ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 905/635/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

представники сторін:

скаржника - Мастепанов О.В.

позивача - адвокат Костікова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс"

на постанову Східного апеляційного господарського суду

від 12.12.2018

у складі колегії суддів: Мартюхіної Н.О. (головуючого), Шутенко І.А., Плахова О.В.

у справі № 905/635/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс"

про визнання договору уступки права вимоги від 29.04.2016 недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

1. ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося в Господарський суд Донецької області з позовом до ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" та до ТОВ "Наір-Сервіс" про визнання договору уступки права вимоги від 29.04.2016 недійсним.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції

2. Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.07.2018 по справі №905/635/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

3. Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у даній справі апеляційну скаргу ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" задоволено. Рішення Господарського суду Донецької області від 18.07.2018 по справі № 905/635/18 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

5. При розгляді справи судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

5.1 01.08.2009 між Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" укладено договір про надання послуг з надання персоналу №7 (далі - договір), за умовами якого, замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконувати по заявці послуги з надання замовнику робітників для участі у виробничому процесі, з управління виробництвом або для виконання інших функцій, які пов'язані з виробництвом і (або) реалізацією продукції, у період часу та на умовах, визначених цим договором. Кваліфікаційні вимоги до робітників визначаються замовником у письмовій заявці, яка надсилається на адресу виконавця по формі вказаній у додатку №1 до даного договору. Характер виконуючих робітниками функцій визначається поручителем замовника в межах їх професійної кваліфікації.

5.2 Згідно п.1.2 договору, функції, які передбачені п.1.1 цього договору, виконуються робітниками по місту знаходження замовника або у іншому узгодженому з замовником місці.

5.3 Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2009 (п.11.1 договору).

5.4 Додатковою угодою №1 від 01.11.2009 продовжено строк дії договору до 31.12.2014.

5.5 Проте, 13.04.2011 додатковою угодою №8 до договору №7 від 01.08.2009 сторони дійшли згоди щодо розірвання договору №7 від 01.08.2009 з 15.04.2011.

5.6 На виконання умов договору сторонами складені та підписані акти про надання послуг з представлення персоналу: №ОУ-072 за період з 26.04.2011 по 10.05.2011 на загальну суму 2 825 015,84 грн., №ОУ-074 за період з 26.04.2011 по 10.05.2011 на загальну суму 20 001,24 грн., №ОУ-075 від 10.05.2011 на загальну суму 39 157,86грн., №ОУ-076 за період з 26.04.2011 по 10.05.2011 на загальну суму 724 434,22грн., №ОУ-077 за травень 2011 на загальну суму 3 890,04 грн. з додатками та акти про виконання робіт згідно цивільно-правових договорів.

5.7 10.05.2011 відповідачем-1 складено та підписано акт про надання послуг з представлення персоналу №ОУ-073 за період з 26.04.2011 по 10.05.2011 на загальну суму 2 772 473,94 грн.

5.8 Листом №082/1380 від 16.05.2011 позивач повідомив відповідача-1 про узгодження акту №ОУ-073 за період з 26.04.2011 по 10.05.2011 після сплати останнім заборгованості з штрафних санкцій на суму 1 133 350,00 грн. за порушення правил пропускного режиму, відшкодування збитків на суму 435 271,16 грн. за недостачу матеріальних цінностей у котеджу №1, а також відображення в акті надання послуг коректування по актам СБ на суму 454 937,63 грн.

5.9 В подальшому, 29.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наир-Сервіс" укладено договір про відступлення права вимоги (далі - договір про відступлення права вимоги), відповідно до п. 1.1 якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Азов Персонал Сервіс" (первісний кредитор) передає Товариству з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс" (новий кредитор) належне йому право вимагати від Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" заборгованості за Актом №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009 на суму 2 657 192,93 грн. відповідно до справи №905/3017/15, яка знаходиться в Господарському суді Донецької області та штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс" приймає зазначене право вимоги, яке належить первісному кредитору.

Відповідно до п.1.2. договору про відступлення права вимоги за даним договором новий кредитор набуває усі права первісного кредитора відносно виконання ПАТ "МК "Азовсталь" заборгованості за Актом №ОУ-073 у справі №905/3017/15, що знаходиться в провадженні господарського суду Донецької області.

5.10 За умовами п.2.1 договору про відступлення права вимоги за передане право вимоги сплати від ПАТ "МК "Азовсталь" заборгованості за Актом №ОУ-073 у справі №905/3017/15, що знаходиться в провадженні господарського суду Донецької області на загальну суму 2 657 192,93 грн. Новий кредитор сплачує первісному кредитору суму в розмірі 2 657 192,93 грн. на протязі 20 банківських днів з моменту пред'явлення первісним кредитором відповідної письмової вимоги.

5.11 За вимогами п.3.1 договору про відступлення права вимоги, обов'язки первісного кредитора уступити новому кредитору право вимоги згідно з умовами вказаного договору, не пізніше 2 робочих днів від дати укладення договору передати новому кредитору усі необхідні документи та інформацію, які засвідчують право вимоги яке передається по даному договору, у зобов'язанні первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

5.12 Згідно п. 5.1 договору про відступлення права вимоги він набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за договором.

5.13 Додатковою угодою №1 від 06.06.2016 сторонами внесено зміни, зокрема до п.п. 1.2., 1.3. спірного договору про відступлення права вимоги, згідно з якими за даним договором до нового кредитора переходить право вимоги (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання наступних зобов'язань: сплачувати грошові кошти у розмірі 2 657 192,93грн., які боржник не сплатив первісному кредитору за отримані від останнього послуги з представлення персоналу у період з квітня 2011 по травень 2011. До Нового кредитора переходить право вимоги Первісного кредитора за Договором, визначене у п. 1.1.,1.2. даного Договору, а також усі права та обов'язки, що існують у Первісного кредитора за надані боржнику послуги з представлення персоналу у період з квітня 2011 по травень 2011.

5.14 16.09.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс" звернулось до позивача з вимогою №вих1073 про оплату грошових коштів у розмірі 2 657 192,93 грн. у семиденний строк з дня отримання даної вимоги, яка отримана останнім - 22.09.2016.

5.15 Рішенням Господарського суду Донецької області у справі № 905/3017/15 від 06.06.2016 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" до Публічного акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь" про стягнення заборгованості в сумі 2 657 192,93 грн. відмовлено повністю.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

6. 09.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" звернулось через Східний апеляційний господарський суд до Верховного Суду із касаційною скаргою від 09.01.2019 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі № 905/635/18, підтвердженням чого є накладна відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла касаційна скарга.

7. 23.01.2019, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" від 09.01.2019 разом зі справою № 905/635/18 надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 905/635/18 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 01.02.2019.

9. Ухвалою Верховного Суду від 06.02.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 905/635/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" від 09.01.2019 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018; призначено розгляд касаційної скарги на 13.03.2019 об 11 год. 45 хв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу.

10. Не погоджуючись з прийнятою постановою апеляційного суду, ТОВ "Наір-Сервіс" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

11. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

11.1 Фактичні договірні правовідносини між сторонами, пов'язані з продовженням надання послуг з надання персоналу з 15.04.2011 не припинились, а без оплати залишились послуги надані у період з 16.04.2011 по 10.05.2011. З урахуванням вчинення сторонами відповідних дій направлених на виникнення та виконання, а також прийняття відповідних зобов'язань можливо стверджувати про наявність між позивачем та відповідачем 1 укладеного договору про надання послуг, кий був оформлений актами виконаних робіт, які містять в собі всі суттєві умови притаманні договору про надання послуг.

11.2 В матеріалах справи міститься вдосталь письмових доказів, які підтверджують наявність зобов'язання (на час укладення договору від 29.04.2016), вимога виконання якого є предметом оспорюваного правочину.

11.3 Відповідачі реалізувавши своє право на внесення змін до укладеного договору здійснили уточнення підстав виникнення зобов'язань, що обумовлює розгляд питання недійсності правочину з урахуванням відповідних змін.

11.4 Помилковим є висновок апеляційного суду щодо того, що внесені змін в договір про відступлення права вимоги фактично не дають можливості встановити за яким саме зобов'язанням та з яких підстав виникла сума боргу, яка відступається новому кредитору.

11.5 Помилковим є висновки суду апеляційної інстанції, щодо наявності у позивача права на звернення до суду з даним позовом.

11.6 На час відкриття апеляційного провадження були відсутні правові підстави які б давали можливість задовольнити клопотання позивача щодо поновлення строків на апеляційне оскарження рішення від 18.07.2018.

12. Представник скаржника в судовому засіданні 13.03.2019 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених в ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

13. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення а оскаржувану постанову без змін.

14. Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2019 заперечила проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

15. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

16. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

17. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

18. Вирішуючи спір про визнання договорів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

19. Крім того, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

20. За приписами статті 207 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладання оспорюваного договору), господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

21. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

22. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги до чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

23. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

24. В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

25. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

26. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

27. Згідно частин 1,2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

28. Відповідно до частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

29. Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

30. Згідно статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

31. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

32. Судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що в разі заміни кредитора в зобов'язанні саме зобов'язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб'єктний склад у частині кредитора. При цьому, аналіз вищевказаних положень законодавства свідчить, що такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов'язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов'язання, тобто такого зобов'язання яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.

33. Рішення господарського суду Донецької області у справі №905/3017/15 від 06.06.2016 є таким, що набрало законної сили, у зв'язку із чим обставини, що були встановлені в останньому є преюдиційними під час розгляду даної справи з огляду на положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

34. Рішенням господарського суду Донецької області у справі №905/3017/15 від 06.06.2016 встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" та Публічним акціонерним товариством „Металургійний комбінат „Азовсталь" було укладено додаткову угоду №8 від 13.04.2011 до договору №7 від 01.08.2009, якою сторони дійшли згоди щодо розірвання договору з 15.04.2011, що і стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

35. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що договір про надання послуг з надання персоналу №7 від 01.08.2009 є розірваним з 15.04.2011.

36. Частинами 2,3 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

37. Наведені вище обставини свідчать, що зобов'язання сторін за договором про надання послуг з надання персоналу №7 від 01.08.2009 припинились з моменту його розірвання, тобто з 15.04.2011.

38. Як вже зазначалось вище, предметом договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016 є перехід до нового кредитора права вимоги сплати від Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" заборгованості по Акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009 на суму 2 657 192,93 грн.

39. Судом апеляційної інстанції встановлено, що в наявному в матеріалах справи Акті №ОУ-073 від 10.05.2011, який підписаний виключно відповідачем-1, зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" надало на користь Публічного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" послуги з надання персоналу на суму 2 772 473,94 грн. в період з 26.04.2011 по 10.05.2011.

40. Таким чином, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс" право вимоги сплати суми боргу по Акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009 в розмірі 2 657 192,93 грн. за зобов'язанням, яке виникло в період з 26.04.2011 по 10.05.2011.

41. В той же час, як було встановлено апеляційним господарським судом, зобов'язання сторін за договором №7 від 01.08.2009 припинились ще 15.04.2011.

42. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що предметом вищевказаного договору від 29.04.2016 є право вимоги сплати суми боргу за неіснуючим зобов'язанням (таким, що не існувало саме по собі на момент укладання договору про відступлення права вимоги).

43. Що стосується встановленої в рішенні господарського суду Донецької області у справі №905/3017/15 від 06.06.2016 обставини стосовно надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" послуг з надання персоналу за період з 26.04.2011 по 10.05.2011 на суму 2 671 781,75 грн. згідно висновку судово-економічної експертизи №438-/24-516/25 від 05.03.2012, апеляційним господарським судом вірно зазначено, що таке надання послуг відбулось не на виконання договору №7 від 01.08.2009, оскільки зобов'язання сторін за вказаним договором припинились з моменту його розірвання, тобто з 15.04.2011.

44. З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що в разі заміни кредитора в зобов'язанні саме зобов'язання зберігається, а змінюється лише його суб'єктний склад у частині кредитора, зважаючи на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов'язання за яким відступається право вимоги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла вірного висновку про те, що договір про відступлення права вимоги від 29.04.2016 є таким, що порушує положення статей 512, 514 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним.

45. З огляду на викладене, доводи скаржника (пункт 11.1 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими.

46. Доводи скаржника (пункти 11.3, 11.4 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

46.1 Пунктом 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, що у процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, зокрема, шляхом: вчинення нового правочину; погодження правочину з відповідним державним органом, якщо це необхідно було для даного правочину, а таке погодження не було раніше здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом (крім зміни ціни в договорі після його виконання, оскільки згідно з частиною третьою статті 632 Цивільного кодексу України така зміна не допускається). Якщо згаданий правочин (про внесення змін) не суперечить вимогам закону, господарський суд приймає судове рішення, виходячи з його умов. При цьому господарським судам необхідно мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, - в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії в часі.

46.2 Судом апеляційної інстанції вірно вказано, що аналіз вищевказаного пункту Постанови Пленуму Вищого господарського суду України свідчить, що вказане роз'яснення Пленуму щодо самостійного усунення порушень, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, застосовується сторонами виключно у процесі вирішення спору.

46.3 Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на момент укладання додаткової угоди №1 від 06.06.2016 жодного спору між сторонами щодо правомірності укладання договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016 та відповідного відкритого судом провадження не існувало.

