ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019м. ДніпроСправа № 904/5158/18
за позовом Військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України в особі Міністерства оборони України, м. Київ

до відповідача-1: Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Оніщенко Валентини Іванівни, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання договору недійсним та повернення нерухомого державного майна

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача: Леонов В.М., довіреність №220/578/Д від 20.12.2018, заступник начальника Південно-Східного територіального юридичного відділу підполковник юстиції

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: не з'явився

Від Військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

Військовий прокурор Криворізького гарнізону Південного регіону України в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить:

- визнати недійсними договір надання посередницьких послуг на комісійних засадах № ВКС-1765 від 01.12.2017, який укладено між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" та Фізичною особою-підприємцем Оніщенко Валентиною Іванівною;

- зобов'язати Фізичну особу-підприємця Оніщенко Валентину Іванівну повернути за актом прийому-передачі державі - Міністерству оборони України - частину приміщень № 26 та № 27 другого поверху будівлі Торгового центру "Україна" площею 25 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2

В обґрунтування позовних вимог військовий прокурор зазначає, що 01.12.2017 між Концерном "Військторгсервіс", в особі начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" Соловйовою О.Є. та Фізичною особою-підприємцем Оніщенко Валентиною Іванівною укладено договір № ВКС-1765 "Про надання посередницьких послуг на комісійних засадах", терміном дії до 31.12.2018.

За умовами п. п. 2.1, 2.2 договору концерн доручає, а ФОП Оніщенко В.І. бере на себе зобов'язання від свого імені, але в інтересах та за рахунок Концерну "Військторгсервіс" надавати комплекс послуг у сфері побутового обслуговування військовослужбовців ЗСУ та інших фізичних та/або юридичних осіб, які можуть бути потенційними споживачами таких послуг, а саме: згідно наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 51 від 19.02.2002 "Про затвердження галузевого класифікатора "Класифікація послуг і продукції у сфері побутового обслуговування (ГК 201-01-2001)" зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства економіки України № ПОЗ від 06.10.2009 (код ГКПП) - 01.180.40 послуги перукарень для хлопчиків та чоловіків.

Відповідно до п. 2.3 договору послуги перукарень для хлопчиків та чоловіків надаються ФОП Оніщенко В.І. в приміщеннях № 26 та № 27 на другому поверсі будівлі Торгового Центру "Україна", розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Тобто, вказаними умовами договору фактично визначено здійснення ФОП Оніщенко В.І. підприємницької діяльності з використанням нерухомого майна Концерну "Військторгсервіс".

Відповідно до п. 3.1.1 договору Концерн "Військторгсервіс" зобов'язаний забезпечити ФОП Оніщенко В.І. необхідним обладнанням та місцем для виконання останнім своїх обов'язків за договором, а саме: надання комплексу послуг у сфері побутового обслуговування, передбачених п.п.2.2 даного договору.

Водночас, будь-яких додаткових угод (актів прийомку передачі, тощо) щодо передачі Концерном "Військторгсервіс" ФОП Оніщенко В.І. будь-якого обладнання для виконання останнім умов договору № ВКС-1765 між сторонами не укладалось.

Військовий прокурор вважає, що вищевказаний договір № ВКС-1765 від 01.12.2017 про надання посередницьких послуг на комісійних засадах, є удаваним правочином, який укладений між Концерном "Військторгсервіс" та ФОП Оніщенко В.І. для приховання іншого правочину, який вони вчинили, а саме - договору оренди нерухомого державного майна.

10 січня 2019 року до господарського суду надійшли пояснення Фізичної особи-підприємця Оніщенко Валентини Іванівні мотивовані тим, що ФОП Оніщенко В.І. згідно договору №ВКС-1765 від 01.12.2017 займала кімнату №26 пл. 35 кв.м +2 кв.м коридору кожній, а кімнату №27 не займала.

ФОП Оніщенко В.І. зазначає, що працювала по наданню перукарських послуг військовим та членам їх сімей. Згідно розрахункам, які приходили з філії "Одеське управління військової торгівля" Концерну "Військторгсервіс" вчасно сплачувала: орендну плату, електрику, воду та сміття.

З 2006 року діяльності ФОП Оніщенко В.І. договором було передбачено користування майном та обладнанням перукарні, тексти договорів змінювались разом зі зміною керівників Концерну "Військторгсервіс".

Відповідач-1, Філія "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс", проти задоволення позову заперечує та зазначає, що фактично між сторонами укладено договір про надання посередницьких послуг на комісійних засадах, відповідно до умов якого Концерн "Військторгсервіс" доручає, а ФОП Оніщенко В.І. бере на себе зобов'язання від свого імені, але в інтересах та за рахунок Концерну "Військторгсервіс" надавати комплекс послуг у сфері побутового обслуговування військовослужбовців ЗСУ та інших фізичних та/або юридичних осіб, які можуть бути потенційними споживачами таких послуг.

Укладення зазначеного виду договору передбачено окремими положеннями Цивільного кодексу України та іншими нормами законодавства, а отже жодним чином не суперечать Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також не порушує майнові права держави в особі Міністерства оборони України, так як даний договір не є договором оренди та укладений зовсім на інших умовах.

Також, 29.01.2019 від Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, оскільки дію договору №ВКС-1765 від 01.12.2017 припинено з 31.12.2018 шляхом односторонньої відмови від нього та ФОП Оніщенко В.І. звільнила частини приміщень №№26, 27, які нею використовувались за договором.

У судове засідання, яке відбулося 19.03.2019 представники відповідачів-1,2 та військовий прокурор не з'явлися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

19.03.2019 від прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону надійшла заява, в якій просить перенести судове засідання на інший час, оскільки на 12 годину у нього призначено іншу судовому справу в іншому суді.

Враховуючи те, що у справі проведено 5 судових засідань, з яких дане судове засідання є 2 з розгляду справи по суті, з урахуванням закінчення строку розгляду справи по суті, клопотання прокурора про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2018 відкрито провадження у справі №904/5158/18, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.12.2018. З 18.12.2018 відкладено підготовче засідання на 21.01.2019, з 21.01.2019 на 12.02.2019, при цьому продовжено строк розгляду справи на стадії підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.02.2019. З 21.02.2019 розгляд справи відкладений на 19.03.2019.

У судовому засідання 19.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2017 між Концерном "Військторгсервіс", в особі начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" Соловйовою О.Є. (далі - Концерн "Військторгсервіс" Сторона-1) та фізичною особою-підприємцем Оніщенко Валентиною Іванівною (далі - ФОП Оніщенко В.І. Сторона - 2) укладено Договір № ВКС-1765 про надання посередницьких послуг на комісійних засадах.

Згідно з п. 6.1 договору, термін його дії встановлений до 31.12.2018.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 Концерн "Військторгсервіс" доручає, а ФОП Оніщенко В.І. бере на себе зобов'язання від свого імені, але в інтересах та за рахунок Концерну "Військторгсервіс" надавати комплекс послуг у сфері побутового обслуговування військовослужбовців ЗСУ та інших фізичних та/або юридичних осіб, які можуть бути потенційними споживачами таких послуг, а саме: згідно наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 51 від 19.02.2002 "Про затвердження галузевого класифікатора "Класифікація послуг і продукції у сфері побутового обслуговування (ГК 201 -01 -2001) " зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства економіки України № ПОЗ від 06.10.2009 (код ГКПП) -01.180.40 послуги перукарень для хлопчиків та чоловіків.

Відповідно до п. 2.3 договору послуги перукарень для хлопчиків та чоловіків надаються ФОП Оніщенко В.І. в приміщеннях № 26 та № 27 на другому поверсі будівлі Торгового Центру "Україна", розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

У пункті 2.4 договору визначено, що комплекс послуг у сфері побутового обслуговування, що є предметом даного договору, надається Стороною-2 власними силами (використовуючи кваліфікаційні можливості та працю власних фахівців), сумлінно і дбайливо.

Військовий прокурор вважає, що вказаними умовами договору фактично визначено здійснення ФОП Оніщенко В.І. підприємницької діяльності з використанням нерухомого майна Концерну "Військторгсервіс", а саме частини приміщень №26 та №27 другого поверху будівлі за адресою: АДРЕСА_2, оскільки відповідно до п. 3.1.1 договору Концерн "Військторгсервіс" зобов'язаний забезпечити ФОП Оніщенко необхідним обладнанням та місцем для виконання останнім своїх обов'язків за договором, а саме надання комплексу послуг у сфері побутового обслуговування, передбачених п.п.2.2 даного договору.

Водночас, будь-яких додаткових угод (актів прийомку передачі, тощо) щодо передачі Концерном "Військторгсервіс" ФОП Оніщенко будь-якого обладнання для виконання останнім умов договору № ВКС-1765 між сторонами не укладалось.

Відповідно до протоколу огляду місця події (а.с.23) від 03.03.2018 встановлено, що в приміщенні, яке розташоване на другому поверсі ТЦ "Укрпошта" за адресою: м. Кривий Ріг, Військове містечко, 35, мкрн. Всебратське-2, буд. 62, ведуть свою господарську діяльність двоє фізичних осіб - підприємців Оніщенко В.І. та Кіріченко Л.І. Дане приміщення згідно договору №ВКС-1765 від 01.12.2017 про надання посередницьких послуг на комісійних засадах, який укладений в м. Одеса між Оніщенко В.І. (ФОП) та Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" становить приблизно 25-30 кв.м., а також згідно договору укладеного між Кірічекно Л.І (ФОП) та Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі".

Згідно протоколу допиту свідка від 03.03.2018 (а.с.24), а саме Оніщенко В.І. вказане приміщення використовується Оніщенко В.І. для ведення господарської діяльності у сфері надання послуг відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія №В01 №0842 та договору №ВКС-1765 від 01.12.2017.

Військовий прокурор вважає, що фактично сторонами укладено прихований договір оренди нерухомого держаного майна, що суперечить актам цивільного законодавства України, зокрема ст.ст. 5,9,11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 287 Господарського кодексу України та абзацу 2 п.4 Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2000 №778.

За поясненнями прокурора прихованням сторонами договору оренди спричиняються державі збитки у розмірі недоотриманої орендної плати.

Військовий прокурор просить визнати договір надання посередницьких послуг на комісійних засадах недійсним та зобов'язати Фізичну особу-підприємця Оніщенко Валентину Іванівну повернути за актом прийому-передачі державі - Міністерству оборони України - частину приміщень, переданих їй за цим договором. Вказане і стало причиною звернення до суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом ст.ст. 651, 653 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У пункті 6.5 спірного договору зазначено, що чинність договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено та подання, у порядку, передбаченому п.6.2 договору заяви про його припинення;

- банкрутства чи ліквідації сторони-2;

- шляхом односторонньої відмови сторони-1 від договору, шляхом простого письмового попередження сторони-2 не менше ніж за 10 календарних днів до дня, з якого договір вважається розірваним;

- сторона-1 має право відмовитися від договору, у порядку, передбаченому п.6.5.3 даного договору та вимагати погашення заборгованості та відшкодування збитків, якщо сторона-2 прострочує оплату за надані послуги більш ніж на 1 місяць;

- з інших причин, передбачених діючим законодавством.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що 21.12.2018 філією "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" направлено листа Фізичній особі - підприємцю Оніщенко В.І. (вих.№1835) у якому повідомлялося про припинення дії договору про надання посередницьких послуг на комісійних засадах з 31.12.2018 на підставі п. 6.5.3 договору шляхом односторонньої відмови від договору.

Таким чином, строк дії спірного договору припинився 31.12.2018.

У той же час, статтею 236 Цивільного Кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, припинення договору шляхом односторонньої відмови від не може розцінюватися як підстава для закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Припинення договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 918/144/15 (провадження № 3-1143гс15), оскільки розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного договору, фактично сторонами укладено договір оренди приміщення.

Отже, виходячи з викладеного, спірний договір укладений з метою приховування договору оренди, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним за приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

В силу положень ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Удаваність договору про надання посередницьких послуг на комісійних засадах №ВКС-1765, в першу чергу підтверджується самими умовами вказаного договору та порядком його виконання сторонами.

Так, відповідно до вимог ст. 1011 Цивільного кодексу України та п. 2.1 договору, ФОП Оніщенко В.І., як комісіонер бере на себе зобов'язання від свого імені, але в інтересах та за рахунок Концерну "Військторгсервіс", як комітента надавати комплекс послуг у сфері побутового обслуговування (перукарські послуги для чоловіків та хлопчиків) військовослужбовців ЗСУ та іншим фізичних та/або юридичних осіб, які можуть бути потенційними споживачами таких послуг.

Однак, стаття 1011 Цивільного кодексу України визначає, що комісіонер вчиняє правочини за плату.

Так, відповідно до ст. 1013 Цивільного кодексу України Концерн "Військторгсервіс", як комітент, повинен виплатити ФОП Оніщенко В.І., як комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Водночас, договором № ВКС-1765 взагалі не передбачено сплату Концерном "Військторгсервіс" комісійних послуг ФОП Оніщенко В. І.

При цьому, у пунктах 4.1 - 4.3 договору №ВКС-1765 визначено порядок та розмір щомісячної сплати коштів Концерну "Військторгсервіс" від ФОП Оніщенко В.І., що фактично є орендною платою ФОП Оніщенко В.І. за надане їй у користування нерухоме майно Концерну "Військторгсервіс".

Тобто, у пункті 4.1 договору, з метою приховання удаваного правочину та отримання коштів Концерном "Військторгсервіс" за оренду нерухомого майна, сторони змінюють виконавця договору зазначаючи про надання посередницьких послуг безпосередньо самим Концерном "Військторгсервіс", що повністю суперечить положенням п. 2.1 вказаного договору.

Факт використання ФОП Оніщенко В.І. нерухомого майна Концерну "Військторгсервіс", а саме: частини приміщень № 26 та № 27 другого поверху будівлі за адресою: АДРЕСА_2 для здійснення власної підприємницької діяльності з надання перукарських послуг підтверджується спірним договором, протоколом огляду, та протоколом допиту свідка.

Сукупність вищевикладених обставин, зміст та порядок виконання умов договору сторонами свідчать про те, що при укладенні спірного договору реальне волевиявлення сторін спрямоване на виникнення у відповідача-2 строкового платного права володіння та користування приміщенням.

Згідно ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди державного майна регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до ст. 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених Законом.

У відповідності до вимог абз. 2 п. 4 Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2000 № 778, дозвіл на передачу нерухомого військового майна в оренду надається Міністерством оборони або уповноваженими ним органами військового управління за погодженням відповідно з Фондом державного майна чи його регіональними відділеннями (представництвами).

Відповідно до ст. ст. 9, 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" укладенню договору оренди передує оцінка об'єкта оренди, яка здійснюється комісіями, до складу яких входять уповноважені особи зокрема Міністерства оборони України або іншого органу та Фондом Державного майна України чи його регіональними відділеннями.

Згідно з п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 "Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна", у разі, коли орендодавцем є ФДМ України чи його регіональне відділення орендна плата за нерухоме майно державних підприємств спрямовується в розмірі 70 % до державного бюджету, 30 % державному підприємству, на балансі якого знаходиться орендоване майно.

Недотримання вказаних норм законодавства спричиняє збитки державі у розмірі не отриманої орендної плати (чи плати за користування вказаним майном) яка у випадку дотримання вимог законодавства з питань оренди та користування державним майном надходила б до Державного бюджету України.

Таким чином, сторонами договору порушені загальні вимоги, додержання яких є обов'язковою умовою чинності правочину, закріпленою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: на порушення вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України укладений договір суперечить актам цивільного законодавства України, зокрема, ст. ст. 5, 9, 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 287 Господарського кодексу України, та абз. 2 п. 4 Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2000 № 778.

З урахуванням викладеного договір про надання посередницьких послуг на комісійних засадах №ВКС-1765 від 01.12.2017, який укладено між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" та Фізичною особою-підприємцем Оніщенко Валентиною Іванівною підлягає визнанню недійсним.

Також прокурор просить повернути державі нерухоме майно, передане за спірним договором.

Разом з цим, як встановлено судом вище, відповідно до акту огляду частини приміщень №№26, 27 другого поверху будівлі торгового центру "Україна" (АДРЕСА_2) від 02.01.2019, спірне нерухоме майно звільнено та повернуто.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 постанови пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Оскільки військовий прокурор, у тому числі, просить повернути спірне майно, яке відповідно до акту огляду повернуто, а отже, предмет спору в цій частині припинив своє існування, провадження по даній справі в частині повернення майна підлягає закриттю.

Щодо повернення судового збору суд зазначає наступне.

Частиною 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позовні вимоги в частині визнання недійсним догвоору підлягають задоволенню, відтак судовий збір в цій частині підлягає стягнення з відповідачів -1 та 2 порівну, а в частині повернення майна провадження у справі підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмета спору, суд доходить висновку, що в даному випадку спір виник внаслідок неправомірних дій відповідачів-1,2, шляхом неправомірного укладення договору та зайняття спірного приміщення, суд звертає увагу на необхідність застосування, з урахуванням обставин справи, саме ч.9 ст. 129 ГПК України, а тому судовий збір покладається на відповідачів-1, 2 порівну по 1 762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Військового прокурора Криворізького гарнізону Південного регіону України в особі Міністерства оборони України до відповідача-1: Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс", відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Оніщенко Валентини Іванівни про визнання договору недійсним та повернення нерухомого державного майна - задовольнити частково.

Визнати недійсними договір про надання посередницьких послуг на комісійних засадах №ВКС-1765 від 01.12.2017, який укладено між Концерном "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ідентифікаційний код 33689922) в особі начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 10-А, ідентифікаційний код 35123222) та Фізичною особою-підприємцем Оніщенко Валентиною Іванівною АДРЕСА_1. ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

В частині зобов'язання Фізичної особи-підприємця Оніщенко Валентини Іванівни (АДРЕСА_1. ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути за актом прийому-передачі державі - Міністерству оборони України (03168, м. Київ-168, пр-т Повітрянофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) частину приміщень № 26 та № 27 другого поверху будівлі Торгового центру "Україна" площею 25 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 - провадження закрити.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ідентифікаційний код 33689922) в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 10-А, ідентифікаційний код 35123222) на користь Військової прокуратури Південного регіону України (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11, ідентифікаційний код 38296363) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., про що видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Оніщенко Валентини Іванівни (АДРЕСА_1. ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Військової прокуратури Південного регіону України (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11, ідентифікаційний код 38296363) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.03.2019

Суддя Н.М. Євстигнеєва