РІШЕННЯ

12 березня 2019 року Справа № 913/569/18

Провадження № 18/913/569/18

За первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область

про стягнення 3.093.911,49 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ», м. Київ

про визнання договору таким, що припинив свою дію

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Бережна Л.В.

У засіданні брали участь:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1 - адвокат, довіреність від 03.01.2019;

від відповідача за первісним позовом: представник не прибув.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 756673,55 грн та втрат від інфляції в сумі 2.337.237,94 грн за прострочення виконання зобовязання щодо оплати продукції, поставленої позивачем відповідачу за договором поставки від 25.11.2014 № 1618-СА; прострочення виникло у відповідач з 31.03.2017 та з 03.04.2017.

Позивач у позовній заяві обґрунтував свої вимоги наступним:

- за договором поставки від 25.11.2014 № 1618-СА (зі специфікаціями до нього), укладеному між сторонами за позовом, позивач (постачальник) 26 та 29 грудня 2016 року поставив відповідачу (покупцеві) продукцію виробничо-технічного призначення стрічку конвеєрну ШР-1000 на загальну суму 17.295.960,00 грн, що підтверджується належним чином оформленими обома сторонами видатковими накладними позивача;

- відповідно до п. 5.4 договору розрахунок за продукцію здійснюється відповідачем шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 90-го календарного дня з дати поставки продукції, на підставі отриманого ним рахунку;

- у порушення умов договору відповідач вартість одержаної продукції до теперішнього часу не оплатив.

На підставі вказаних доводів позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 756673,55 грн та втрат від інфляції в сумі 2.337.237,94 грн за прострочення платежів за період прострочення з 01.04.2017 по 17.09.2018.

Відповідач відзивом на позовну заяву (без дати та номеру; надійшов до суду 20.12.2018) проти позову заперечує посилаючись на те, що строк дії договору сплив 31.12.2016; так як прострочення виконання зобовязання мало місце після закінчення строку дії договору, відсутні правові підстави для нарахування трьох процентів річних та втрат від інфляції.

Відповідач предявив до позивача зустрічний позов з вимогою визнати таким що припинився строк дії договору від 25.11.2014 № 1618-СА; підставами позову вказано те, що строк дії договору закінчився 31.12.2016; правовою підставою вказано п. 7 ст. 16 ЦК України «припинення правовідносин».

Позивач відзивом на зустрічну позовну заяву від 30.01.2019 № 30/01/2019 проти зустрічного позову заперечує посилаючись на його необґрунтованість, так як відповідно до п. 8.1. договору, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань, а відповідач за первісним позовом, свої зобовязання за договором в повному обсязі не виконав (продукцію не оплатив).

Ухвалою від 05.02.2019 господарський суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.02.2019 (14.30).

07.02.2019, після закриття підготовчого провадження, до канцелярії господарського суду надійшло клопотання відповідача від 06.02.2019 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі № 913/437/18, яка розглядається господарським судом Луганської області; у справі № 913/437/18 (між тими ж сторонами) позивачем з відповідача стягується борг в сумі 17.295.960,00 грн по оплаті продукції, поставленої відповідачу за договором поставки від 25.11.2014 № 1618-СА (за тим же договором, за неналежне виконання якого, у даній справі заявлено до стягнення три проценти річних та втрати від інфляції).

У клопотанні відповідача від 06.02.2019 про зупинення провадження у справі, не наведено причин, з яких вказане клопотання не було заявлено в підготовчому провадженні.

13.02.2019 господарським судом розпочато розгляд справи по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні оголосив вказане клопотання про зупинення провадження у справі; ніяких причин, в тому числі і поважних, з яких вказане клопотання не було заявлено в підготовчому провадженні, представник відповідача суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи, що відповідач не навів поважних причин, з яких клопотання про зупинення провадження у справі від 06.02.2019 не було заявлено в підготовчому провадженні, вказане клопотання залишається судом без розгляду.

Крім того, відсутні законні підстави для зупинення провадження у справі, так як зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В судовому засіданні 13.02.2019 було оголошено перерву до 12.03.2019 (14.30).

Відповідач явку свого представника в судове засідання 12.03.2019 не забезпечив; останній був належним чином (під розпис) повідомлений про дату, час і місце розгляду справи; клопотання про відкладення розгляду справи не заявлялось.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити за таких підстав:

Фактичні обставини встановлені судом:

- за договором поставки від 25.11.2014 № 1618-СА (зі специфікаціями до нього, в т.ч. від 16.12.2016 та від 28.12.2016), укладеному між сторонами за позовом, позивач за первісним позовом ТОВ «Ерлайт» (постачальник) 26 та 29 грудня 2016 року поставив відповідачу ТОВ ДТЕК «Свердловантрацит» (покупцеві) продукцію виробничо-технічного призначення стрічку конвеєрну ШР-1000 на загальну суму 17.295.960,00 грн;

- відповідно до п. 5.4 договору та п. 5 специфікацій від 16.12.2016 та від 28.12.2016, розрахунок за продукцію здійснюється відповідачем шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5-ти робочих днів з 90-го календарного дня з дати поставки продукції, на підставі отриманого ним рахунку;

- останньою датою розрахунку за продукцію, поставлену відповідачу 26.12.2016 є 31 березня 2017 р., а за продукцію, поставлену 29.12.2016 05 квітня 2017 р.;

- у порушення умов договору відповідач вартість одержаної продукції до теперішнього часу позивачу не сплатив.