46.4 Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що додатковою угодою №1 від 06.06.2016 до договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016 внесено зміни до п. 1.2., 1.3. спірного договору про відступлення права вимоги, згідно з якими за даним договором до нового кредитора переходить право вимоги (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання наступних зобов'язань: сплачувати грошові кошти у розмірі 2 657 192,93грн., які боржник не сплатив первісному кредитору за отримані від останнього послуги з представлення персоналу у період з квітня 2011 по травень 2011. До Нового кредитора переходить право вимоги Первісного кредитора за Договором, визначене у п. 1.1.,1.2. даного Договору, а також усі права та обов'язки, що існують у Первісного кредитора за наданні боржнику послуги з представлення персоналу у період з квітня 2011 по травень 2011.

46.5 Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що як вбачається із вищевказаних умов додаткової угоди №1 від 06.06.2016 в порівнянні із самим договором про відступлення права вимоги від 29.04.2016, сторонами, зокрема, виключено посилання, що предметом договору є перехід права вимоги сплати заборгованості по Акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009.

46.6 Згідно положень діючого цивільного законодавства України зміна умов договору можлива виключно щодо існуючих прав та обов'язків сторін по договору, за умови збереження самого зобов'язання.

46.7 Таким чином, враховуючи той факт, що за договором про відступлення права вимоги від 29.04.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наір-Сервіс", сторони передбачили перехід до нового кредитора права вимоги сплати заборгованості по Акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009, суд апеляційної інстанції вірно встановив, що є протиправним виключення в додатковій угоді №1 від 06.06.2016 посилання, що предметом договору є перехід права вимоги сплати заборгованості по Акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009, оскільки вказані зміни фактично не дають можливості встановити за яким саме зобов'язанням та з яких підстав виникла сума боргу, яка відступається новому кредитору.

46.8 При цьому, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що наявні в матеріалах справи документи та пояснення сторін свідчать, що між сторонами не укладалось іншого договору про надання послуг з надання персоналу окрім договору №7 від 01.08.2009, у зв'язку із чим договір про відступлення права вимоги від 29.04.2016 передбачає перехід до нового кредитора права вимагати сплати заборгованості саме по Акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009, незважаючи на виключення вказаної інформації шляхом укладання додаткової угоди №1 від 06.06.2016.

46.9 Отже, наведені вище обставини свідчать, що факт укладання відповідачами додаткової угоди №1 від 06.06.2016 не спростовує висновок суду апеляційної інстанції про наявність порушень під час укладання договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016 із якими діюче законодавство пов'язує недійсність правочину.

47. Доводи скаржника (пункт 11.5 постанови) визнаються колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду безпідставними та необґрунтованими зважаючи на потенційну можливість пред'явлення новим кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" вимоги до позивача щодо сплати суми боргу на підставі оспорюваного договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016, яким відбулась заміна кредитора в неіснуючому зобов'язанні.

48. Доводи скаржника (пункти 11.2 постанови) колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не розглядаються з огляду на таке.

48.1 З огляду на імперативні приписи статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

48.2 При цьому, доводи, викладені у касаційній скарзі (пункт 11.2 постанови), зводяться до незгоди із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та наданою оцінкою доказам, наявних у матеріалах справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

49. Доводи скаржника (пункти 11.6 постанови) колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не розглядаються з огляду на таке.

49.1 Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018 поновлено Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 18.07.2018 у справі №905/635/18 та відкрито апеляційне провадження у справі №905/635/18.

49.2 Разом з тим, скаржник звернувся із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі №905/635/18, а не на вказану ухвалу від 04.09.2018.

49.3 З огляду на викладене, у Суду відсутні підстави для надання оцінки вказаному доводу скаржника, оскільки питання про поновлення Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» строку на звернення з апеляційною скаргою не вирішувалось оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції, а ухвала апеляційного суду від 04.09.2018 не є предметом касаційного перегляду в даному касаційному провадженні.

50. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

51. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Росії") щодо реалізації права на справедливий суд (п. 1 ст. 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

52. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

53. У справі, що розглядається, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду апеляційної інстанції.

54. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

55. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

56. Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції таким вимогам закону відповідає.

57. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

58. Вказані вимоги судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови були дотримані.

59. Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції немає, то судовий збір за подачу касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" від 09.01.2019 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі № 905/635/18 залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2018 у справі № 905/635/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді С. В. Жуков

Н. Г. Ткаченко