ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/979/18
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

ОСОБА_1

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_2, за довіреністю;

від відповідача за первісним позовом: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 29 листопада 2018 року (повний текст складений 10.12.2018р.) та

додаткове рішення від 21 грудня 2018 року (повний текст складений 22.12.2018р.)

по справі № 915/979/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД

до відповідача ОСОБА_3 підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради

про стягнення 159723,2 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_3 підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради

до відповідача за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД

про визнання договору №15-25 від 15.04.2015 недійсним, -

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_4

час та місце винесення рішення: 29.11.2018р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

час та місце винесення додаткового рішення: 21.12.2018р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 13.03.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради про стягнення 159723,2 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку КП Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради умов договору поставки №15/25 від 15.04.2015р. в частині неповної оплати за поставлений товар.

01.10.2018р. Комунальне підприємство «Миколаївська обласна друкарня» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати договір №15-25 від 15.04.2015р., укладений між ОСОБА_3 підприємством «Миколаївська обласна друкарня» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» недійсним.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що сторінки оспорюваного договору не пронумеровані, що ставить під сумнів їх відповідність укладеному між сторонами договору, крім того, вказаний договір з боку покупця (КП «Миколаївська обласна друкарня») підписано ОСОБА_5, але підпис ОСОБА_5 в графі «покупець» у договорі не відповідає підпису директора КП «Миколаївська обласна друкарня» ОСОБА_5 на інших господарських договорах, укладених підприємством з іншими контрагентами, та з підписами на інших фінансових документах, що ставить під сумнів відповідність волевиявлення ОСОБА_5

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2018р. по справі №915/979/18 (суддя Семенчук Н.О.) частково задоволено первісний позов, стягнуто з ОСОБА_3 підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» основної заборгованості у сумі 130000,00 грн., 3956,37 грн. інфляційних, 2101,61 грн. у якості 3% річних, 23,665,20 грн. пені та 2395,85 грн. судового збору, у решті первісних позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У вказаному рішенні суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи підтверджується наявність основного боргу відповідача перед позивачем у сумі 130000,0 грн., що виникла у звязку з неналежним виконанням КП Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради умов договору поставки №15/25 від 15.04.2015р.

Суд першої інстанції вказав, що на день розгляду справи відповідач не надав доказів погашення основного боргу в сумі 130000,0 грн., з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних суд першої інстанції частково задовольнив зазначені позовні вимоги з урахування допущених позивачем арифметичних помилок, здійснених при нарахуванні штрафних санкцій.

Місцевий господарський суд відмовив КП Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради у задоволенні зустрічних позовних вимог з посиланням на те, що нормами ст. ст. 203, 207 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для визнання договору недійсним як не пронумеровані сторінки. Належних та допустимих доказів встановлення факту підроблення спірного договору, тобто підписання договору не директором комунального підприємства ОСОБА_5В, а невстановленою особою, позивач за зустрічним позовом суду не надав.

Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2018р. по справі №915/979/18 (суддя Семенчук Н.О.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Так, у вказаному додатковому рішенні суд першої інстанції встановив, що позивачем надано належні докази в підтвердження його витрат на оплату послуг адвоката, а саме: договір про надання правничої (правової) допомоги №2 від 06.08.2018р., платіжне доручення №441 від 03.10.2018 2000,00 грн. (т.1 а.с.79), платіжне доручення №456 від 17.10.2018 1000,00 грн. (а.с.118); платіжне доручення №488 від 06.11.2018 1000,00 грн., платіжне доручення №522 від 03.12.2018 1000,00 грн., розрахунок вартості наданих послуг, виконаних робіт адвокатом від 30.11.2018, акт про надання послуг, виконаних робіт від 03.12.2018.

Суд зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката - 5000,00 грн. є співмірний зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також предметом позовних вимог, тому судові витрати позивача на професійну правничу слід покласти на відповідача за первісним позовом.

Витрати позивача за первісним позовом, пов'язані з участю представника у судових засіданнях судом покладено на останнього як такі, що здійснені ним на власний розсуд, поза умовами договору на правничу допомогу, та без виклику судом представника у судові засідання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій відповідач за первісним позовом просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2018р. по справі №915/979/18, відмовити у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» та задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради.

Так, апелянт вказує, що договір поставки №15/25 від 15.04.2015р., укладений між сторонами, підписано не директором КП «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради ОСОБА_5, а іншою не встановленою особою.

Відтак, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Також, не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій відповідач за первісним позовом просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2018р. по справі №915/979/18.

Апелянт вказує, що додаткове рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з посиланням на те, що розрахунок вартості наданих послуг, виконаних робіт адвокатом не містить детального опису проведених робіт.

Крім того, скаржник зазначає, що договір про надання правової допомоги №2 від 06.08.2018р. не містить порядку обчислення гонорару за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2018р. по справі №915/979/18, встановлено позивачу за первісним позовом строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Відповідно до ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2018р. по справі №915/979/18, обєднано до сумісного розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2018р. з апеляційною скаргою ОСОБА_3 підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2018р. у справі №915/979/18.

25.01.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2019р. справу №915/979/18 призначено до розгляду на 13.02.2019р.

08.02.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

13.02.2019р. судове засідання у справі №915/979/18 не відбулось, у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача ОСОБА_6

Ухвалою південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2019р. повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 13.03.2019р. об 11:00 год.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з реєстру Південного-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2019р. та підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення за визначеним трек-номером.

У судовому засіданні 13.03.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради, заслухавши представника позивача за первісним позовом, колегія суддів встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» (продавець, постачальник) та ОСОБА_3 підприємством «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради (покупець) укладено договір №15-25, за умовами п.1.1 якого продавець зобовязується постачати покупцю газетний папір, визначений певними родовими ознаками в асортименті (надалі товар), а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах, встановлених даним договором.

Відповідно до умов розділу 2 договору його учасники узгодили загальні умови поставки. Так, замовлення покупця на поставку приймається продавцем на підставі заявки, що на розгляд покупця може бути виконана в письмовій або в усній формі. Замовлення покупця на поставку товару приймається на підставі заявки, що отримується від уповноважених(ої) осіб (особи) продавця. Уповноваженими особами покупця на замовлення товару в рамках даного договору є особи, визначені в пункті 12.1 даного договору. Асортимент, кількість (вага), ціна в розрізі асортименту та загальна вартість кожної партії товару, замовленої покупцем, інші необхідні дані визначаються у відповідних накладних, що є невідємною частиною даного договору. (п.п.2.1, 2.3, 2.4 договору).

За умовами пункту 4.3 договору постачальник поставляє партію товару протягом 10-ти робочих днів з моменту узгодження сторонами відповідної заявки покупця. Фактом узгодження заявки покупця є складання продавцем рахунку-фактури та направлення його покупцю за допомогою факсимільного звязку. Оригінал рахунку-фактури передається продавцем покупцю разом з оригіналом накладної.

Товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання повноваженими представниками сторін накладних в порядку, встановленому пунктом 4.6 даного договору (п.4.5).

Пунктом 4.6 договору його учасники визначили, що підписання накладних в день поставки партії товару здійснюється сторонами в наступному порядку: покупець до моменту прийняття товару складає в порядку встановленому законодавством довіреність на особу, уповноважену прийняти товар і направляє її факсом продавцю, після чого продавець складає і факсом направляє покупцю накладну на поставлену партію товару, і вже протягом трьох-пяти робочих днів поспіль продавець надсилає покупцю оригінал цієї накладної. Покупець підписує отриману факсом від продавця накладну і в той же день поставки направляє її факсом продавцю. Покупець протягом трьох робочих днів з моменту отримання оригіналу накладної надсилає продавцю підписаний оригінал накладної та довіреності на особу, що здійснювала приймання товару.

Датою поставки є дата отримання покупцем партії товару на складі покупця згідно з накладною (п. 4.8 договору).

Розділом 5 договору сторони погодили ціну товару та суму договору, а саме, відповідно до умов п. 5.2, ціна товару по-асортиментно та вартість партії товару, що поставляється визначається у наступних документах: рахунку-фактурі, що направляється продавцем покупцю після узгодження заявки покупця та в відповідних накладних, що складаються продавцем і підписуються покупцем при прийому товару.

Ціна договору, що входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у накладній на поставку товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його поставки покупцю не допускається (п. 5.3 договору).

Згідно з умовами п.6.2 договору розрахунки ним між постачальником і покупцем здійснюються у безготівковому порядку на поточний рахунок продавця шляхом 100% оплати вартості товару. Покупець зобовязаний сплатити вартість партії товару, що визначена у відповідній накладній, яка свідчить про факт прийому передачі товару продавцем покупцю у зазначений в даному пункті термін.

Відповідно до п.7.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р. Якщо за 15 діб до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, термін дії договору продовжується на тих же умовах і на такий же термін без обмеження кількості разів продовження дії договору.

За положеннями п.8.3 договору у разі несплати вартості товару покупцем у строк, встановлений п.6.2 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, 31.01.2018р. продавець

поставив покупцю партію газетного паперу щільністю 45г/м2, ф.84см. у кількості 9,75 т на загальну суму 186615,0 грн., що підтверджується видатковою накладною №18 від 31.01.2018р., довіреністю на отримання ТМЦ №ОТ-0000011 від 31.01.2018р., податковою накладною №19 від 31.01.2018р. (том 1 а.с.20-22).

Для оплати поставленої партії постачальник виставив продавцю рахунок на оплату №16 від 31.01.2018р. на суму 186615,0 грн. (том 1 а.с.19).

Як зазначає позивач, вказаний рахунок покупцем оплачено частково на суму 56615,00 грн., про що свідчать копії банківських виписок від 08.02.2018р., 13.02.2018р., 14.02.2018р., 27.04.2018р., 07.05.2018р., додані до позовної заяви (том 1 а.с.23-27).

Залишок боргу в сумі 130000,0 грн. залишився неоплаченим, у звязку з чим позивач ТОВ «Візаві ЛТЛ» направило на адресу покупця претензію від 05.07.2018р. за вих. №05-07/18 з вимогою сплатити залишок боргу за поставлений товар (том 1 а.с.28-29).

03.08.2018р. за вих. №122 КП «Миколаївська обласна друкарня» надала ТОВ «Візаві ЛТЛ» відповідь, згідно з якою зазначило, що претензію про сплату заборгованості в сумі 130000,0 грн. розглянуто та визнано, однак у звязку із збитковістю діяльності підприємства у 2017 році та скрутним фінансовим становищем підприємства і зміною керівника, КП «Миколаївська обласна друкарня» просила розглянути питання реструктуризації заборгованості на 9 місяців шляхом щомісячного рівномірного погашення боргу за наступним графіком: по 15 тис. грн. впродовж періоду з серпня 2018 року по березень 2019 року та 10 тис. грн. у квітні 2019 року.

Станом на 07.09.2018р. борг в сумі 130000,0 грн. залишився непогашеним, що стало підставою для звернення ТОВ «Візаві ЛТЛ» до суду за захистом свого порушеного права.

КП «Миколаївська обласна друкарня» у зустрічному позові про визнання договору від 15.04.2015р. недійсним зазначає, що спірний договір не відповідає вимогам п.п.4.4, 7.12 Національного стандарту ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, а саме, сторінки оспорюваного договору не пронумеровані, що ставить під сумнів їх відповідність укладеному між сторонами договору, та вказаний договір з боку покупця (КП «Миколаївська обласна друкарня») підписано директором ОСОБА_5, але підпис ОСОБА_5 в графі «покупець» у договорі не відповідає підпису директора КП «Миколаївська обласна друкарня» ОСОБА_5 на інших господарським договорах, укладених підприємством з іншими контрагентами, та з підписами на інших фінансових документах, що ставить під сумнів відповідність волевиявлення ОСОБА_5

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Щодо первісних позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що кореспондується з частиною першою ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору, 31.01.2018р. продавець поставив покупцю партію газетного паперу на загальну суму 186615,0 грн., однак покупець лише частково розрахувався на поставлений товар на суму 56615,00 грн.

Залишок боргу в сумі 130000,0 грн. залишився неоплаченим, з чим КП «Миколаївська обласна друкарня» погодилося у відповіді на претензію.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів повної оплати КП Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради суми боргу у розмірі 130000,0 грн. за поставлений товар відповідно до умов договору №15-25 від 15.04.2015р., колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас, перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими висновки суду про повне задоволення вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних у звязку з наявністю арифметичних помилок при здійсненні відповідних розрахунків.

Стосовно зустрічних позовних вимог апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Так, звертаючись з зустрічною позовною заявою, позивач за зустрічним позовом, зокрема, посилається на те, що договір №15-25 від 15.04.2015р. з боку покупця підписано директором ОСОБА_5, але підпис ОСОБА_5 в графі «покупець» у договорі не відповідає підпису директора КП «Миколаївська обласна друкарня» ОСОБА_5 на інших господарським договорах, укладених підприємством з іншими контрагентами, та з підписами на інших фінансових документах, що ставить під сумнів відповідність волевиявлення ОСОБА_5 З урахуванням зазначеного позивач за зустрічним позовом просив суд першої інстанції призначити судову почеркознавчу експертизу.

За положеннями ст. ст. 202, 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями абзц. 1 ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріали справи свідчать, що спірний договір №15-25 від 15.04.2015р. підписаний представниками сторін та скріплений відповідними печатками.

Як встановлено вище, на виконання умов договору, 31.01.2018р. продавець поставив покупцю партію газетного паперу на загальну суму 186615,0 грн., а покупець частково розрахувався на поставлений товар на суму 56615,00 грн. Крім того, відповідач за первісним позовом у відповіді на претензію погодився з наявністю боргу у розмірі 130000,00 грн.

Отже, судова колегія зазначає, що вчинені позивачем за зустрічним позовом дії свідчать про прийняття договору його до виконання

Приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи часткове виконання позивачем за зустрічним позовом умов договору №15-25 від 15.04.2015р., а також наявність визнаного боргу перед ТОВ «Візаві ЛТД» на суму 130000,00 грн. за товар, поставний відповідно умов оспорюваного договору, та з огляду на те, що КП «Миколаївська обласна друкарня" не надало належних, допустимих доказів в підтвердження факту підроблення договору та підприємством не наведено інших підстав для визнання спірного договору недійсним, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених зустрічних позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки оспорюваний договір був

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги, викладені апелянтом, є аналогічним твердженням, викладеним у зустрічній позовній заяві, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Щодо доводів скаржника, викладених у апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Крім того, п.2 ч. 2 ст.126 ГПК України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 129 ГПК Кодексу, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За положеннями ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зазначає, що позивачем за первісним позовом надано належні докази в підтвердження його витрат на оплату послуг адвоката, а саме: договір про надання правової допомоги №2 від 06.08.2018р., акт прийому - передачі наданих послуг, виконання робіт б/н від 03.12.2018р., платіжні доручення про сплату 5000 грн., а також розрахунок наданих послуг, виконаних робіт адвокатом.

Відтак, твердження скаржника про відсутність детального опису проведених робіт не відповідає дійсності, оскільки позивачем за первісним позовом надані всі необхідні документи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом попередньої інстанції було надано скаржникові вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Отже, наведені скаржником у апеляційних скаргам доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень і ухвалення нових рішень, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2018р. по справі №915/979/18 та додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2018р. по справі №915/979/18 слід залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_3 підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2018р. по справі №915/979/18 та додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2018р. по справі №915/979/18 залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 18.03.2019р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.