ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" березня 2019 р. Справа № 924/772/18

за позовами заступника прокурора Хмельницької області, заступника керівника Кам"янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Землестандарт"

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

про витребування земельних ділянок з незаконного володіння

Головуючий суддя Смаровоз М.В.

Суддя Гладюк Ю.В.

Суддя Димбовський В.В.

Представники:

прокуратури: ОСОБА_10;

позивача: ОСОБА_11 за довіреністю від 27.12.2018р.;

відповідача: ОСОБА_12 - за довіреністю від 30.11.2018р.;

третіх осіб: не з'явились.

У засіданні 20.03.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Заступник прокурора Хмельницької області, заступник керівника Кам'янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницької області звернулись до господарського суду Хмельницької області із позовами до товариства з обмеженою відповідальністю "Землестандарт" про витребування з незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Землестандарт" на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельних ділянок:

- з кадастровим номером :04:002:0125 (справа №924/772/19);

- з кадастровим номером :04:002:0133 (справа №924/785/19);

- з кадастровим номером :04:002:0136 (справа №924/791/19);

- з кадастровим номером :04:002:0138 (справа №924/793/19);

- з кадастровим номером :04:002:0140 (справа №924/795/19);

- з кадастровим номером :04:002:0102 (справа №924/801/19);

- з кадастровим номером :04:002:0100 (справа №924/803/19);

- з кадастровим номером :04:002:0109 (справа №924/809/19);

- з кадастровим номером :04:002:0120 (справа №924/821/19);

Ухвалами від 03.09.2018р. у справах № 924/785/18, № 924/791/18, № 924/793/18, № 924/795/18, № 924/801/18, № 924/803/18, № 924/809/18 та ухвалою від 04.09.2018р. у справі №924/821/19 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та об'єднано в одне провадження зі справою № 924/772/18 (ухвала про відкриття провадження від 03.09.2018р.).

Ухвалою суду від 07.12.2018р. справу прийнято до колегіального розгляду у складі: ОСОБА_13 - головуючий суддя, суддя Гладюк Ю.В., суддя Димбовський В.В.

В обгрунтування позовних вимог зазначено про вибуття з державної власності земельних ділянок (з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться поза межами населених пунктів) за відсутності відповідного рішення уповноваженого органу в особі уповноваженого органу на розпорядження земельними ділянками - Головного управління Держгеокадастру в області (ч. 1 ст. 116, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України). Відповідні земельні ділянки за договорами купівлі-продажу земельних ділянок відчужено на користь ТОВ "Землестандарт", що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні. У позовних заявах зазначено, що з огляду на те, що право власності дійсного власника - держави не припинилось із втратою нею цього майна, це право держави підлягає захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову та відповідно повернення до державної власності земельних ділянок.

У письмових поясненнях Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 24.09.2018р. позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У письмових поясненнях прокуратури від 09.11.2018р. відзначено, що для того, щоб інтереси держави не залишились незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Так, позивач маючи реальну можливість, своєчасно не перевірив законність вибуття земельних ділянок із державної власності та заходи щодо їх повернення у державну власність не вжили. Прокурором зазначено, що за фактами незаконного вибуття з державної власності земельних ділянок 01.08.2018р. прокуратурою області розпочато досудове розслідування. Суспільний інтерес полягає у відновлення правового порядку в частині визначення меж компетенції органу державної влади, відновлення становища, що існувало до порушення права власності Українського народу на землю.

Ухвалою суду від 27.02.2019р. залучено до участі у справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

15.01.2019р. відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду, з огляду на відсутність у прокурора підстав для пред'явлення позову в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. На думку відповідача, прокурором належним чином не обгрунтовано, які саме об'єктивні та непереборні (виключні) обставини унеможливили належне виконання позивачем своїх повноважень щодо вжиття заходів для повернення земельних ділянок у державну власність. У клопотанні відповідач посилається на висновки Верховного суду викладені у постанові від 20.09.2018р. по справі №924/1237/17.

У запереченні на клопотання відповідача від 28.01.2019р. прокурор підтверджує наявність у позивача права на звернення до суду з позовом у даних спорах, однак на його думку, невжиття з вересня 2017 року жодних заходів щодо скасування реєстрації земель та подальшого їх витребування свідчить про те, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не мало і не має наміру самостійно звертатись до суду з відповідними позовами, а тому прокурор має законне право і обов'язок здійснити захист таких інтересів.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав клопотання про залишення позову без розгляду, вказуючи на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача в даній справі.

Представник позивача та прокурор вважають вказане клопотання представника відповідачів безпідставним, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Судом враховується, що прокурор, обґрунтовуючи у позові наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах позивача, вказує на те, що незаконне набуття відповідачем права власності на ці земельні ділянки позбавляє Український народ загалом та державу зокрема правомочностей власника землі, що передбачені Конституцією та законами України та призводить до втрати контролю за землями державної власності.

