ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2019 р. Справа №914/1738/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Плотніцького Б.Д.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.

розглянув матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства (далі КП) Червоноградводоканал №877 від 07.12.2018 (вх.№01-05/1582/18 від 18.12.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст складено 26.11.2018)

у справі № 914/1738/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) Львівобленерго, м. Львів

до відповідача: КП Червоноградводоканал, м. Червоноград, Львівська область,

про стягнення 56 415, 06 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат (довіреність №119-052/2 від 03.01.2019 року);

від відповідача: ОСОБА_3 - юрисконсульт (довіреність б/н від 04.03.2019 року); ОСОБА_4 головний бухгалтер (довіреність б/н від 04.03.2019 року) .

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді члена колегії Скрипчук О.С. розпорядженням керівника апарату суду №65 від 22.01.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2019 до складу колегії входять: головуючий суддя (суддя-доповідач) Дубник О.П., судді: Зварич О.В., Плотніцький Б.Д.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді члена колегії Зварич О.В. розпорядженням керівника апарату суду №147 від 05.03.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019 до складу колегії входять: головуючий суддя (суддя-доповідач) Дубник О.П., судді: Скрипчук О.С., Плотніцький Б.Д.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Стронами на вирішення суду не подано клопотань.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. ПрАТ Львівобленерго звернулось з позовною заявою до КП Червоноградводоканал про стягнення 56 415,06 грн.

3.2. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та КП Червоноградводоканал було укладено договір про постачання електроенергії №90120 від 29.12.2006, на виконання умов якого відповідачу у січні-червні 2018 було реалізовано електроенергію. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати за отриману електроенергію виконав з порушенням строків, у звязку чим відповідачу нараховано пеню сумі 43 712,92 грн., 3% річних в сумі 3 930,10 грн., інфляційні в сумі 8 772,04 грн. Загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача, становить 56 415,06 грн.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 позов задоволено.

4.2. Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 11, ч. 1 ст. 96, ст.ст. 509, 525, 526, 599, 610, 611, ч. 1 ст. 612, ст. 617, ч.ч. 1, 2 ст. 625, ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ч. 1 ст. 230, ч. 4 ст. 231, ст. 275 Господарського кодексу України (надалі ГК України), і зроблено висновок про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що сторонами вносилися зміни до договору в частині зміни строків здійснення розрахунків, зокрема, щодо урахування строків, які визначені Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 та виданих на його виконання інших нормативних актах, а у вищевказаному Порядку не визначено, що його положеннями змінюються, зокрема, умови договорів на постачання електроенергії в частині строків розрахунків.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. КП Червоноградводоканал не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права з невірним встановленням фактичних обставин справи. У поданій апеляційній скарзі, зокрема, стверджує, що не порушувало умов договору та строків сплати за активну електричну енергію, оскільки за січень-червень 2018 року здійснювало оплату за спожиту активну електричну енергію згідно умов, передбачених Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256. Зазначає, що у платіжних дорученнях вказано призначення платежу: постанова Кабінету Міністрів України від 04.02.2002 №256. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

5.2. ПрАТ Львівобленерго у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №904/1858/16 необхідно зясувати фактичні обставини справи, які б свідчили про те, які з платежів здійснені за рахунок власних коштів боржника (за умовами договору), а які здійснені за рахунок коштів державного бюджету. Звертає увагу на те, що у копіях усіх платіжних доручень за спірний період призначенням платежу є виключно постанова Кабінету Міністрів України від 04.02.2002 №256, а відповідач не зазначив, які з платежів здійснені за рахунок власних коштів, а які за рахунок коштів державного бюджету. Стверджує, що постанова Кабінету Міністрів України від 04.02.2002 №256 не змінює порядок та строки оплати, які визначені договором, а також не містить щодо строків розрахунків. Зазначає, що оплати здійснені власними коштами відповідача, а тому мали б бути сплачені у порядку та строки визначені договором про постачання електричної енергії.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

29.12.2006 між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Львівобленерго (постачальник) та Комунальним підприємством Червоноградводоканал (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №90120 (надалі Договір) з додатками (а.с. 17-25).

Згідно з п. 1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 2.3.3. Договору споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Відповідно до п. 1 Порядку розрахунків, який є додатком №2 від 13.09.2013 року до Договору, розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Згідно з п. 2 Порядку розрахунків, розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Відповідно до п. 5 Порядку розрахунків передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Згідно з абз. 2, 3 п. 7 Порядку розрахунків, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 10 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

На виконання умов Договору, позивач протягом січня-червня 2018 постачав відповідачу електроенергію, що підтверджується рахунками за електроенергію (а.с. 28, 37, 46, 55, 64, 81).

Відповідачем було здійснено оплату вартості електричної енергії, отриманої у січні-червні 2018, що підтверджується платіжними дорученнями №1 від 06.02. 2018 року, №2 від 28.02.2018 року, №3 від 02.03.2018 року, № 3 від 12.03.2018 року, №4 від 14.03.2018 року, №5 від 28.03.2018 року, №10 від 26.04.2018 року, №11 від 02.05.2018 року, №12 від 08.02.2018 року, №12 від 30.05.2018 року в повному обсязі, однак з порушенням строків, встановлених договором.

Згідно з п. 4.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Пунктом 8 додатку №2 до договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як встановлено судами, між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, правонаступником якого є ПАТ Львівобленерго (постачальник) та КП Червоноградводоканал (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №90120 з додатками, згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач протягом січня-червня 2018 постачав відповідачу електроенергію, що підтверджується рахунками за електроенергію (а.с. 28, 37, 46, 55, 64, 81). Сторонами не оспорюється факт отримання відповідачем електроенергії у відповідних обсягах та її вартість.

Згідно з абз. 2, 3 п. 7 Порядку розрахунків, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 10 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з платіжних доручень №1 від 06.02. 2018 року, №2 від 28.02.2018 року, №3 від 02.03.2018 року, № 3 від 12.03.2018 року, №4 від 14.03.2018 року, №5 від 28.03.2018 року, №10 від 26.04.2018 року, №11 від 02.05.2018 року, №12 від 08.02.2018 року, №12 від 30.05.2018 року відповідачем було здійснено оплату вартості електричної енергії, отриманої у січні-червні 2018, з порушенням строків, встановлених договором.

Таким чином, позивач належним чином виконав договірні зобов'язання і постачав відповідачу електроенергію, а відповідач у встановлені строки оплату електроенергії не здійснив.

Позивач нарахував за прострочення розрахунків відповідачем 43 712,92 грн. пені, 3 930,10 грн. 3% річних, 8 772,04 грн. інфляційних, всього на суму 56 415, 06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. п. 4.2.1. Договору, передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем у позовній заяві нараховано пеню в розмірі 43 712,92 грн. за прострочення сплати вартості електроенергії за період часу з 31.01.2018 по 17.06.2018 року, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість стягнення пені в розмірі 43 712,92 грн.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (постанова Верховного Суду України від 09.11.2016р. у справі №9/5014/969/2012 (5/65/2011).

Відповідно до п. 8 додатку №2 до Договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до розрахунку позовних вимог позивачем нараховано 3 930,10 грн. 3% річних за прострочення сплати вартості електроенергії за період часу з 31.01.2018 по 17.06.2018 та 8 772,04 грн. інфляційних за прострочення сплати вартості електроенергії за період часу з 31.01.2018 по 28.03.2018.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором, встановлено, що позивач провів розрахунок зазначених сум арифметично та методологічно правильно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що у платіжних дорученнях долучених до матеріалів справи чітко вказано призначення платежу, а саме: постанова Кабінету Міністрів України від 04.02.2002 №256.

Також у апеляційній скарзі апелянт стверджує, що не порушував умов договору та строків сплати за активну електричну енергію, оскільки за січень-червень 2018 року здійснювало оплату за спожиту активну електричну енергію згідно умов передбачених Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі Порядок).

Цей Порядок (зі змінами станом на 01.01.2018 року) визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сімям з дітьми, малозабезпеченим сімям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Суд зазначає, що додатком №2 до Договору було визначено порядок та строки розрахунків за отриману споживачем електричну енергію, а сторонами не змінювалися строки здійснення розрахунків, а в договорі відсутнє посилання на строки встановлені Порядком. З матеріалів справи не вбачається, що розмір заборгованості, на який позивачем нараховано пеню, інфляційні та 3% річних, виник внаслідок перерахування з державного бюджету коштів на субсидії певним категоріям населення, а в виставлених рахунках на оплату енергії вказані промислові та непромислові споживачі.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач не зазначивё які з платежів здійснені за рахунок власних коштів, а які за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з відповідача слід стягнути 43 712,92 грн. пені, 3 930,10 грн. 3% річних, 8 772,04 грн. інфляційних.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на КП Червоноградводоканал.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.03.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Скрипчук О.С.