РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2019Справа № 910/12210/18

За позовом Закритого акціонерного товариства "Котнар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"

Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Борисенко І.І.

Секретар с/з Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача-1, не з'явився;

від відповідача-2, ОСОБА_1.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство "Котнар" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" без достатніх правових підстав перереєструвало на себе знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №26824 від 15.08.2002.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви з зазначенням наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, ксерокопії яких додано до позовної заяви. Роз'яснено позивачу, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, яка звернулася із такою заявою.

09.10.2018 через загальний відділ суду від Закритого акціонерного товариства "Котнар" надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12210/18. Здійснено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 13.11.2018.

02.11.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 проти позову заперечив повністю, з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 13.11.2018 судом оголошено перерву до 27.11.2018.

21.11.2018 позивачем подана відповідь на відзив.

У судовому засіданні 27.11.2018 судом оголошено перерву до 11.12.2018.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 у зв'язку з відрядженням судді Васильченко Т.В. для роботи в Національній шкоді суддів, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/12210/18.

За результатами проведення повторного автоматичного розподілу справи №910/12210/18 справа передана на розгляд судді Борисенко І.І.

Ухвалою суду від 28.12.2018 прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи призначено на 29.01.2019.

Ухвалою суду від 29.01.2019 розгляд справи відкладено на 19.02.2019.

Ухвали суду про призначення судових засідань були відправлені за адресами місцезнаходження відповідача-1 (90260, Закарпатська обл., Берегівський район, село Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, будинок 274/А) та відповідлача-2 (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, будинок 12/2).

За адресою місцезнаходження відповідача-1 (90260, Закарпатська обл., Берегівський район, село Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, будинок 274/А) відповідач-1 не отримав кореспонденцію від суду, конверт повернувся через інші причини, що не дали змоги вручити поштове відправлення.

Одночасно в матеріалах справи наявні офіційні витяги з сайту «Укрпошта» відстеження поштових відправлень, з яких слідує, що відповідач-1 отримував поштову кореспонденцію 993; 704).

В підготовчому засіданні остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовних вимог. З'ясовані всі питання визначені ст. 182 Господарського процесуального кодекс України.

Суд в підготовчому судовому засіданні поставив на обговорення питання про можливість завершення підготовчого провадження, та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19.02.2019 закрито підготовче провадження у справі №910/12210/18. Призначено розгляд справи №910/12210/18 по суті на 12.03.2019.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 12.03.2019 судом було заслухано вступне слово відповідача-2, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

У судовому засідання 12 березня 2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-2, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з приписами частини першої статті 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки;

виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки.

За заявкою ЗАТ «Котнар» було зареєстровано знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №26824 від 15.08.2002.

Використанням знака визнається нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

01.03.2010 між Закритим акціонерним товариством «Котнар» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» укладено договір № 26824 про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвом України № 26824 від 15.08.2002 року, №99776 від 25.11.2008, №99777 від 25.11.2008, №;101613 від 12.01.2009, №104533 від 25.03.2009, (на знак для товарів і послуг «Перлина Закарпаття»), № 104533 від 25.03.2009 року (на знак для товарів і послуг «Мускат Cotnar»), № 104554 від 25.03.2009 року, № 104555 від 25.03.2009року, № 104556 від 25.03.2009року, № 104557 від 25.03.2009 року, № 104558 від 25.03.2009 року, № 105817 від 27.04.2009 року (надалі - договір № 268241).

За вказаним договором Державним підприємством «Український Інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) були прийняті рішення про публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтва України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за вищезазначеним свідоцтвом України.

Як вбачається зі змісту п. 3 та п. 14 договору № 26824, ТОВ «Котнар-М» взяло на себе зобов'язання щодо виплати винагороди ЗАТ «Котнар» і виплачує її незалежно від виплати винагород за інші об'єкти промислової власності, що використовуються в тій продукції (роботах, послугах): інші істотні умови договору щодо передачі прав власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №№ 26824, 99776, 99777, 101613, 104533, 104553, 104554, 104555, 104556, 104557, 104558, 105817 регулюються додатковими угодами, які є невід'ємними частинами даного договору.

Позивач вказує, що сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, а саме не узгоджено розмір винагороди та порядок її сплати, ЗАТ «Котнар» вважає, що договір є неукладеними, а відтак, і власником відповідних знаків для товарів і послуг залишається ЗАТ «Котнар».

Суд визнає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до положень частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

За умовами частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, договірні зобов'язання базуються на принципі волевиявлення сторін, згідно з яким вирішення судом неврегульованих питань (умов), що виникли при укладенні договору, можливе за спільною згодою сторін. Виняток з цього правила становлять договори, засновані на державному замовленні.

Укладаючи договір про передачу прав власності на знаки для товарів і послуг сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Відповідно до п.7 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору. Передача права власності на знак не допускається, якщо вона може стати причиною введення в оману споживача щодо товару і послуги або щодо особи, яка виготовляє товар чи надає послугу.

Відповідно до п.9 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» договір про передачу права власності на знак і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами.

Договір №26824 від 01.03.2010 укладений між сторонами у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Не укладення додаткової угоди до договору №26824 від 01.03.2010 щодо визначення винагороди та порядок її сплати не свідчить про не укладення самого правочину (договору №26824 від 01.03.2010) та не свідчить, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а в силу вимог п.9 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» договір про передачу права власності на знак вважається дійсним, якщо він укладений у письмовій формі і підписаний сторонами.

Державним департаментом інтелектуальної власності було прийнято рішення № 9618 від 25.05.2010 року про публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знаки, відповідно до яких право власності на знаки для товарів і послуг класів 32, 33, 35, 39, 42, на які зареєстровано знаки за свідоцтвами України №№ 26824, 99776, 99777, 101613, 104533, 104553, 104554, 104555, 104556, 104557, 104558, 105817, передається ТОВ «Котнар-М».

На момент прийняття рішення №9618 від 25.05.2010 про публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України відомостей про передачу прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 26824 суб'єктом владних повноважень у сфері інтелектуальної власності був Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України (далі - ДСІВ).

Постановою Кабінет Міністрів України від 28.03.2011 № 346 «Про ліквідацію урядових органів» ліквідовано урядові органи, зокрема і Державний департамент інтелектуальної власності та утворено Державну службу інтелектуальної власності України (далі - ДСІВ).

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» від 23.08.2016 № 585 (далі - Постанова) ліквідовано ДСІВ, а функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності покладено на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (надалі - Мінекономрозвитку).

Пунктом 2 Постанови установлено, що Мінекономрозвитку є правонаступником ДСІВ, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

11.05.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі» № 320, якою погодився з пропозицією Мінекономрозвитку щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Мінекономрозвитку постановою функцій і повноважень ДСІВ, що ліквідується (постанова опублікована в газеті «Урядовий кур'єр» від 18.05.2017 № 90 (5959).

Згідно ч. 7 ст. 16 Закону власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1114 Цивільного кодексу України факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Пунктом 1 статті 13 Закону передбачено, що одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва Установа здійснює державну реєстрацію знака, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості.

Форма Реєстру та порядок його ведення визначаються Установою. З вищезазначених норм законодавства України в сфері інтелектуальної власності вбачається, що свідоцтво України на знак для товарів і послуг є чинним після державної реєстрації.

Таким чином, обов'язковій державній реєстрації підлягає не договір, а сам факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг.

Отже, лише після державної реєстрації факту передання виключних майнових прав шляхом внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, правонаступник набуває всіх прав інтелектуальної власності передбачених законодавством України.

П. 1.2 зазначеної Інструкції передбачено, що передача права власності на знак здійснюється на підставі договору про передачу права власності на (далі - договір). П.п. 2.3, 2.4 розділу 2 Інструкції встановлені загальні вимоги до договорів про передачу права власності на знаки та ліцензійних договорів.

Згідно з п. 2.3 Інструкції у договорі (ліцензійному договорі) або витягу з договору (ліцензійного договору) повинні бути вказані: сторони договору; предмет договору; номер свідоцтва; перелік товарів і послуг із зазначенням класів МКТП, на які поширюється передача права власності; місцезнаходження (місце проживання) сторін (п.2.3.1).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції договір (ліцензійний договір) підписується сторонами, що його укладають. Договір (ліцензійний договір) від імені юридичної особи підписується особою, що має на це повноваження. Договір (ліцензійний договір) або витяг з договору (ліцензійного договору) засвідчуються в порядку, установленому в країні його укладання. Відповідальність за достовірність інформації наведеної в документах, що подаються до ДСІВ (Мінекономрозвитку) несуть сторони договору (ліцензійного договору).

Перелік документів, що подавався до ДСІВ (Мінекономрозвитку) для здійснення публікації та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак визначений п. 2.1 Інструкції.

Так, відповідно до п. 2.1 Інструкції для публікації в бюлетені та внесення до реєстру (реєстру договорів) відомостей про передачу права власності на знак та надання дозволу (видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) (далі - відомості) до Державної служби подають такі документи:

заяву про публікацію та внесення до реєстру (реєстру договорів) відомостей (далі - заява) - 1 прим.;

договір (ліцензійний договір) або нотаріально засвідчений витяг з договору (ліцензійного договору) - 3 прим.;

документ про сплату збору за опублікування відомостей -1 прим.;

довіреність, оформлену з дотриманням вимог чинного законодавства, якщо документи від імені сторони договору подає представник у справах інтелектуальної власності (патентний повірений) або інша довірена особа;

довіреність на ім'я представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного), оформлену з дотриманням вимог чинного законодавства, від правонаступника власника свідоцтва, якщо він є іноземною особою.

25.05.2010 ДДІВ прийнято рішення (реєстраційний номер №9618, дата публікації та реєстрації 25.05.2010) про публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внесення до Державного реєстру свідоцтв України знаків для товарів та послуг відомостей про передачу права власності на знаки в тому числі за свідоцтвом № 26824, відповідно до якого право власності на знак передається власником свідоцтва ЗАТ «КОТНАР» (Позивачем) ТОВ «КОТНАР-М» (Відповідачу- 1).

Відтак, у ДДІВ не було жодних законних підстав для відмови в публікації та внесенні до реєстру відомостей про передачу прав власності на знак за свідоцтвом № 26824 з огляду на те, що заявником у повній відповідності до вимог Закону та Інструкції було подано документи, необхідні для реєстрації факту передачі права власності на знак.

Чинним законодавством не передбачено положення про подання документів для реєстрації на які посилається Позивач (додаткової угоди до договору щодо розміру винагороди та порядку її сплати).

Таким чином, ДДІВ, діючи на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, здійснила такі дії на підставі всіх необхідних і передбачених законодавством для цього документів. При цьому, відповідальність за достовірність інформації, наведеної в документах, що подаються до ДДІВ, несуть сторони договору.

Судом не встановлено підстав для задоволення позову, договір №26824 від 01.03.2010 укладений в письмовій формі, підписаний сторонами, що свідчить про те, що договір є укладеним (п.9 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»), а сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Відповідач-2 правомірно прийняв рішення (реєстраційний номер №9618, дата публікації та реєстрації 25.05.2010) про публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внесення до Державного реєстру свідоцтв України знаків для товарів та послуг відомостей про передачу права власності на знаки в тому числі за свідоцтвом № 26824, відповідно до якого право власності на знак передається власником свідоцтва ЗАТ «КОТНАР» (Позивачем) ТОВ «КОТНАР-М» (Відповідачу-1).

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі

За встановлених обставин справи, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Закритому акціонерному товариству "Котнар" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.03.2019

Суддя І.І. Борисенко

.