмову позивача укладати договір на реструктуризацію заборгованості в порядку закону №1730 не можуть прийматися судом до уваги, оскільки відсутність такого договору не звільняє відповідача від обов'язку оплати заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №1618/15-ТЕ-15 від 31.12.2014 року. Крім того, обставини щодо відмови позивача укладати договір на реструктуризацію заборгованості в порядку закону №1730 не є предметом даного спору.

В запереченнях на відповідь на відзив (вх.№2600/19) відповідач просить суд зменшити пеню на 99 % на підставі ст.233 ГК України. З цього приводу суд вважає за правильне вказати таке.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В спірному випадку, заявлені до стягнення штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні зі збитками. Такі штрафні санкції були прогнозованими, оскільки, підписавши договір купівлі-продажу природного газу відповідач погодився з розміром штрафних санкцій згідно договору.

На день прийняття рішення по справі зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №1618/15-ТЕ-15 від 31.12.2014 року відповідачем не виконано, а обставини щодо майнового стану не є такими, що дають суду підстави зменшити пеню на 99 %.

Крім того, слід вказати, що зменшення пені є правом, а не обов'язком суду.

Враховуючи викладене - в суду відсутні правові підстави для зменшення пені на 99 %.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 626, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. 230, 232 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 86, 123, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" /01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, / до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" /76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, / про стягнення боргу у загальній сумі 8 763 268, 35 грн, у тому числі: основний борг у сумі 3 026 015, 25 грн, пеня у сумі 3 506 292, 86 грн, три проценти річних у сумі 413 432, 64 грн, інфляційні втрати у сумі 1 817 527, 59 грн - задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" /76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, / на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" /01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, / борг у загальній сумі 8 763 268, 35 грн (вісім мільйонів сімсот шістдесят три тисячі двісті шістдесят вісім гривень 35 к.), у тому числі: основний борг у сумі 3 026 015, 25 грн (три мільйони двадцять шість тисяч п'ятнадцять гривень 25 к.), пеня у сумі 3 506 292, 86 грн (три мільйони п'ятсот шість тисяч двісті дев'яносто дві гривні 86 к.), три проценти річних у сумі 413 432, 64 грн (чотириста тринадцять тисяч чотириста тридцять дві гривні 64 к.), інфляційні втрати у сумі 1 817 527, 59 грн (один мільйон вісімсот сімнадцять тисяч п'ятсот двадцять сім гривень 59 к.) та судовий збір в розмірі 131 449, 03 грн (сто тридцять одна тисяча чотириста сорок дев'ять гривень 03 к.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів до Західного апеляційного господарського суду (м. Львів).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.03.2019

Суддя Фрич М. М.