ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. Справа№ 910/12184/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Бовсунівській Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача:Бонтлаб В.В. -довіреність б/н від 04.02.2019;

від відповідача: Ковальчук А.С. - свідоцтво серія ЧК №000939 від 15.06.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 (повний текст складено 18.12.2018)

у справі №910/12184/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер", м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", м. Київ

про стягнення 2 883 105, 28 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" (далі - Позивач, ТОВ "АГРОХІМ-ПАРТНЕР") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БОБРИК" (далі - Відповідач, ТОВ "БОБРИК") про стягнення заборгованості у розмірі 2 883 105,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов'язань за Договором поставки товару на умовах відстрочення платежу №23 від 13.03.2017 (далі - Договір).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 1820371,26 грн, 30% річних у розмірі 457323,12 грн, інфляційні у розмірі 112863,32 грн, пеню у розмірі 492547,58 та судовий збір у розмірі 43246,58 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що надані у справі пояснення та докази свідчать про невиконання належним чином зобов'язань за Договором Відповідачем в частині здійснення оплати поставленого та прийнятого товару, у зв'язку з чим позовні вимоги ТОВ "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" підлягали задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/12184/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю та скасувати ухвалу (протокольну) у справі 910/12184/18 від 31.10.2018 про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції від 14.11.2018 є незаконним, необґрунтованим, судом не досліджено всіх доказів у справі та не надано їм належної правової оцінки, неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, не було взято до уваги заперечення Відповідача, неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019, справу №910/12184/18 було передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БОБРИК" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/12184/18, розгляд справи призначено на 14.03.2019.

Позиції учасників справи.

Через відділ документального забезпечення суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, твердження в ній безпідставні, а суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

14.03.2019 від представника апелянта надійшли додаткові пояснення у справі відповідно до яких останній просив оскаржуване рішення скасувати.

У судове засідання 14.03.2019 з'явився представник Відповідача, вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник Позивача у судовому засіданні 14.03.2019 проти задоволення апеляційної скарги заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційний господарський суд рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

13.03.2017 між ТОВ "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" (Постачальник) та ТОВ "БОБРИК" (Покупець) було укладено Договір поставки товару на умовах відстрочення платежу №23 (далі - Договір), який визначає умови поставки товару (засобів захисту рослин, та/або мікродобрив, та/або міндобрив, та/або насіння) на умовах відстрочення платежу (а.с.22-25).

Відповідно до п.2.1 Договору асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках до даного Договору, які є його невід'ємною частиною та/або накладних документах на відпуск товару.

Товар вважається переданим Покупцю з моменту підписання видаткових накладних (п.3.2 Договору).

Згідно з п.5.4 Договору Сторони визначили та погодили, що оплата товару згідно даного Договору проводиться наступним чином: 100% від вартості товару оплачується Покупцем в строк до 01.11.2017.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п.8.3 Договору Сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить 3 роки з моменту підписання даного Договору. Крім цього, сторони відповідно до п.6 ст. 232 ГК України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором здійснюється протягом 5 років з моменту підписання даного Договору.

У п.8.6 Договору визначено, що Сторони згідно з п.2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати товару за неправомірне користування коштами Постачальника сплачує на користь останнього 30% річних.

Договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обома Сторонами до повного виконання Сторонами обов'язків по Договору. (п.11.1 Договору)

Додатками до Договору Сторони узгодили найменування товару, одиниці виміру, кількість, ціну (а.с.26-30).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №137 від 17.04.2017 на суму в розмірі 473 941 грн. 74 коп., №144 від 20.04.2017 на суму в розмірі 29 919 грн. 78 коп., №156 від 26.04.2017 на суму в розмірі 79 497 грн. 36 коп., №158 від 26.04.2017 на суму в розмірі 127 056 грн. 60 коп., №178 від 10.05.2017 на суму в розмірі 746 440 грн. 74 коп., №191 від 15.05.2017 на суму в розмірі 329 127 грн. 84 коп., №352 від 29.06.2017 на суму в розмірі 105 624 грн. 00 коп., №347 від 10.07.2017 на суму в розмірі 34 387 грн. 20 коп., а загалом на суму в розмірі 1 925 995 грн. 26 коп. (а.с.31-38)

Також на виконання умов Договору Відповідач здійснив повернення товару, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується зворотною накладною від покупця №6 від 10.07.2017 на суму в розмірі 105 624 грн. 00 коп. (а.с.39)

Між сторонами у справі складено Акт звіряння взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 19.09.2017, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень (т.1, а.с.40).

Враховуючи неналежне виконання умов Договору, Позивач звернувся з даним позовом та просить суд стягнути з Відповідача 1820371,26 грн основної заборгованості, 457323,12 грн 30% річних, 112863,32 грн інфляційних втрат та 492574,58 грн пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з приписами ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Щодо заперечень Відповідача про відсутність доказів надання згоди на укладення Договору загальними зборами учасників ТОВ "БОБРИК".

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір від імені Покупця - ТОВ "БОБРИК" було укладено директором Жила Р.В., який діяв на підставі Статуту, з одного боку та від імені Постачальника - ТОВ "АГРОХІМ-ПАРТНЕР" було укладено директором Флягіним А.С., який діяв на підставі Статуту, з іншого боку.

Відповідно до ч.3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 13.03.2017 року керівником ТОВ "БОБРИК" був Жила Р.В. (т.1, а.с. 19)

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/8794/16, при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Так, в матеріалах даної справи наявні докази того, що ТОВ "БОБРИК" було повернуто частину отриманого товару на суму 105624,00 грн, що підтверджується зворотною накладною від покупця №6 від 10 липня 2017 року. А також те, що із моменту укладення договору та отримання товару, було підписано спільно сторонами Акт звіряння взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 19.09.2017 (т.1, а.с. 40).

Таким чином, ТОВ "БОБРИК" повернувши частину поставленого ТОВ "АГРОХІМ- ПАРТНЕР" товару та підписавши Акт звірення взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 19.09.2017, за результатами котрого висвітлювалась вся динаміка та підтверджувалось існування заборгованості за спірним договором, фактично здійснило визнання та прийняття до виконання в подальшому Договору.

За таких підстав, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає до уваги доводи Відповідача щодо укладання Договору поставки товару на умовах відстрочення платежу №23 від 13.03.2017 директором Жилою Р.В. з перевищенням повноважень на вчинення даного правочину від імені Відповідача.

Щодо заперечень Відповідача в частині належного оформлення спірних видаткових накладних, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин сторін) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин сторін) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Згідно з пунктом 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відтиск штампів підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару). Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження втрати зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі Відповідача.

З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства України, видаткові накладні за період з 17.04.2017 по 10.07.2017, які підписані обома сторонами та скріплені їх печатками, є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Згідно з п.5.4 Договору Сторони визначили та погодили, що оплата товару згідно даного Договору проводиться наступним чином: 100% від вартості товару оплачується Покупцем в строк до 01.11.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки товар за Договором був повністю та належним чином поставлений Позивачем та прийнятий Відповідачем, що підтверджується вищезгаданими наявними у справі доказами, строк виконання зобов'язань Відповідача щодо здійснення розрахунку з Позивачем на момент звернення Позивача до суду настав, Відповідач згідно умов Договору та вимог чинного законодавства зобов'язаний оплатити поставлений Позивачем товар. Відповідно вимоги Позивача про стягнення із Відповідача основної заборгованості в розмірі 1820371,26 грн за Договором є законними і обґрунтованими.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача 30% річних за неправомірне користування коштами Постачальника за загальний період прострочки з 01.11.2017 по 03.09.2018 у розмірі 457 323,12 грн та інфляційні за загальний період з 01.11.2017 по 30.04.2018 у розмірі 112 863,32 грн.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку 30% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд встановив, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 457 323,12 грн 30% річних з 01.11.2017 по 03.09.2018 та 112863,32 грн інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 є арифметичного правильними та нормативно обґрунтованими.

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 01.11.2017 по 03.09.2018 у розмірі 492 547,58 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013)

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання Покупець зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

В пункті 8.3 Договору сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить 3 роки з моменту підписання даного Договору. Крім цього, сторони відповідно до п.6 ст. 232 ГК України домовились, що про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором здійснюється протягом 5 років з моменту підписання даного Договору.

Таким чином, Сторонами у Договорі поставки товару на умовах відстрочення платежу №23 від 13.03.2017 передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку розрахунку пені за загальний період прострочки з 01.11.2017 по 03.09.2018 встановив, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені у розмірі 492 547,58 грн є арифметично правильними та нормативно обґрунтованими.

Стосовно посилання Відповідача щодо безпідставного відхилення клопотання про зупинення провадження у справі судом першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

30.10.2018 до господарського суду першої інстанції від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи №910/13575/18.

Зазначене клопотання обґрунтоване наявністю в провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/13575/18 за позовом ОСОБА_6 до ТОВ "АГРОХІМ-ПАРТНЕР", ТОВ "БОБРИК" про визнання Договору №23 поставки товару на умовах відстрочення платежу від 13.03.2017 недійсним та у разі задоволення позову у справі №910/13575/18 будуть відсутні підстави для задоволення позову у справі №910/12184/18.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія судів апеляційного господарського суду зазначає, що наведені ТОВ "БОБРИК" у своєму клопотанні обставини не обґрунтовують неможливість самостійного дослідження судом наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи і встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги та у даному випадку відсутня об'єктивна неможливість розгляду справи до вирішення справи №910/13575/18.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем доведено неналежне виконання Відповідачем зобов'язань за Договором поставки товару на умовах відстрочення платежу №23 від 13.03.2017 в частині проведення розрахунків за поставлений Товар.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/12184/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються апеляційним господарським судом на ТОВ "БОБРИК"

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БОБРИК" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/12184/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі № 910/12184/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12184/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.03.2019.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко