ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019 року Справа № 904/3635/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн», м. Київ

представник: Очеретько Є.О., ордер АА №072813 від 20.02.2019, адвокат;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Весна», с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області

представник: Салюк Ю.В., ордер ДП №186200025 від 28.01.2019, адвокат;

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3, м. Донецьк,

представник: не з'явився

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області,

представник: ОСОБА_5, ордер ДП №150/017 від 11.02.2019, адвокат;

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», м. Київ

представник: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2018 у справі №904/3635/18, ухвалене суддею Петренко І.В., повне рішення складено 15.11.2018,

у справі про стягнення 573 731,60 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Весна» (надалі відповідач) про стягнення матеріальної шкоди, завданої 14.05.2017 року в результаті дорожно-транспортної пригоди, в сумі 573 731,60 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП), яка сталася з вини водія автомобіля ВАЗ 21214, державний номер НОМЕР_1, його автомобілю було завдані пошкодження на суму 573 731,60 грн, що підтверджено висновком автотоварознавчої експертизи від 23.06.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 до участі у справі були залучені треті особи: ОСОБА_3 (третя особа-1), ОСОБА_4 (третя особа-2), Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (третя особа-3).

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність своєї вини в заподіянні шкоди позивачу, та те, що під час скоєння ДТП водій ОСОБА_4 не знаходився при виконанні трудових обов'язків, а самовільно взяв автомобіль підприємства.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2018 по даній справі (суддя Петренко І.В.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що відсутній повний склад цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, оскільки відсутня вина водія ОСОБА_4 в скоєнні ДТП, що встановлено Постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 02.10.2017 про закриття кримінального провадження.

Доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило здійснити заміну відповідача на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про направлення справи №904/3635/18 для розгляду до іншого господарського суду першої інстанції за підсудністю.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд дійшов безпідставного висновку, що наявність неоскарженої постанови слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 02.10.2017 про закриття кримінального провадження є підставою для відмови у позові та не врахував, що власник джерела підвищеної небезпеки відповідає за заподіяну шкоду незалежно від його вини, а наявність вказаної постанови не свідчить про відсутність вини для цивільно-правової відповідальності;

- суд допустив порушення норм процесуального права та не задовольнив усне клопотання позивача про продовження підготовчого провадження і заміну відповідача у справі на ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», та в разі такої заміни відбулася б зміна територіальної підсудності справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2018 у справі №904/3635/18.

21.01.2019 від апелянта до апеляційного суду надійшло клопотання про заміну відповідача у справі з ТОВ «Весна» на ПАТ «Страхова компанія «Уніка», що на його думку призведе до зміни територіальної підсудності, яке було також висловлене в апеляційній скарзі та повторно поданому клопотанні 25.02.2019. Клопотання обгрунтоване посиланнями на Закон України «Про страхування».

Присутні в судовому засіданні представники учаасників справи висловилися про вирішення клопотання на розсуд суду. Третя особа-3 надіслала до суду пояснення щодо цього клопотання, в якому просила в його задоволенні відмовити, обгрунтовуючи положеннями ст.48 ГПК України.

Вказане клопотання було вирішено судом в ухвалі від 20.02.2019 та в його задоволенні було відмовлено з огляду на положення ст.48 ГПК України щодо строків залучення до участі у справі іншого відповідача та ч. 5 ст. 269 ГПК України, відповідно до якої у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представником третьої особи-2 було заявлено клопотання від 01.03.2019 про виклик до суду та допит названих ним свідків, які могли б підтвердити законність управління ОСОБА_4 автомобілем на час скоєння ДТП.

Вказане клопотання судом відхиляється з огляду на недотримання положень ст.87-89 ГПК України щодо надання заяв свідків.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечує, про що надав відзив вд 05.02.2019 та додаткові пояснення від 13.03.2019. Посилається на те, що матеріалами справи не підтверджена протиправна поведінка водія та наявність його вини в заподіянні шкоди. Також вказує на неправомірне заволодіння ОСОБА_4 автомобілем, використання його за межами робочого часу у власних інтересах, та завищений розрахунок завданої шкоди.

Повноважний представник Третьої особи-2 проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відсутність вини водія в скоєнні ДТП.

Треті особи -1,3 явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Як вбачається з наданих на вимогу суду копій доказів кримінального провадження №0000720 від 14.05.2017, Постанови від 02.10.2017 про закриття кримінального провадження, винесеної старшим слідчим з ОВС СУ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, та не заперечується представниками учасників справи, 14.05.2017 приблизно о 13 годині 10 хвилин водій автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, рухаючись по автодорозі Знам'янка-Луганськ-Ізваріне у Петропавлівському районі Дніпропетровської області з боку міста Дніпра у напрямку міста Донецька, на 311км + 300м вказаної автодороги втратив свідомість внаслідок чого раптово змінив напрямок руху вліво та виїхав на зустрічну смугу, по якій у зустрічному напрямку рухався автомобіль Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

У ході подальшого зближення автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2, та автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, на 311км + 300м автодороги Знамянка-Луганськ-Ізваріне сталося їх зіткнення правою боковою частиною автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, з передньою частиною автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2, на смузі руху останнього.

Після зіткнення автомобіль ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1 у некерованому стані виїхав за межі проїзної частини у лівий кювет по ходу свого руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21214» ОСОБА_6 була смертельно травмована. Водій автомобіля «ВАЗ-21214» отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Водій автомобіля Jetta ОСОБА_3 та її пасажир ОСОБА_7 отримали легкі тілесні ушкодження.

Право власності відповідача ТОВ «Весна» на автомобіль ВАЗ 21214, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 02.10.2007р. Водій ОСОБА_4 на час скоєння ДТП знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Весна» та займав посаду головного енергетика з 29.03.2012 (а.с.94).

Право власності позивача ТОВ «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн» на автомобілю Volkswagen Jetta, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 03.08.2016. На час скоєння ДТП фінансовий директор Товариства ОСОБА_3 знаходилася у відрядженні з використанням цього автомобіля, що підтверджується наказом №12/05-1 від 12.05.2017.

В рамках кримінального провадження були проведені експертизи технічного стану обох автомобілів, судово-автотехнічна експертиза, копії висновків яких на вимогу апеляційного суду СУ ГУНП в Дніпропетровській області було направлено до матеріалів справи.

Згідно висновку від 27.06.2017 за №12/10.1/53 (дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод) експертом були зроблені наступні висновки:

1. В даній дорожній обстановці водій автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 повинна була діяти згідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України.

2. В умовах місця ДТП водій автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 не мала технічну можливість відвернути зіткнення з автомобілем ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом екстренного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення, при заданих вихідних даних. Технічна можливість уникнути зіткнення ТЗ для водія автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 встановлювалася виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати.

3. При заданому механізмі події в діях водія автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв'язку з настанням події даної ДТП.

Кримінальне провадження у справі було закрито відповідно до постанови слідчого від 02.10.2017 за відсутністю доказів складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Слідчим було зроблено висновок, що зібрані докази у справі не дозволяють відповісти на питання про те, чи не відповідали дії водія ОСОБА_4 вимогам Правил дорожнього руху України і чи знаходяться вони в причинному зв'язку з настанням події розглянутої дорожньо-транспортної пригоди.

Посилаючись на завдання йому шкоди саме з вини водія автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення завданої шкоди 573731,60 грн. На підтвердження розміру завданої шкоди надав Висновок експерта автотоварознавця №050/17 від 23.06.2017, зроблений експертом Різниченко В.Д., який має свідоцтво НОМЕР_3 від 16.11.2012 щодо присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 - визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитків.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивачем було укладено з ТДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів від 17.08.2016, що підтверджується полісом №АК/0568522 строком дії з 17.08.2016 до 16.08.2017, а також договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту від 16.08.2016 строком дії з 17.08.2016 до 16.08.2017.

Відповідачем також було укладено з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів від 05.12.2016 строком дії з 12.12.2016 до 11.12.2017.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, втім з інших підстав, ніж зазначено судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Загальні положення щодо відшкодування позадоговірної шкоди визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В Україні запроваджено інститут обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, що регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Великою Палатою Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року (провадження №14-176 цс 18) зроблені наступні висновки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як встановлено судом вище, цивільно-правова відповідальность власника автомобіля ВАЗ 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, на час події ДТП була застрахована, що підтверджено полісом №АК/4985305 від 05.12.2016. Позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред'явив вимогу до відповідача, заявивши лише в суді апеляційної інстанції про заміну відповідача на страхову компанію.

За наведених фактичних обставин справи та положень чинного законодавства апеляційний суд доходить до висновку, що позивач передчасно звернувся до відповідача, як власника транспортного засобу, щодо відшкодування шкоди в повному розмірі, не звернувшись до страховика відповідача за відшкодуванням цієї шкоди.

Відтак його вимоги задоволенню не підлягають та в позові слід відмовити.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вище наведені положення чинного законодавства та наявність договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копії яких наявні в матеріалах справи на час розгляду її судом першої інстанції, та відмовив у позові з підстав відсутності вини водія автомобіля, яким була заподіяна шкода.

З огляду на викладене та положення п.4 ч.1, ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду, виклавши її в редакції цієї постанови. В решті рішення суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги судом частково відхиляються з підстав, наведених вище. Посилання позивача на те, що ним в суді першої інстанції було заявлено усне клопотання про заміну відповідача не підтверджується матеріалами справи та в силу ст. 46 Господарського процесуального кодексу України таке клопотання повинно подаватися в письмовій формі, оскільки за своєю природою є заявою про зміну підстав позову, та копія його направлятися іншим учасникам справи, докази чого надаються суду. Таких доказів матеріали справи не містять. Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд даної апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 277, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2018 у справі №904/3635/18 залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2018 у справі №904/3635/18, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аквіла Ексклюзів Дістрібьюшн»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 18.03.2019.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна