ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/3657/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,

секретар судового засідання - Овчарик В. М.,

за участю представників:

позивача - Мицька Р. М. (адвокат),

відповідача - Мельника О. В. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 (суддя Шкурдова Л. М.) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 (головуючий - Мартюк А. І., судді: Зубець Л. П., Калатай Н. Ф.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

про стягнення 1755638,09 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", Компанія, Постачальник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (далі - ПАТ "Київгаз", Товариство, Споживач) про стягнення 1755638,09 грн. заборгованості, з яких: 733246,41 грн. пені за період з 21.12.2016 по 21.06.2017, 829856,36 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2017 по 01.01.2018, 3% річних у сумі 192535,32 грн. за період з 21.12.2016 по 27.02.2018, з посиланням на статті 526, 530, 549, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

2. Позовна заява обґрунтовується обставинами несвоєчасного виконання Товариством зобов'язання з оплати природного газу вартістю 12451013,94 грн., поставленого Компанією у листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №16-087-ВТВ 23.11.2016 (далі - договір №16-087-ВТВ), укладеним між сторонами, та погашення залишку заборгованості в розмірі 5397869,76 грн. лише 28.02.2018 згідно з платіжним дорученням №1 від 28.02.2018.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, в позові відмовлено.

4. Рішення та постанова мотивовані положеннями пункту 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 в редакції, чинній до 01.01.2018 (далі - Порядок №20), пункту 81 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 в редакції, чинній з 01.01.2018 (далі - Порядок №256), та статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з посиланням на які суди дійшли висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що відповідачем на виконання спільних протокольних рішень №3348 від 19.12.2016, №654 від 30.01.2017, №657 від 30.01.2017, №2003 від 21.03.2017, №2010 від 22.03.2017, №2186 від 14.04.2017 та №2517 від 25.04.2017, якими сторони узгодили порядок проведення розрахунків та змінили строки виконання Товариством грошових зобов'язань перед Постачальником, погашено за рахунок коштів, наданих державою, заборгованість в розмірі 7053144,18 грн. за поставлений природний газ, а решта заборгованості (в сумі 5397896,76 грн.) за була сплачена 28.02.2018 із застосуванням нового механізму фінансування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, запровадженого державою з 01.01.2018, яким змінено порядок оплати, внаслідок чого відповідачем не було порушено свої зобов'язання перед позивачем, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді пені за прострочення виконання зобов'язання, а також нарахування інфляційних втрат і 3% річних.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу

6. В обґрунтування своєї правової позиції Товариство посилається на порушення судами попередніх інстанцій статей 509, 526, 625 ЦК України, статей 7, 12 ГК України, пунктів 2-4, 8, 81 Порядку №256 та статті 269 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) судами помилково не враховано того, що визначений Порядком №256 правовий механізм передбачає можливість здійснення у 2018 році розрахунку ПАТ "Київгаз" з Компанією за заборгованість, існуючу станом на 01.01.2018 за пільгами та житловими субсидіями населенню за попередній період, проте жодного посилання на можливість включення до обсягу асигнувань, виділених державою, боргів за договорами між суб'єктами господарювання, які виникли в період до 01.01.2018, і які не є боргами за пільги та житлові субсидії населенню, порядок №256 не містить; 2) сума простроченої заборгованості за договором №16-087-ВТВ, на яку позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних, не є боргом за пільгами та житловими субсидіями населенню, оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не погоджувалося з цим у передбачений законом спосіб, а саме шляхом укладення у 2017 році обов'язкового у таких випадках спільного протокольного рішення на борг у сумі 5397869,76 грн.; 3) використання відповідачем асигнувань, отриманих у 2018 році згідно з Порядком №256, з метою погашення боргу перед Постачальником, свідчить про власне волевиявлення Споживача щодо використання бюджетних коштів, однак не позбавляє Товариство обов'язку відшкодування втрат кредитора, пов'язаних з простроченням грошового зобов'язання; 4) положення Порядку №256 не регулюють правовідносин між сторонами, які виникли до набрання нею чинності, оскільки цей Порядок не містить вказівки про розповсюдження його дії на правовідносини, що існували до 01.01.2018 та які відмінні від боргових зобов'язань по пільгам і субсидіям; 5) встановлений постановою КМУ №256 порядок не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами, а встановлює виключно порядок зарахування отриманих відповідачем бюджетних коштів на рахунки кредитора, тому порушення державою обов'язку перед надавачами послуг щодо розрахунків не звільняє останніх від відповідальності перед постачальниками енергоносіїв.

7. 05.03.2019 до Верховного Суду від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшло клопотання №39-83-19 про передачу справи №910/3657/18 на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яке обґрунтовується необхідністю відступу від наведеного у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №927/276/18 (головуючий - Студенець В. І., судді: Баранець О. М., Стратієнко Л. В.) правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, згідно з яким "відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції суди попередніх інстанцій виходили із встановлених фактичних обставин, що оплата за послуги з балансування у спірному періоді проведена відповідачем виключно за рахунок коштів, що виділялись у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню щодо послуг з транспортування природного газу згідно з Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005 №20 (діючого до 01.01.2018) та згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 №256 (зі змінами, введеними в дію з 01.01.2018)".

12.03.2019 до Верховного Суду від ПАТ "Київгаз" надійшло клопотання №661/09 про передачу справи №910/3657/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке обґрунтовується формуванням з 01.01.2018 у судах першої та апеляційної інстанцій судової практики, обумовленої правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 (головуючий - Студенець В. І., судді: Баранець О. М., Стратієнко Л. В.) у справі №927/276/18 зі спору, що виник з подібних правовідносин, та посиланням на те, що справа №910/3657/18 містить виключну правову проблему в питанні часткової компенсації державою за рахунок державного бюджету грошових зобов'язань між сторонами договору №16-087-ВТВ і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

8. Проте колегія суддів не вбачає підстав для задоволення зазначених клопотань сторін з огляду на таке.

За змістом частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, однак, слід зауважити, що подібність правовідносин означає, зокрема, однаковість предмета та підстав позову, схожість суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання. При цьому зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Зважаючи на те, що у справі №927/276/18 предметом позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Оператор газотранспортної системи) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" (далі - ПАТ "Чернігівгаз") є стягнення з ПАТ "Чернігівгаз" заборгованості за надані послуги з балансування обсягів природного газу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення відповідачем грошових зобов'язань з оплати вартості цих послуг, а підставою позову - неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 №, тоді як у розглядуваній справі (№910/3657/18) предметом позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) до ПАТ "Київгаз" (Споживач) є стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на залишок заборгованості за природний газ, придбаний відповідачем за договором постачання №16-087-ВТВ 23.11.2016, наведене виключає як подібність правовідносин у справі №927/276/18 та цій справі, так і підстави застосування до спірних договірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.12.2018.

Разом з тим, відповідачем належним чином не доведено того, що справа №910/3657/18 дійсно містить виключну правову проблему і її передача на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у спорах, що виникли з подібних правовідносин.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

9. ПАТ "Київгаз" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10. 23.11.2016 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Київгаз" укладено договір постачання природного газу №16-087-ВТВ, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 2.1 якого Постачальник зобов'язався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Споживача. Постачальник передає Споживачу з 1 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року (включно) газ обсягом до 1500 тис. куб. м. (один мільйон п'ятсот тисяч кубічних метрів).

11. На виконання умов договору №16-087-ВТВ позивачем було передано відповідачу природний газ в кількості 1521608куб.м. вартістю 12451013,94 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016.

12. Згідно з пунктом 6.1 договору №16-087-ВТВ оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу, тобто до 20.12.2016.

13. Пунктом 8.2 договору №16-087-ВТВ визначено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

14. Відповідачем не здійснено оплату поставленого природного газу у повному обсязі у строк, встановлений договором №16-087-ВТВ, так як залишок боргу станом на 21.12.2016 становив 5397869,76 грн., а кінцева оплата проведена 28.02.2018 згідно з платіжним дорученням №1 від 28.02.2018.

15. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради, Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради, ПАТ "Київгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків: 1) спільне протокольне рішення №3348 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуг з постачання, транспортування, розподілу природного газу на суму 136225,23 грн.; 2) спільне протокольне рішення №657 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуг з постачання, транспортування, розподілу природного газу на суму 851554,08 грн.; 3) спільне протокольне рішення №654 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуг з постачання, транспортування, розподілу природного газу на суму 1123313,37 грн.; 4) спільне протокольне рішення №2003 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуг з постачання, транспортування, розподілу природного газу на суму 2653384,49 грн.; 5) спільне протокольне рішення №2010 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуг з постачання, транспортування, розподілу природного газу на суму 346187,52 грн.; 6) спільне протокольне рішення №2517 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуг з постачання, транспортування, розподілу природного газу на суму 1911856,49 грн.; 7) спільне протокольне рішення №2186 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуг з постачання, транспортування, розподілу природного газу на суму 30623 грн.

Позиція Верховного Суду

16. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

17. Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

18. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

19. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).

20. Згідно з абзацами 1-3 пункту 7 Порядку №20 (в редакції, чинній до 01.01.2018) для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб'єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), в спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

21. Як встановлено судами, спільними протокольними рішеннями №3348 від 19.12.2016, №654 від 30.01.2017, №657 від 30.01.2017, №2003 від 21.03.2017, №2010 від 22.03.2017, №2186 від 14.04.2017 та №2517 від 25.04.2017, які підписано між Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради, Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради, ПАТ "Київгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", оформлено оплату Товариством поставленого за договором №16-087-ВТВ природного газу в загальній сумі 7053144,18 грн.

22. Отже, з матеріалів справи вбачається, що заявлені Постачальником до стягнення спірні суми пені, інфляційних втрат і 3% річних нараховані на залишок заборгованості в розмірі 5397896,76 грн., яка була сплачена Товариством 28.02.2018, внаслідок чого не охоплювалася спільними протокольними рішеннями №3348 від 19.12.2016, №654 від 30.01.2017, №657 від 30.01.2017, №2003 від 21.03.2017, №2010 від 22.03.2017, №2186 від 14.04.2017 та №2517 від 25.04.2017, оформленими відповідно до пункту 7 Порядку №20, чинного до 01.01.2018.

23. Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 81 Порядку №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) кошти, отримані як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, отримані постачальниками від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з пунктом 8 цього Порядку за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутового сміття та рідких нечистот та іншими суб'єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, використовуються протягом бюджетного року за цільовим призначенням. Суб'єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим та сьомим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), на оплату послуг з транспортування природного газу оператору газотранспортної системи та (або) сплату грошових зобов'язань з податків, зборів і платежів до державного бюджету, в тому числі податку на додану вартість в межах нарахувань на обсяг планової тарифної виручки, встановленої НКРЕКП на плановий період.

24. Згідно з абзацами 21 23, 25, 27 пункту 81 Порядку №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) для проведення розрахунків відповідно до цього пункту всі учасники відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання в органах Казначейства, крім енергопостачальників, оптового постачальника електричної енергії, які проводять розрахунки за спожиту електричну енергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Енергопостачальники та державне підприємство "Енергоринок" проводять розрахунки за спожиту електричну енергію через відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання відповідно до Закону України "Про електроенергетику". Уповноважений банк перераховує кошти в обсягах, що повинні бути перераховані енергопостачальником до державного бюджету, із зазначеного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника, відкритий в органі Казначейства. Розрахунки, передбачені цим пунктом, проводяться протягом п'яти банківських днів. Усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002р. №256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок. Казначейство протягом одного операційного дня здійснює виконання платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом.

25. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

26. Пунктом 3 частини 4 статті 238 ГПК України регламентовано, що у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

27. Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

28. Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

29. В порушення вимог статей 86, 236, 269, 282 ГПК України судами попередніх інстанцій помилково залишено поза увагою та не відхилено доводи скаржника про те, що хоча визначений Порядком №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) правовий механізм передбачає можливість Товариства у 2018 році розрахуватися з Компанією за заборгованість, існуючу станом на 01.01.2018 за пільгами та житловими субсидіями населенню за попередній період, проте жодного посилання на можливість включення до обсягу асигнувань, виділених державою, боргів за договорами між суб'єктами господарювання, які виникли в період до 01.01.2018, і які не є боргами за пільги та житлові субсидії населенню, порядок №256 не містить. При цьому сума простроченої заборгованості за договором №16-087-ВТВ, на яку позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних, не є боргом за пільгами та житловими субсидіями населенню, оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не погоджувалося з цим у передбачений законом спосіб, а саме шляхом укладення у 2017 році (до 01.01.2018) обов'язкового у таких випадках спільного протокольного рішення на заборгованість у сумі 5397869,76 грн.

30. Крім того, судами не надано належної правової оцінки твердженням позивача про те, що використання відповідачем асигнувань, отриманих у 2018 році згідно з Порядком №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018), з метою погашення боргу перед Постачальником, свідчить про власне волевиявлення Споживача щодо використання бюджетних коштів, однак не позбавляє Товариство обов'язку відшкодування втрат кредитора, пов'язаних з простроченням грошового зобов'язання;

31. Також судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не спростовано доводи позивача про те, що положення Порядку №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018) не регулюють господарських правовідносин між сторонами, які виникли до набрання нею чинності, оскільки цей Порядок не містить вказівки про розповсюдження його дії на правовідносини, що існували до 01.01.2018 та які відмінні від боргових зобов'язань по пільгам і субсидіям населення. Колегія з цього приводу зауважує, що наведене випливає з принципу незворотності дії закону в часі, визначеного частиною 2 статті 5 ЦК України.

32. Разом з тим оскаржувані судові рішення не містять належного обґрунтування того, яким чином та з яких підстав з огляду на втрату чинності з 01.01.2018 спеціального нормативного механізму оформлення спільними протокольними рішеннями розрахунків між сторонами, якими (рішеннями) раніше змінювалися порядок та строки цих розрахунків, суди дійшли передчасного висновку про зміну порядку та строку розрахунків щодо заборгованості у сумі 5397869,76 грн. за договором №16-087-ВТВ згідно з Порядком №256 (в редакції, чинній з 01.01.2018), який в дійсності відповідних положень не містить.

33. За таких обставин Верховний Суд вважає, що судами попередніх інстанцій не спростовано аргументи скаржника про те, що, встановлений постановою КМУ №256 порядок не передбачає зміну порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами, а встановлює виключно порядок зарахування отриманих відповідачем бюджетних коштів на рахунки кредитора, тому порушення державою обов'язку перед надавачами послуг щодо розрахунків не звільняє останніх від відповідальності перед постачальниками енергоносіїв за прострочення виконання договірних зобов'язань.

34. При цьому в контексті забезпечення формування єдиної правозастосовчої практики колегія суддів зазначає, що у аналогічній справі (№910/3652/18) за участю тих же сторін, предметом позову в якій є стягнення з ПАТ "Київгаз" 562023,17 грн. пені, 255411,34 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 51579,38 грн., нарахованих за прострочення виконання Товариством грошових зобов'язань за договором постачання природного газу від 30.12.2015 №16-050-ВТВ, Господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 16.07.2018, яким позовні вимоги задоволено повністю. Зазначене судове рішення залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 та постановою Верховного Суду від 05.03.2019, в зв'язку з чим набуло статусу остаточного.

35. Отже, передчасним є висновок судів попередніх інстанцій про необґрунтованість позовних вимог, відтак висновок суду першої інстанції відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

36. З огляду на вищенаведене, касаційна інстанція не може прийняти до уваги і здійснити перевірку доводів Товариства, викладених у відзиві на касаційну скаргу, оскільки достовірне з'ясування фактичних обставин справи виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України, та має бути проведено в ході нового розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

38. За наведених обставин, висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають приписам статей 74, 86, 236, 269 ГПК України.

39. Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданих сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позову і заперечень на них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

40. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

41. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об'єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

42. Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, а також допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вбачає правові підстави для задоволення касаційної скарги шляхом скасування рішення та постанови з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Щодо судових витрат

43. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд, з урахуванням статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 у справі №910/3657/18 скасувати.

Справу №910/3657/18 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

К. М. Пільков