Враховуючи те, що від імені держави повноваження власника вказаних земельних ділянок згідно з положеннями ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України на території Хеельницької області виконує Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та те, що вказаним органом державної влади не вживались заходи щодо її повернення до державної власності, зазначений позов пред'являється прокурором.

Прокурор зазначає, що звернення до суду з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке проведене з грубими порушенням вимог чинного законодавства.

Як стверджує прокурор, правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність вилучення земельної ділянки державної власності такому суспільному інтересу не відповідає.

Надаючи оцінку доводам прокуратури щодо необхідності представництва інтересів держави, суд враховує таке.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї з сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін.

Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї з сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції від 31.03.05).

Пункт третій частини першої статті 131 - 1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Суд виходить з того, що під "виключним випадком", за якого прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність є предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_14 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь - яких інших функції були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. У другому - коли відповідний орган відсутній.

При цьому:

- "нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається;

- "здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дії і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною;

- "належність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З врахуванням вказаного вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Зазначені положення узгоджуються з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.18р. у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 20.09.2018р. по справі № 924/1237/17, від 23.10.18р. у справі № 926/03/18, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 06.02.19р. у справі № 927/246/18, від 26.02.2019р. у справі №920/284/18.

Врахувавши вищевказані висновки, судом враховується і те, що звертаючись з позовом за захистом інтересів держави, прокурор має довести: наявність інтересів держави, які порушені; наявність підстав для представницьких функцій у випадках невиконання або неналежного виконання своїх повноважень органами державної влади (місцевого самоврядування), які наділені такими функціями у відповідних правовідносинах або, в разі відсутності відповідного органу.

В даній позовній заяві, як встановлено вище, прокурор, обгрунтовуючи наявність інтересів держави вказує на суспільну потребу у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке проведене з грубими порушенням вимог чинного законодавства. Зазначає про необхідність відновлення правомочностей Українського народу та держави як власника землі, що вибула за відсутності законних правових підстав.

У позовній заяві та запереченнях прокурором також зазначено, що позивач, маючи реальну можливість, своєчасно не перевірив законність вибуття земельних ділянок із державної власності та заходи щодо їх повернення у державну власність протягом тривалого терміну не вжив, з огляду на що у прокурора виникла субсидіарна роль для захисту інтересів держави.

Судом враховується, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 ККУ (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо). (позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеною у постанові №922/901/17 від 21.12.2018 року).

Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання (невиконання) таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Щодо повноважень ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області самостійно предявляти позови про витребування земельних ділянок колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема, за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної ОСОБА_14 України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

При цьому, повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, які належать до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, у цьому випадку до повноважень ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.

За таких підстав прокурор фактично звернувся у цій справі із позовами на захист прав та інтересів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке наділено повноваженнями щодо розпорядження спірними земельними ділянками, є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

Разом з тим судом враховується, що положення вказаних нормативно-правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 23.10.2018 р. у справі №906/240/18.

Враховуючи викладене, здійснивши аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області має право звертатися до суду з позовом, предметом якого є вимоги, заявлені у даній справі, оскільки є органом виконавчої влади, через який держава Україна реалізовує своє право державної власності на спірні земельні ділянки. Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор взяв до уваги лише функції посадових осіб Держгеокадастру та його територіальних органів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, не надавши жодної оцінки його правам як органу виконавчої влади, який виконує функції розпорядника відповідних земель від імені власника, яким є держава Україна.

Водночас, судом відзначається, що вказані прокурором обставини пасивної поведінки позивача не підтверджено матеріалами справи, при цьому, не доведено наявності підстав для висновку про неможливість уповноваженим державним органом здійснення своїх функцій відносно захисту прав держави особисто.

Також судом звертається увага на те, що перед зверненням з даним позовом, прокурор надіслав позивачу повідомлення від 17.08.2018р. та від 21.08.2018р. про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Матеріали справи свідчать про те, що прокурор прийняв на себе функції альтернативного суб'єкта звернення до суду, який не може замінювати належного суб'єкта владних повноважень. При цьому, сам лише факт відсутності звернення субєкта владних повноважень із позовами до суду не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Наведене свідчить про недоведеність наявності підстав до звернення з позовами саме прокурором в інтересах держави саме в особі визначеного у позовних заявах позивача, оскільки їх наявність визначається не лише обґрунтованістю у позові інтересів держави, а сукупністю наявності таких інтересів з обґрунтованими (документально підтвердженим) представницькими функціями.

Надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в обгрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов до висновку про відсутність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави та недоведеність нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб'єктом владних повноважень, що свідчить про заявлення позовів особами, що не мають процесуальної дієздатності, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК позови належить залишити без розгляду.

Враховуючи залишення позовів без розгляду, у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст. 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позови залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 20.03.2019р. та може бути оскаржена у строки та порядку, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 розділу XI Перехідні положення ГПК України.

Повни текст ухвали складено 22.03.2019р.

Головуючий суддя М.В. Смаровоз

Суддя Ю.В. Гладюк

Суддя В.В. Димбовський