ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.2019 Справа № 905/57/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Акціонерного товариства «Укрзалізниця»

в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»

до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради

про стягнення заборгованості у розмірі 35349, 31 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд до господарського суду Донецької області передано позовні вимоги Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про стягнення заборгованості у розмірі 35 349, 31 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав грошових зобовязань за договором про проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг звязку №11 від 29.01.2015, внаслідок чого за період з січня 2016 року по грудень 2016 року включно у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 35349,31грн. Також, позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань, які виникли на підставі закону, а саме відповідно до положень Бюджетного кодексу України, Постанов Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 та від 29.01.2003 № 117, відповідач зобов'язаний здійснити з позивачем розрахунок за надані послуги зв'язку пільговим категоріям споживачів, за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Заперечення учасників процесу.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує та вказує на те, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, які б породжували зобов'язання відповідача здійснювати відповідні відшкодування, договір №11 на який позивач посилається припинив свою дію у грудні 2015 року. Відповідних бюджетних асигнувань на відшкодування витрат позивача по наданню пільговій категорії населення послуг зв'язку, відповідач не отримував. Бюджетні призначення встановлюються Законом про Державний бюджет України в порядку визначеному Бюджетним кодексом України. Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», а також рішенням Лиманської міської ради «Про обласний бюджет на 2016 рік» не передбачалось фінансування по відшкодуванню вартості послуг зв'язку, що споживались особами, які мають право на соціальні пільги.

Позивачем подано заперечення на відзив, в яких останнім зазначено, що до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення на території Краснолиманської міської ради, і саме відповідач зобовязаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

29.01.2015 між Державним підприємством «Донецька залізниця» (далі позивач, підприємство) і Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради (далі відповідач, управління) підписаний договір №11 щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг звязку (далі - договір).

Предметом договору визначено, що Управління зобовязується відшкодувати Підприємству витрати за надані пільгові послуги громадянам з абонентної плати та встановлення телефонів, які мають таке право згідно чинного законодавства, на підставі отриманих розрахунків від Підприємства за рахунок субвенцій з державного бюджету КФК 090214 КЕКВ2730.(п. 1.1. Договору)

Ціну договору визначено у пункті 1.2. Договору, а саме сума договору складає 40000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2, п. 2.8. договору управління приймає від Підприємства щомісячні звіти затвердженого зразку щодо послуг, наданих одержувачам, які мають право на відповідні пільги (обсяг нарахованих пільг та зміни різновидів послуги по кожному пільговику) Підприємство щомісяця до 25 числа подає Управлінню в електронному вигляді та на паперових носіях звіт затвердженого зразку (форма 2 пільга) щодо послуг, наданих пільговикам у минулому місяці (обсяг нарахованих пільг та змін різновидів послуг по кожному пільговику) та акти звірки на надання пільг.

Згідно з п. 3.1., п. 3.2, п. 3.3 договору управління проводить розрахунки з Підприємством щодо пільговиків, по яким не виявлено розбіжностей в інформаціях. Управління щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою. Управління відшкодовує Підприємству кошти за надані пільгові послуги після надходження фінансування з державного бюджету згідно акту звірки на надання пільг.

Пунктами 6.2 та 6.5 договору погоджено, що останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. Сторони домовились, що договір припиняє дію у випадку підписання нового Договору сторонами.

Листом від 03.06.2016 №245 Краснолиманська дистанція сигналізації і звязку регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Донецька залізниця» звернулася до Начальника управління соціального захисту населення Мальченка Г,В. щодо укладення договору про надання пільг послуг звязку на 2016 рік (т.с. 1, а.с. 16).

Управління соціального захисту населення Краснолиманської міської ради листом від 07.06.2016 №01-1420-4/1 надало відповідь на імя начальника Краснолиманська дистанція сигналізації і звязку ОСОБА_1., в якому повідомило, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатки на зазначені цілі не передбачені, в звязку із чим не можливе підписання договору на 2016 рік. (т.с. 1, а.с. 17)

Листом від 03.02.2017 №744/154 позивач звернувся до відповідача з пропозицією про проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг звязку на 2017 рік.

Відповідачем надано відповідь листом від 08.02.2017 № 05/22-72 в якому зазначено, що договори між Краснолиманською дистанцією сигналізації і звязку регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Донецька залізниця» та Управлінням щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг звязку на 2017 рік будуть укладені після затвердження «Порядку відшкодування витрат на надання пільг з послуг звязку та інших передбачених законодавством пільг окремим категоріям громадян з міського бюджету м. Лиман у 2017 році » у лютому 2017. (т.с. 1, а.с. 19)

Позивач, листом від 26.09.2017 №744/1434/1 повідомив відповідача про наявність у останнього станом на 01.09.2017 заборгованості з наданих телекомунікаційних послуг звязку в розмірі 38409,76 грн. та просив надати відповідь стосовно дати погашення заборгованості. (т.с. 1, а.с. 20)

Листом від 28.09.2017 №01-2800-1/1 відповідачем надано відповідь про наступне. Відповідач протягом усього року намагався вирішити питання внесенням змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» та передбачити відповідні видатки для фінансового забезпечення послуг звязку, інших пільг та пільгового проїзду окремим категоріям громадян за рахунок субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам. Відповідно до прийнятого 20.12.2016 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» (набрав законної сили з 01.01.2017), згідно якого фінансування пільг з послуг звязку інших пільг та пільгового проїзду окремим категоріям громадян здійснюється за видатками місцевих бюджетів. Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради протягом 2016 року не отримало затвердженого обсягу асигнувань, що й унеможливлює подальше укладання з Краснолиманською дистанцією сигналізації і звязку регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Донецька залізниця» відповідного договору про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади на 2016 рік. Оскільки у 2016 році в Управління були відсутні будь-які договірні відносини з позивачем, Управління позбавлене законної можливості сплати будь якої ймовірної заборгованості внаслідок надання телекомунікаційних послуг у 2016 році пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади, будь яких актів виконаних робіт керівництво управління не отримувало, не підписувало та не погоджувало. А отже, законних підстав для планування бюджету на 2018 рік коштів на погашення витрат за наданими телекомунікаційними послугами у 2016 році пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади не вбачається. (т.с. 1, а.с. 21, зворотній бік)

Позивачем 26.02.2018 звернувся до відповідача з претензію про оплату послуг №744/273 щодо погашення заборгованості внаслідок надання телекомунікаційних послуг у 2016 році пільговим категоріям населення Лиманської територіальної громади.

Відповідач надав відповідь листом від 26.03.2018 №01/02-0281, яка за змістом тотожна змісту листа від 28.09.2017 №01-2800-1/1. (т.с. 1, а.с. 23, зворотній бік)

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 29.01.2015 підписаний договір №11 щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв'язку. Інших договорів щодо проведення розрахунків з організаціями і підприємствами при наданні пільг з послуг зв'язку, між позивачем та відповідачем не підписувалось. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість за 2016 рік. Однак відповідач вважає вимоги позивача незаконними.

Як вбачається з матеріалів справи, Національною комісією, що здійснює Державне регулювання у сфері звязку та інформатизації видано Ліцензію серії ДЛ №000132 від 01.12.2015 строком дії до 17.07.2018, яка надає право Публічному акціонерному товариству «Укрзалізниця» надавати послуги фіксованого місцевого телефонного звязку з ємністю мережі понад 10000 номерів з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозвязку на території м. Донецьк та Донецької області. (т.с. 1, а.с. 14). Копія даної ліцензії 03.02.2016 видана Регіональній філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця». (т.с. 1, а.с. 15)

На підтвердження надання позивачем послуг зв'язку особам, які мають право на соціальні пільги та проживають на території Краснолиманської міської ради у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 до матеріалів справи надані позивачем розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг.

Вказані розрахунки складені за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за період з січня по грудень 2016 року та містять у собі наступну інформацію: код категорії пільговика; прізвище імя по-батькові пільговика; адреса; ідентифікаційний код; розмір пільги; нараховані суми за видами послуг, зокрема, й з послуг звязку. Розрахунки підписані уповноваженими особами позивача. (т.с. 1. а.с. 24-250, т.с. 2, а.с. 1-21).

Позивачем також до матеріалів справи надані договори про надання послуг звязку, що підписані між Державним підприємством «Укрзалізниця» та фізичними особами - споживачами послуг зв'язку, а саме: договір №2156 від 09.03.2016; договір №2157 від 09.03.2016; договір №2152 від 26.02.2016; договір №2147 від 25.02.2016; договір №2150 від 25.02.2016; договір №2148 від 25.02.2016; договір №2158 від 09.03.2016; договір №2161 від 09.03.2016; договір №2159 від 09.03.2016; договір №2154 від 08.03.2016; договір №2153 від 08.03.2016; договір №2155 від 08.03.2016; договір №2160 від 09.03.2016; договір №26 від 24.05.2004; договір №1688 від 28.08.2008; договір №1774 від 18.02.2009; договір №1860 від 21.09.2010; договір №1954 від 01.02.2011; договір №128 від 11.06.2004; договір №62 від 28.05.2004; договір №929 від 13.11.2004; договір №397 від 12.08.2004; договір №638 від 16.09.2004; договір №235 від 08.07.2004; договір №803 від 18.04.2004; договір №104 від 07.06.2004; договір №620 від 15.09.2004; договір №530 від 10.09.2004; договір №344 від 03.08.2004; договір №80 від 02.06.2004; договір №906 від 08.10.2004; договір №77 від 02.06.2004; договір №207 від 02.07.2004; договір №125 від 10.06.2004; договір №140 від 15.06.2004; договір №594 від 15.09.2004; договір №594 від 15.09.2004; договір №663 від 16.09.2004; договір №1793 від 09.04.2009; договір №1956 від 17.01.2012; договір №2053 від 01.02.2013; договір №1529 від 14.05.2007; договір №944 від 15.10.2004; договір №935 від 14.10.2004; договір №84 від 02.07.2004; договір №2065 від 06.03.2013; договір №1828 від 10.02.2010; договір №1330 від 24.07.2006; договір №1172 від 05.01.2006; договір №1850 від 04.06.2010; договір №2012 від 09.10.2012; договір №1056 від 11.01.2005; договір №1826 від 26.01.2010; договір №1832 від 19.02.2010; договір №835 від 22.09.2004; договір №1338 від 01.08.2006; договір №533 від 13.09.2004; договір №710 від 17.09.2004; договір №439 від 25.08.2004; договір №1664 від 22.04.2008; договір №285 від 22.04.2008; договір №285 від 16.07.2004; договір №1396 від 11.09.2006; договір №1480 від 15.01.2007; договір №1480 від 15.01.2008; договір №617 від 15.09.2004; договір №968 від 25.10.2004; договір №1083 від 19.04.2005; договір №1083 від 01.02.2005; договір №835 від 27.09.2004; договір №339 від 02.09.2004; договір №339 від 02.08.2004; договір №1263 від 17.05.2006; договір №561 від 14.09.2004; договір №1830 від 12.02.2010; договір №307 від 02.08.2004; договір №147 від 17.06.2004; договір №1342 від 02.08.2006; договір №2077 від 14.10.2013; договір №2079 від 17.10.2013; договір №2067 від 26.03.2013; договір №125 від 10.06.2004; договір №964 від 21.10.2004; договір №964 від 21.10.2004. Між Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» та фізичними особами підписані додаткові угоди до договорів про зміну назви підприємства, що надає послуги. ( т. с. 2, а.с. 22- 214)

У пункті 8.1.вказаних договорів зазначено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання та за відсутності письмової заяви від однієї із сторін на розірвання Договору, Договір вважається пролонгованим.

Судом встановлено, що станом на теперішній час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» має назву Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Дослідивши зміст вказаних договорів, судом встановлено, що договори підписані з фізичними особами, які зазначені в розрахунках витрат на відшкодування збитків, пов'язаних з наданням пільг.

Відповідачем, обставини пов'язані з наданням споживачем послуг зв'язку протягом 2016 року фізичним особам, які мають право на соціальну пільгу та споживання останніми цих послуг, не спростовані; обставини, пов'язані з особами споживачів та наявності у них відповідних пільг, не спростовані; розмір відшкодування збитків, пов'язаних з наданням пільг також не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами надання послуг зв'язку особам, які мають право на соціальну пільгу протягом 2016 року. Розмір відшкодування за надані послуги зв'язку такій категорії населення становить 35349,31 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Як встановлено судом вище, між позивачем та відповідачем 29.01.2015 підписаний договір №11, термін дії якого сторонами погоджений до 31.12.2015. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги надані протягом 2016 року. Позивач вважає, що термін дії договору продовжений на підставі п. 6.5 договору, яким передбачено, що договір припиняє свою дію у випадку підписання нового договору сторонами. Новий договір між сторонами підписаний не був. Відповідач заперечує проти того, що спірні відносини регулюються договором №11, оскільки термін його дії закінчився у 2015 році.

Суд приймає аргументи відповідача щодо закінчення терміну дії договору та відхиляє з цього приводу аргументи позивача виходячи з наступного.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Статтею 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Дослідивши правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем та зміст договору №11, суд дійшов висновку, що вони регулюються положеннями про договір про надання послуг, зокрема главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 905 Цивільного кодексу України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи обставини правовідносин, які існували між сторонами у 2016 році та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що строк дії договору № 11 закінчився 31.12.2015. Строк дії договору №11 продовжений сторонами не був, автоматичного продовження строку сторонами не передбачено. Положеннями п. 6.5 договору передбачені умови припинення договору №11 у разі підписання іншого договору до закінчення строку дії договору №11, а не після закінчення строку дії договору. За таких обставин, у відповідача відсутні грошові зобов'язання перед позивачем за надані послуги у 2016 році саме на підставі договору №11.

Разом з тим, як вже зазначалось судом, зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з п.п.1, 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295 (далі Правила № 295), телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Законом України «Про телекомунікації» та Правилами № 295 не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі та можливості позивачу як оператору телекомунікаційних послуг відмовитись від надання відповідних послуг пільговим категоріям споживачів.

Позивач як оператор телекомунікаційних послуг (ліцензія від 01.12.2015, серія ДЛ №000132) має обов'язок надавати телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія: Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 № 1584-ІІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.2008 № 203/98-ВР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XІІ та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ.

Указані приписи законодавства закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, також послався й на те, що на виконання вимог вищезазначених законодавчих актів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 ним було надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на загальну суму 35349,31 грн.

У 2016 році відповідач не здійснював фінансування витрат позивача на надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Щодо спірних обставин між сторонами відбувалось листування. Відповідач заперечує проти наявності у нього зобов'язань здійснювати фінансування витрат позивача на надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. Заперечення викладені судом вище. Такі аргументи судом відхиляються виходячи з наступного.

За змістом підпункту «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256).

Згідно з п. 3 Порядку № 256 (в редакції, яка діяла станом на дату спірних правовідносин) головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Порядком № 256, зокрема, встановлено, що:

- головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрації, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг з послуг зв'язку населенню (абз. 4 п. 5);

- фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі до 25 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг з послуг зв'язку (абз 4 п. 6);

- управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами. (абз. 6 п. 6);

- Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби (п. 7);

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку (п. 8).

З огляду на викладені положення Порядку № 256, суд дійшов висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України, та про те, що спірні правовідносини носять змішаний характер і підпадають під правове регулювання не лише Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, але також регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для оператора телекомунікаційних послуг, надавати послугу на пільговій умові певним категоріям осіб.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», якою затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до пунктів 3, 7, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (в редакції, яка діяла станом на дату спірних правовідносин) (далі Положення № 117):

- управління праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад серед іншого: організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги;

- у разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово. У разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання. Уповноважені органи за попереднім місцем проживання пільговика закривають його персональну облікову картку та видають пільговику довідку про зняття з обліку, а за новим місцем проживання відкривають нову облікову картку з дати реєстрації пільговика;

- підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга»;

- Уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою « 5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою « 7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою « 3-пільга»;

3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою « 3-пільга».

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 № 535, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007 за № 1172/14439, «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг « 2-пільга», та Інструкції про порядок її заповнення» затверджено форму для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг « 2-пільга», за якою підприємства та організації, що надають послуги, формують та надають до управлінь праці та соціального захисту населення розрахунки на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, у вигляді файлів DBF або ТХТ-формату.

Як слідує з матеріалів справи, позивач надавав послуги окремим категоріям громадян відповідно до вимог закону, а відповідач не здійснював розрахунки та не отримував щомісячні розрахунки за формою « 2-пільга».

Відповідач доказів того, що заявлені позивачем суми не відповідають дійсним, суду не надав, хоча відповідну інформацію щодо кожного пільговика повинен фіксувати в реєстрі осіб, які мають право на пільги, і не був позбавлений можливості їх перевірити.

За таких обставин, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача приймаються судом як така, що доведена.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідачем не отримано субвенція з державного бюджету, і що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» відсутня субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати послуг зв'язку окремим категоріям громадян, і що з 01.01.2017 року фінансування пільг з послуг звязку здійснюється за видатками з місцевих бюджетів, і що до відповідача не доведено обсягу асигнувань рішенням обласної ради «Про обласний бюджет, суд відхиляє таки аргументи відповідача та вказує на те, що, що затримка бюджетного фінансування не може бути підставою для неоплати наданих послуг.

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, відповідно до законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за змістом ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України.

При цьому, слід врахувати правову позицію ОСОБА_2 Верховного Суду, викладену в постанові від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16 (провадження № 12-70гс18) за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації (п. 51-61), де ОСОБА_2 Верховного Суду відхилила твердження скаржника про відсутність його обов'язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов'язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання, викладено в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18, на які послалась ОСОБА_2 Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16, обґрунтувавши свій правовий висновок і позицією Конституційного Суду України, який неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД», «Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Оскільки телекомунікаційні послуги на пільгових умовах акціонерним товариством «Укрзалізниця» надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та правомірні та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у зв'язку із задоволенням позову.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради

(вул. Лесі Українки,20-а, м. Лиман, Донецька область, 84404, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (вул. Тверська,5, м.Київ, 03680; ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» (вул. Привокзальна (Кірова),б.22, Лиман, Донецька область, 84404, ) заборгованість у сумі 35349 (тридцять пять тисяч триста сорок девять) грн 31 коп та суму судового збору у розмірі 1762, 00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 14 березня 2019 року.

Суддя Д.М. Огороднік