ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2019 р. Cправа № 902/127/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., за участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Навтогаз України" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116)

до:Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці (вул. Стрілеціка, буд.87, м. Вінниця, Вінницька обл., 21007)

про стягнення 18 568,07 грн.
представники сторін:
позивача не з`явився
відповідача Тимощук О.А., член виконавчого органу відповідно до Положення про КЕВ м. Вінниця; паспорт НОМЕР_1 виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 28.09.2006 р.
В С Т А Н О В И В :

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Навтогаз України" звернулась до суду із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці про стягнення 18 568,07 грн, з яких: 15 178,67 грн - інфляційні втрати, 3 389,40 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 21.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/127/19 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 13.03.2019.

06.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій останній проти позову заперечує. Разом з відзивом відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

На визначену судом дату з`явився представник відповідача. Позивач явки уповноваженого представника в підготовче засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи останній повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення за вхідними номерами суду № 2040 від 01.03.2019.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.03.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Обґрунтовуючи позовні позивач посилається на наступне. 01.12.2009 між ДП "НАФТОГАЗМЕРЕЖІ" НАК "Нафтогаз України" в особі Вінницької філії ДП "НАФТОГАЗМЕРЕЖІ" (Постачальник)(правонаступником якого є Дочірня компанія «Газ України»), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Споживач) та Державною організацією Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці (Платник) укладено договір на постачання та транспортування природного газу № Г/Б-09-461 , згідно п.1.1 Постачальник зобов`язується поставити Споживачу у грудні 2009 та 2010 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ, послуги з його постачання та транспортування на умовах даного договору.

На підставі даного договору позивач поставив споживачу природний газ за період з грудня 2009 року по березень 2010 року на загальну суму 37621,16 грн.

За рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.03.2011 у справі № 7/26/2011/5003 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державної організації Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці з відповідача стягнуто 37621 грн. 16 коп. боргу що виник внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором № Г/Б-09-461 від 01.12.2009 на постачання та транспортування природного газу.

На день прийняття даного рішення заборгованість відповідачем не сплачена.

Порушення відповідачем строків виконання зобов`язань по сплаті вартості поставленого природного газу стали підставою для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, розмір яких, за розрахунком позивача становить: 15 178,67 грн - інфляційних втрат та 3 389,40 грн - 3% річних.

Відповідач у відзиві від 05.03.2019 зазначає, що відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 02.03.2011 у справі № 7/26/2011/5003, яке набрало законної сили, сума основного боргу КЕВ м. Вінниця 37621,16 грн. Позивачем не було дотримано всіх необхідних вимог, щодо стягнення суми боргу згідно рішення суду. Тому КЕВ м. Вінниці, вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, відповідачем подано заяву № 985 від 05.03.2019 про застосування строку позовної давності, в якій зазначено що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів вбачається, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 7/26/2011/5003 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державної організації Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці про стягнення 47046,88 грн., у тому рахунку 37 621,16 грн. основного боргу, 2910,00 грн. пені, 2633,48 грн. штрафу, 2769,07, грн. інфляційних втрат та 1113,17 грн. 3 % річних.

При розгляді справи № 7/26/2011/5003 судом встановлено, що заборгованість у відповідача виникла в межах Договору № Г/Б-09-461 від 01.12.2009 на постачання та транспортування природного газу в сумі 37621,16 грн.

Рішенням суду у справі № 7/26/2011/5003 від 02.03.2011 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державної організації Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 37621 грн. 16 коп. боргу, 1400 грн. 00 коп. пені, 1113 грн. 17 коп. 3 % річних, 2769 грн. 07 коп. інфляційних втрат, 1300 грн. 00 коп.- штрафу, 470 грн. 47 коп. - відшкодування витрат пов`язаних зі сплатою державного мита та 236 грн. 00 коп. - відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Суд, користуючись правом, наданим йому ст.551 ЦК України, 233 ГК України та ст.83 ГПК України, зменшив розмір заявленої пені та штрафу.

Згідно ч. 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, встановлені рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.03.2011 у справі №7/26/2011/5003 обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Таким чином, факт постачання позивачем відповідачу природного газу в період грудень 2009 року - березень 2010 року не потребує повторного доведення, зокрема, і не потребує повторного доведення факт допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобов`язання за даним постачанням.

На виконання рішення суду 15.03.2011 видано відповідний наказ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, статті 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що судове рішення у справі №7/26/2011/5003 відповідачем не виконано. Так, на день розгляду даної справи за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 37621,16 грн. за договором № Г/Б-09-461 від 01.12.2009 на постачання та транспортування природного газу.

З огляду на викладене, в зв`язку з порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого природного газу, позивачем нараховано три відсотки річних за період з 18.02.2016 по 18.02.2019 у розмірі 3389,40 грн та інфляційні втрати за період з 01.02.2016 по 31.01.2019 у розмірі 15178,67 грн.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем за договором № Г/Б-09-461 від 01.12.2009 є доведеним фактом, який приймається судом при вирішенні даної справи. Відсутність доказів погашення вказаної заборгованості свідчить про її наявність, станом на час здійснення позивачем заявлених до стягнення нарахувань. Наявність же такої заборгованості, в силу ст. 625 ЦК України є підставою для нарахування інфляційних та 3 % річних. Так, згідно вищевказаної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, судом враховується п. 5.1. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.13р. № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, де вказано, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Також судом відмічається, що нарахування річних та інфляційних до моменту подання позову також є обґрунтованим, оскільки узгоджується з позицією ВГС України, викладеною у п. 7. 1. вищевказаної постанови Пленуму, де вказано, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, судом відмічається відсутність доказів виконання рішення суду у справі №7/26/2011/5003.

Перевіривши правильність здійсненого розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, суд доходить висновку, що вони здійсненні правомірно, в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги щодо стягнення три відсотки річних за період з 18.02.2016 по 18.02.2019 у розмірі 3389,40 грн та інфляційні втрати за період з 01.02.2016 по 31.01.2019 у розмірі 15178,67 грн. підлягають задоволенню.

Щодо строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідач у відзиві та у заяві про застосування строків позовної давності ототожнює заявлені позивачем три відсотки річних та інфляційні втрати з штрафними санкціями передбаченими ст. 230 ГК України.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Індекс інфляції та 3% річних не підпадають під поняття штрафні санкції, тому до них не може застосовуватись спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом заборгованість за договором, не була погашена відповідачем і після прийняття рішення господарського суду Вінницької області від 02.03.2011 у справі №7/26/2011/5003.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Така ж позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018р. у справі №922/4099/17.

В позовній заяві позивачем зазначено період прострочення з 18.02.2016 по 18.02.2019 щодо стягнення 3% річних та період прострочення з 01.02.2016 по 31.01.2019 щодо стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до відмітки, відділу зв`язку «Укрпошта», наявної на конверті, позивач направив позовну заяву до суду 18.02.2019. Позовна давність обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, тобто днем з якого позивач має право на стягнення заявлених вимог є 18.02.2016.

З огляду на викладене, вимога позивача щодо стягнення 3% річних за період з 18.02.2016 по 18.02.2019 заявлена в межах позовної давності.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за період з 01.02.2016 по 31.01.2019 слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Отже, право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за лютий 2016 року виникло по закінченню лютого 2016 року у березні 2016 року.

Строк позовної давності до вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за лютий 2016 року позивачем не пропущено, оскільки право вимоги про стягнення інфляційних за лютий 2016 року виникло в березні 2016 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності.

Така ж позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

З огляду на наведене, вимога позивача щодо стягнення інфляційних втрат за період з 01.02.2016 по 31.01.2019 заявлена в межах позовної давності.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховується, що згідно ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Враховуючи вищезазначені обставини, несплату основного боргу на день ухвалення рішення та положення законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці (вул. Стрілецька, буд.87, м. Вінниця, Вінницька обл., 21007, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Навтогаз України" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, ) 15178,67 грн. інфляційних, 3389,40 грн. 3% річних та 1921,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).
Повне рішення складено 14 березня 2019 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:
1 - до справи
2 - позивачу (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116)
3 - відповідачу (вул. Стрілеціка, буд.87, м. Вінниця, Вінницька обл., 21007)