Вказані факти підтверджується поданими позивачем письмовими доказами (завіреними копіями документів): договором поставки від 25.11.2014 № 1618-СА зі специфікаціями до нього, в т.ч. від 16.12.2016 та від 28.12.2016 (а.с. 28-45); оформленими належним чином видатковими накладними позивача від 26.12.2016 та 29.12.2016, товарно-транспортними накладними позивача від 26 та 29.12.2016, податковими накладними позивача від 26 та 29.12.2016, рахунками-фактурами позивача від 26 та 29.12.2016 (а.с. 97-122); довіреностями відповідача від 01.12.2016 № 193 та 822 (а.с. 139-140).

Відповідач вказані факти не оспорив, доказів, які б спростовували ці обставини, суду не подав.

Абзацом 1 пункту 8.1. договору поставки визначено, що договір вступає в силу з 01.01.2015 і діє до 31.12.2016.

Абзацом 2 пункту 8.1. вказаного договору також встановлено, що у випадку не виконання (неналежного виконання) Стороною або Сторонами своїх зобовязань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання Сторонами своїх зобовязань.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що відповідач за первісним позовом, свої зобовязання за договором в повному обсязі не виконав (продукцію не оплатив), в силу пункту 8.1. договору, строк дії останнього продовжено до повного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 905/2187/13.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача за первісним позовом, якими він заперечував проти позову, про те, що закінчення строку договору унеможливлює нарахування позивачем трьох процентів річних та втрат від інфляції за прострочення оплати поставленої продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в звязку з чим, на вимогу позивача, на підставі ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача втрати від інфляції за період: квітень 2017 р. вересень 2018 р. відносно суми боргу 17.295.960,00 грн, які за його розрахунком склали 2.337.237,94 грн.

Разом з тим, насправді втрати від інфляції за вказаний період складають 2.677.704,68 грн (розрахунок виконано судом за допомогою компютерної програми «Законодавство», версія 2.9.2; позивачем сукупний індекс інфляції вказано 113,9, тоді як останній складає 115,5).

Враховуючи, що заявлений до стягнення позивачем розмір втрат від інфляції є меншим, ніж розрахований судом, а також, те, що вказані вимоги є законними та обґрунтованими, вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 2.337.237,94 грн підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача три проценти річних в сумі 69536,52 грн за період прострочення з 01.04.2017 по 17.09.2018 (535 днів прострочення) на суму 1581360,00 грн вартість продукції, поставленої відповідачу за видатковою накладною від 26.12.2016.

Вказаний розрахунок є вірним.

Разом з тим, період прострочення оплати продукції відповідачем, поставленої йому за видатковими накладними від 29.12.2016, визначено позивачем не вірно; позивачем вказано період з 03.04.2016 по 17.09.2018 (532 дні прострочення), тоді як вірним є період з 06.04.2017 по 17.09.2018, що складає 530 днів прострочення (5-ть робочих днів з 90-го календарного дня з дати поставки продукції (29.12.2016) сплили 05.04.2017).

Згідно розрахунку здійсненому судом (за допомогою компютерної програми «Ліга Закон» версія 9.5.3.), три проценти річних за період з 06.04.2017 по 17.09.2018 складають 754090,33 грн та підлягають стягненню з відповідача.

В решті вимог за первісним позовом про стягнення трьох процентів річних в сумі 2583,22 грн (позивачем було заявлено до стягнення три проценти річних в сумі 756673,55 грн) слід відмовити, в звязку з їх необґрунтованістю.

Щодо зустрічного позову.

Відповідач предявив до позивача зустрічний позов з вимогою визнати таким що припинився строк дії договору від 25.11.2014 № 1618-СА; підставами позову вказано те, що строк дії договору закінчився 31.12.2016; правовою підставою вказано п. 7 ст. 16 ЦК України «припинення правовідносин».

Як було зазначено вище, абзацом 2 пункту 8.1. вказаного договору встановлено, що у випадку не виконання (неналежного виконання) Стороною або Сторонами своїх зобовязань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання Сторонами своїх зобовязань.

Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом свої зобовязання за договором в повному обсязі не виконав (продукцію не оплатив), в силу пункту 8.1. договору, строк дії останнього продовжено до повного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором.

За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати позивача за первісним позовом на судовий збір в сумі 46362,26 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягають відшкодуванню з відповідача за первісним позовом.

Витрати на судовий збір за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 86, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ» до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення 3093911,48 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24-А, ідентифікаційний код 37596090, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ», 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, офіс 705, ідентифікаційний код 30487486, три проценти річних в сумі 754090,33 грн, інфляційні збитки в сумі 2.337.237,94 грн, витрати на судовий збір в сумі 46362,26 грн; наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті вимог за первісним позовом (про стягнення трьох процентів річних в сумі 2583,22 грн) відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ» про визнання договору таким, що припинив свою дію, відмовити.

5. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

12 березня 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 19 березня 2019 року і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко