ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2019 р. Справа№ 910/15031/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018

у справі № 910/15031/18 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 98 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 98 000,00 грн., яке становить частину з виплаченого позивачем як страховою організацією за укладеним з ТОВ «Порше Лізінг Україна» договором добровільного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № пл325486ак7ф від 25.09.2017 страхового відшкодування, в зв'язку з пошкодженням автомобіля Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля Opel Omega, державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 4508408.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18 позов задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу.

Не погоджуючись з рішенням, 16.01.2019 Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, а провадження у справі закрити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що рішення суду першої інстанції є незаконними та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що:

- відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- враховуючи, що заяву позивача про виплату страхового відшкодування № ЕЛ_6585 від 22.10.2018 відповідачем було отримано 25.10.2018, у останнього був наявний строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до 23.01.2019;

- 29.11.2018 відповідачем складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування та виплачено на користь позивача 98 000,00 грн., тобто страхове відшкодування, стягнення якого є предметом цього позову;

- отже, з боку відповідача були виконані всі обов'язки, покладені на нього умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 4508408 та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», належним чином та у встановлений строк;

- ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі відповідачем отримано не було у зв'язку з перебоями в організації, що займається організацією поштового зв'язку, а відтак відповідач, не мав можливості направити до суду відзив на позов;

- враховуючи приписи ч.ч. 1, 4 та 5 ст. 129 ГПК України, згідно з якими під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись, судові витрати у цій справі мають бути покладені на позивача.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019 справа № 910/15031/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 29.01.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 13.02.2019;

- роз'яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18;

- учасниками роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

При дослідженні апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що відповідачем до скарги додані докази, а саме, копії страхового акту № ЦВ/18/2303від 29.11.2018, розрахунку страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу) та платіжного доручення № ID-112651 від 29.11.2018 на суму 98 000,00 грн., які свідчать про те, що страхове відшкодування, стягнення якого є предметом позову у цій справі, відповідачем було перераховано позивачу в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив про те, що ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі відповідачем отримано не було у зв'язку з перебоями в організації, що займається організацією поштового зв'язку, а відтак, відповідач не мав можливості направити до суду відзив на позов.

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи слідує, що ухвалу про відкриття провадження від 14.11.2018 судом першої інстанції відповідачу було направлено за адресою: АДРЕСА_1, яка є місцезнаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказану адресу відповідач також зазначає й в апеляційній скарзі.

Водночас поштове відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 873 повернулось на адресу суду з відміткою пошти: «організація вибула», хоча як рішення суду першої інстанції, так і ухвала суду апеляційної інстанції за вказаною адресою відповідачу вручені були.

Вказані обставини свідчать про те, що ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.11.2018, якою, серед іншого, судом вирішено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи, фактично відповідачу вручено не було з підстав, які від нього не залежали, в той час як неотримання ухвали суду про відкриття провадження у справі, унеможливило надання відповідачем відзиву на позов та, відповідно, доказів на підтвердження власної позиції.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що позивач, який ухвалу суду від 14.11.2018 отримав 19.11.2018 (а.с. 3), будучи обізнаним про сплату йому 29.11.2018 відповідачем грошових коштів, стягнення яких є предметом цього спору, добросовісно користуючись наданими йому правами, мав одразу повідомити суду про вказані обставини. Тим більше, що оспорене рішення судом першої інстанції прийнято 22.12.2018, тобто більш ніж через місяць після сплати грошей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приймає додані до апеляційної скарги копії страхового акту № ЦВ/18/2303від 29.11.2018, розрахунку страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу) та платіжного доручення № ID-112651 від 29.11.2018 на суму 98 000,00 грн. як додаткові докази по справі та переглядає судове рішення з врахуванням вказаних доказів.

Станом на 18.03.2019 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/15031/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18 відкрито 29.01.2019, а розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 14.02.2019, апеляційна скарга має бути розглянута в строк по 01.04.2019 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

25.09.2017 позивач як страховик та Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» як страхувальник та вигодонабувач 1 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту, цивільної відповідальності власників наземного транспорту та від нещасного випадку на транспорті № пл325486ак7ф (далі Договір) (а.с. 16-31), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з пунктом 12 Договору, строк дії Договору з 22.09.2017 по 24.09.2022.

03.09.2018 о 07 години 45 хвилин в м. Нова Каховка по вул. Маяковського сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля Opel Omega, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_2.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 96), Страховим актом № АХА2411282 від 25.09.2018 (а.с. 91), з урахуванням того, що франшиза за Договором страхування (безумовна) щодо збитків, завданих ДТП, становить 620,07 доларів США за курсом чинним на робочий день, що передує даті настання страхового випадку (17 513,88 грн.), до виплати в якості страхового відшкодування призначено 636 650,09 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку № 1043353 ТОВ «Віннер ПЦКА» від 11.09.2018 на суму 654 163,97 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 92-94).

Водночас у виконаному на замовлення позивача Субєктом оціночної діяльності ОСОБА_8 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 521/16 від 12.07.2016) Звіті № 15124 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 04.10.2018 (а.с. 54-90) встановлено, що вартість відновлювального ремонту Автомобіля складає 593 754,77 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданому позивачу Повідомленні про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заяві на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 39-41), страхувальник просить виплатити страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Віннер ПЦКА».

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 499 143 від 26.09.2018 (а.с.97), страхове відшкодування в сумі 636 650,09 грн. перераховано позивачем на рахунок ТОВ «Віннер ПЦКА».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_2, що підтверджується постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.09.2018 у справі № 661/3861/18 (а.с. 49-50).

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4508408 (далі Поліс) (а.с. 52) слідує, що станом на 03.09.2018 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з вказаним полісом (страхувальник ОСОБА_2).

Зі змісту Полісу слідує, що ліміт відповідальності за шкоду заподіну майну становить 100 000 грн., франшиза - 2 000 грн.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування № ЕЛ_6558 від 22.10.2018 (а.с. 98-99), в якій просив сплатити страхове відшкодування в сумі 98 000,00 грн. за вказаними у заяві реквізитами протягом 10-ти днів з дня одержання вказаної вимоги.

Зазначену заяву відповідачем було отримано 25.10.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 30 (а.с. 101).

09.11.2018 позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача 98 000,00 грн. страхового відшкодування.

Водночас згідно доданих відповідачем до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме копій страхового акту № ЦВ/18/2303від 29.11.2018, розрахунку страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу) та платіжного доручення № ID-112651 від 29.11.2018 на суму 98 000,00 грн. слідує, що під спірне страхове відшкодування відповідачем позивачу було сплачено 29.11.2018, тобто до винесення судом рішення у цій справі.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За змістом ГПК України, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі в зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що заявлену до стягнення у цій справі суму (98 000,00 грн.) відповідач позивачу сплатив 29.11.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № ID-112651 від 29.11.2018, провадження у справі мало бути припинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, згідно з яким господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18 підлягає скасуванню, провадження у справі закривається на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому колегія суддів зауважує позивачу на тому, що за приписами ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов'язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази в той час як у спорі сторін позивачем суду першої інстанції не було надано доказів сплати відповідачем спірної суми.

Щодо судових витрат по справі колегія суддів зазначає таке.

У разі закриття провадження у справі, спір не вирішується по суті, і, відповідно, відсутній результат вирішення спору, тобто суд не встановлює, внаслідок чиїх саме дій виник спір у справі.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі № 922/1277/17 та від 10.05.2018 у справі № 910/9451/17.

За таких обставин, покладення судових витрат за подачу позову на відповідача у цій справі не відповідає положенням чинного законодавства, а оспорювань рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Водночас за приписами ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено 1 762 грн. судового збору.

У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» вказано, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи що провадження у цій справі закрите в зв'язку з відсутністю предмету спору, тобто не з огляду на відмову позивача від позову, судовий збір, сплачений позивачем за звернення до суду з цим позовом в сумі 1 762 грн., має бути повернутий йому з Державного бюджету ухвалою суду.

Однак зі змісту ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» слідує, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, тому відсутність у матеріалах справи відповідного клопотання унеможливлюють повернення судового збору як судом апеляційної, так і судом першої інстанції.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що він не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про повернення судового збору в сумі 1 762,00 грн. з бюджету.

З огляду на підстави скасування рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі (відповідач просить не лише скасувати рішення, а й покласти судові витрати за подачу позову на позивача - примітка суду), апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольняється частково.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги витрати на її подачу покладаються на сторони порівну.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275, 278, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 у справі № 910/15031/18 скасувати.

3. Провадження у справі закрити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Ільїнська, 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 1 321 (одна тисяча триста двадцять одну) грн. 50 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15031/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк