ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2366/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Фізичної особи-підприємця Кравцової Людмили Вікторівни про стягнення 9571,12 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" подало до суду позов про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кравцової Людмили Вікторівни 9571,12 грн боргу за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем зобов'язань з оплати теплової енергії, спожитої на підставі договору на постачання та споживання теплової енергії № 861 від 08.01.2009.

Ухвалою від 14.11.2018 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання для її розгляду на 13.12.2018.

Ухвалою від 13.12.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 07.02.2019

Ухвалою від 07.02.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.03.2019.

Представник позивача та відповідач в судове засідання не прибули, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, доказом чого є поштові повідомлення про вручення їм судової кореспонденції.

Правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2009 між Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Кравцовою Людмилою Вікторівною (споживач) було укладено договір на постачання та споживання теплової енергії № 861 (далі - договір) з додатками, предметом якого є надання споживачеві теплової енергії у вигляді опалення та підігріву води (п. 1), яку споживач зобов'язався приймати на межі балансової належності з найменшими витратами та оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами, затвердженими міськими органами самоврядування (п. 2).

Відповідно до додатку №7 до договору, адреса об'єкта теплопостачання: вул. Шевченка, 146, м. Біла Церква. Характеристика об'єкта: стоматкабінет.

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що приймання-передача теплової енергії, поставленої теплопостачальною організацією споживачу, оформлюється щомісячним актом приймання-передачі теплової енергії. Теплопостачальна організація складає та передає контролером чи надсилає простим листом на адресу споживача пакет розрахункових документів (акт приймання-передачі теплової енергії, рахунок-фактуру - щомісячно, акт звірки взаєморозрахунків - щоквартально) в двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Споживач зобов'язаний на протязі 3-х робочих днів після отримання пакету документів підписати, скріпити печаткою та передати на адресу теплопостачальної організації один примірник акту приймання-передачі, акту звірки взаєморозрахунків або письмово надати обгрунтовані заперечення. У разі відсутності письмових заперечень акти вважаються погодженими і підлягають відображенню у бухгалтерському обліку обох сторін.

У разі не повернення або відсутності обгрунтованої відмови у підписанні споживачем акту приймання-передачі теплової енергії, акту звірки взаєморозрахунків теплопостачальній організації в строк, передбачений п. 2.3 даного договору, то дані документи вважаються погодженими і підписаними та є підставою для проведення розрахунків між сторонами (п. 2.4 договору).

Відповідно до п.п. 6.4, 6.5 договору встановлено, що оплата за спожиту теплову енергію здійснюється споживачем в термін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

При наявності заборгованості за попередні періоди, проведена споживачем оплата першочергово зараховується в рахунок погашення боргу, що виник раніше, незалежно від призначення платежу.

Згідно з п. 10.1 договору, останній набирає чинності з моменту укладення і діє в частині постачання теплової енергії протягом 1 (одного) року і вважається щорічно поновленим, якщо за місяць до закінчення його дії не надійде заява від однієї із сторін про розірвання договору, але не раніше дати закінчення опалювального періоду, а в частині проведення остаточних розрахунків - до повного здійснення останніх.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг.

Так, ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору в опалювальний період з листопада 2015 року по вересень 2018 року, теплопостачальною організацією було надано споживачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 6146,72 грн, що підтверджується відповідними рахунками-фактури та підписаними представниками обох сторін актами приймання - передачі робіт/послуг, копії яких долучено до матеріалів справи, а саме:

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за листопад 2015 року на суму 377,82 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за грудень 2015 року на суму 455,12 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за січень 2016 року на суму 641,66 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за лютий 2016 року на суму 398,26 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за березень 2016 року на суму 380,15 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за квітень 2016 року на суму 36,06 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за жовтень 2016 року на суму 192,91 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за листопад 2016 року на суму 371,02 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за грудень 2016 року на суму 461,44 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за жовтень 2017 року на суму 153,31 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за листопад 2017 року на суму 482,83грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за грудень 2017 року на суму 501,38 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за січень 2018 року на суму 606,02 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за лютий 2018 року на суму 526,14 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за березень 2018 року на суму 487,94 грн;

- актом приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за квітень 2018 року на суму 74,66 грн.

Крім того, судом встановлено, що станом на 01.11.2015 споживач мав перед теплопостачальною організацією переплату у розмірі 120,27 грн за спожиту у минулі роки теплову енергію, що підтверджується довідкою про заборгованість споживача, внаслідок чого загальний розмір боргу споживача за період з листопада 2015 року по вересень 2018 року склав 6026,45 грн (6146,72 грн - 120,27 грн).

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак споживач свої зобов'язання щодо здійснення своєчасних розрахунків за отримані послуги з теплопостачання у строк, встановлений п. 6.4 договору, не виконав.

16.07.2018 споживач направив теплопостачальній організації заяву, згідно з якої просив дозволу сплатити заборгованість у розмірі 9040,97 грн до 01.10.2018.

Однак ні у вказаний в заяві строк, ні на дату звернення теплопостачальної організації до суду з даним позовом, заборгованість за отримані згідно з договором послуги з постачання та споживання теплової енергії споживачем сплачена не була.

Згідно з ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог теплопостачальної організації щодо стягнення 6026,45 грн, несплачених споживачем в рахунок оплати боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2015 року по вересень 2018 року.

Поряд з цим, суд вважає недоведеними вимоги теплопостачальної організації щодо наявності підстав для стягнення із споживача заборгованості з теплопостачання за період з січня по березень 2017 року на суму 1617,52 грн, оскільки ні рахунків-фактури, ні актів приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за вищевказані місяці до позовних матеріалів додано не було, що позбавляє суд можливості за відсутності первинних документів, що підтверджують факт надання послуг, підтвердити розмір боргу споживача у сумах, що вказані теплопостачальною організацією в довідці про заборгованість ФОП Кравцової Л.В. з оплати послуг з теплопостачання за спірний період.

Водночас суд вказує, що визнання споживачем перед теплопостачальною організацією станом на 16.07.2018 заборгованості у сумі 9040,97 грн, не є для суду визначальним фактом в частині встановлення розміру заборгованості споживача за надані йому згідно з договору послуги, оскільки наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, суд встановлює на підставі даних, які, в свою чергу, встановлюються такими засобами доказування: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Окрім іншого, за неналежне виконання споживачем зобов'язань за договором, теплопостачальна організація просить стягнути на свою користь з споживача також 235,82 грн пені за період з 16.11.2017 по 15.05.2018.

Статтями 610 та 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, що включає у себе його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовою п.6.6 договору сторони погодили, що за порушення строків оплати спожитої теплової енергії, зазначених в п. 6.4 даного договору, споживач сплачує на користь теплопостачальної організації крім суми заборгованості, пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

З розрахунку теплопостачальної організації вбачається, що пеня останньою нарахована з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГКУ, згідно з якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, при здійсненні перерахунку, судом було встановлено, що в межах визначеного теплопостачальною організацією періоду нарахування пені, її обгрунтовано заявлена сума складає 235,34 грн. У стягненні 0,48 грн пені слід відмовити.

Суд встановив, що при нарахуванні пені теплопостачальною організацією було допущено помилку в частині визначення початку періоду нарахування пені за несвоєчасне погашення споживачем боргу, який виник на підставі акту приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії за березень 2018 року на суму 487,94 грн, а саме без врахування ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, теплопостачальна організація просить стягнути зі споживача інфляційні в сумі 1036,75 грн за період з 16.12.2015 по 23.10.2018, а також 654,58 грн 3% річних за аналогічний період.

Здійснивши перерахунок 3% річних по кожному акту приймання - передачі робіт/послуг з теплової енергії окремо за період з моменту виникнення заборгованості по визначену у розрахунку дату - 23.10.2018, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та за виключенням із наведено у розрахунку боргу періоду споживання теплової енергії, який не підтверджений документально, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявлена сума річних складає 281,73 грн. У стягненні 372,85 грн 3% річних слід відмовити.

Що стосується інфляційних нарахувань у сумі 1036,75 грн, то слід зазначити, що відповідно до роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999 № 02-5/223 "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції" позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням індексу інфляції, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII, індекс споживчих цін (називається ще індексом інфляції) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого споживання.

Цей показник розраховується на основі споживчого набору товарів продовольчого та непродовольчого призначення і послуг. Зазначений набір товарів (послуг) є єдиним для всіх регіонів країни та ґрунтується на структурі споживчих грошових витрат домогосподарств міських поселень.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр"). Ці показники, повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Держкомстат України, є офіційними та можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум.

Відповідно до рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97р. від 04.04.1997, у випадку, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається з внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Враховуючи вищезазначені рекомендації Верховного Суду України та проаналізувавши наданий теплопостачальною організацією розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних втрат становить 1303,31 грн.

Крім того, суд зазначає, що при розрахунку інфляційних нарахувань організацією не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

До того ж, суд вказує про відсутність підстав для врахування у наведеному теплопостачальною організацією розрахунку сум інфляції боргу за спожиту споживачем теплову енергію за період з січня по березень 2017 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують надання споживачу вказаних послуг та наявність у нього заборгованості з їх оплати за вищевказаний період.

При цьому, слід зазначити, що допущення теплопостачальною організацією вищезазначених недоліків при розрахунку інфляційних втрат не вплинули на правомірність її вимог про стягнення зі споживача їх суми у розмірі 1036,75 грн, оскільки згідно з розрахунком суду, проведеним з урахуванням виправлених недоліків, розмір інфляційних складає більшу суму.

Враховуючи, що заявлення в суді вимоги про стягнення зі споживача інфляційних нарахувань у зменшеному розмірі є правом сторони, суд вважає вимогу теплопостачальної організації про стягнення на її користь 1036,75 грн інфляційних втрат обґрунтованою.

Відповідно до ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що споживач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати заборгованості та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав, факт наявності заборгованості визнав. Водночас вимоги теплопостачальної організації, заявлені у позові, суд вважає доведеними належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 7580,27 грн, з яких: 6026,45 грн основної заборгованості, 235,34 грн пені, 281,73 грн 3% річних та 1036,75 грн інфляційних нарахувань. У стягненні 1617,52 грн основного боргу, 0,48 грн пені та 372,85 грн 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Фізичної особи-підприємця Кравцової Людмили Вікторівни про стягнення 9571,12 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кравцової Людмили Вікторівни (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (09100, Київська обл., місто Біла Церква, вул. Мережна, будинок 3, ): 6026 (шість тисяч двадцять шість) гривень 45 копійок основної заборгованості, 235 (двісті тридцять п'ять) гривень 34 копійки пені, 281 (двісті вісімдесят одну) гривню 73 копійок 3% річних, 1036 (одну тисячу тридцять шість) гривень 75 копійок інфляційних втрат та 1395 (одну тисячу триста дев'яносто п'ять) гривень 49 копійок витрат по сплаті судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 13.03.2019.

Суддя В.М. Антонова