УХВАЛА

15 березня 2019 року Справа № 913/75/19

Провадження №13/913/75/19

Господарський суд Луганської області в складі головуючого судді Яресько Б.В.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1, м. Кременчук Полтавської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС", м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд:

- Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС», 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Першотравнева, б. 201 А каб. 5, Код на свою користь заборгованість по заробітній платі 6223,05 грн. 05 коп.

- Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС», 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Першотравнева, б. 201 А каб. 5, Код на свою користь компенсацію за невикористану відпустку, яка складає 4010,41 грн.

- Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС», 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Першотравнева, б. 201 А каб. 5, Код на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, що станом на 30.01.2019 р. становить 33 604 грн 47 коп.

- Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС», 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Першотравнева, б. 201 А каб. 5, Код на свою користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач у період з 08 червня 205 року по 07 лютого 2018 року, знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата, за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року. 07 лютого 2018 року позивач був звільнений за угодою сторін, згідно наказу №63-ОС від 07.02.2018 р.

Постановою Господарського суду Луганської області від 08.08.2018 р. у справі №913/350/18 боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС", вул.Першотравнева, б.201 А, каб.5, м.Лисичанськ Луганської області, ідентифікаційний код 39209821 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців тобто до 09.08.2019 року, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Шиганського Віталія Володимировича, на якого покладено обов'язки та повноваження по проведенню ліквідаційної процедури банкрута відповідно до приписів ст.ст.37-48, 49-76, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Офіційне оприлюднення оголошення про визнання боржника банкрутом у справі №913/350/18 про банкрутство ТОВ "Логістик МТС", здійснено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 09.08.2018 № 53431.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.20, п.9 ст. 30 ГПК України, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України, розглядається господарським судом за місцезнаходженням боржника.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення 56 787 грн 05 коп., що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначається, як малозначна справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України малозначні справи розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи було призначено на 04.03.2019 р.

26.02.2019 р. до суду надійшли заперечення від ліквідатора Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС" в яких він визнає наявність заборгованості по заробітній платі 6223 грн 05 коп., 4010 грн. 41 коп. - компенсації за невикористану відпустку, заперечує проти стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у сумі 33604 грн 47 коп. та моральної шкоди в сумі 10000 грн. 00 коп.

Ліквідатор зазначає, що позивачем не був сплачений судовий збір за вимогою щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у сумі 33604 грн 47 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 р. по справі № 910/4518/16 дійшла висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

За таких обставин, позивач зобов'язаний сплатити судовий збір за майновими вимогами стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру до господарського суду належить сплатити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивач зобов'язаний сплатити судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп.

В порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України позивачем не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 06.02.2019 р. позовну заяву гр. ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків - 5 днів з дня вручення позивачу ухвали шляхом надання до суду доказів сплати судового збору.

15.03.2019 р. на адресу Господарського суду Луганської області надійшло клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, за яким позивач, у зв'язку з відсутністю на даний час роботи та доходів та враховуючи, що сума судового збору є достатньо великою сумою коштів, просить суд постановити ухвалу про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі.

Порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначено Законом України "Про судовий збір". У відповідності до ч.1 ст.4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру до господарського суду належить сплатити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Таким чином, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є правом, а не обов'язком суду.

Враховуючи зміст ст.8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення або звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, які свідчать про об'єктивну неможливість сплатити судовий збір під час подання позовної заяви.

Особа, яка заявляє клопотання (заяву) про звільнення або відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення судом сплати судового збору з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15).

Стаття 129 Конституції України, як однією із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Крім того, загальний принцип рівності усіх перед законом визначено нормами ст.24 Конституції України, ст.7 Господарського процесуального кодексу України.

У контексті зазначених норм слід мати на увазі, що всі підприємства та організації, які звертаються до господарського суду, за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, зобов'язані дотримуватись процесуальної форми подання позову. При здійсненні судочинства, господарський суд повинен забезпечити процесуальну рівність сторін, не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою.

Водночас, в порушення вимог ст.74 Господарського процесуального кодексу України, гр. ОСОБА_1 в обґрунтування заявленого клопотання не подано до суду доказів важкого фінансового становища, як підстави для звільнення або відстрочення від сплати судового збору, існуючих на час звернення з цією заявою до суду, ні доказів на підтвердження обставин можливої зміни фінансового становища для сплати судового збору до закінчення строку відстрочки (дата прийняття рішення у справі).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявником не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору, та не обґрунтовано належними і допустимими доказами відсутність можливості сплатити судовий збір у встановлених законом порядку і розмірі.

За таких обставин, клопотання гр. ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору не є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до ч. 13 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, позовна заява гр. ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 164, 172, 176, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні клопотання гр. ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення по суті - відмовити.

2. Позовну заяву №б/н від 30.01.2019 гр. ОСОБА_1 до ТОВ "Логістик МТС" про стягнення 53 837 грн. 93 коп. залишити без розгляду.

Ухвала, відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 18 березня 2019 року.

Суддя Б.В. Яресько