ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. Справа № 910/5397/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Шевченко К.Ю.;

відповідача - Поліщук С.М.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт"

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2018 р. (повне рішення складено 19.09.2018 р.)

у справі № 910/5397/18 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт"

про стягнення заборгованості у розмірі 825012,16 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договорами поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 58 від 13.10.2017 р., № 24 від 14.11.2017 р. та № 61 від 08.12.2017 р. у загальному розмірі 1275012,16 грн, з яких: 450000,00 грн - основний борг, 19000,21 грн - 5% річних, 758198,90 грн - пеня у вигляді 1% на день, 22834,93 грн - пеня у вигляді ставки НБУ та 24978,12 грн - інфляційні втрати.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" у повному обсязі не виконало грошові зобов'язання щодо повернення позики за договорами поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" просить стягнути з відповідача вказану вище заборгованість, а також інфляційні втрати та штрафні санкції на підставі пунктів 7.1 укладених договорів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.05.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/5397/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У процесі розгляду даної справи позивачем у судовому засіданні 28.08.2018 р. подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якою, оскільки відповідачем сплачено основний борг у повному обсязі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" просить стягнути з відповідача 5% річних у розмірі 19000,21 грн, пеню у вигляді 1% на день у розмірі 758198,90 грн, пеню у вигляді ставки НБУ у розмірі 22834,93 грн та інфляційні втрати у розмірі 24978,12 грн, а всього - 825012,16 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2018 р. (повне рішення складено 19.09.2018 р.) у справі № 910/5397/18 позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення їх розміру, задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 71911,10 грн, 5% річних у розмірі 11115,07 грн та інфляційні втрати у розмірі 24978,12 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 71911,10 грн, визначити розмір пені на рівні однієї ставки НБУ у сумі 22834,93 грн та зменшити розмір штрафних санкцій на підставі ст. 233 Господарського кодексу України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що оскільки прострочення виплати боргу не завдало позивачу збитків, суму стягненої за рішенням суду пені необхідно зменшити на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та визначити її розмір на рівні однієї ставки НБУ - 22834,93 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" у справі № 910/5397/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/5397/18 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

До суду 26.11.2018 р. від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5397/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, призначено до розгляду на 28.01.2019 р., а також встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

До суду 17.12.2018 р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

У призначеному судовому засіданні 28.01.2019 р. оголошено перерву до 19.02.2019 р.

У засідання суду, призначене на 19.02.2019 р., з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що 13.10.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" (позичальник) укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 58, згідно з п. 1.1 якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику позику (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу), а останній зобов'язується повернути позику у визначений даним договором строк.

Сума позики становить за даним договором 500000,00 грн (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору строк повернення позики становить до 15.12.2017 р. включно.

Позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на поточний рахунок позикодавця (п. 5.2 договору).

Окрім цього, 14.11.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" (позичальник) укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24, згідно з п. 1.1 якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику позику (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу), а останній зобов'язується повернути позику у визначений даним договором строк.

Сума позики становить за даним договором 1000000,00 грн (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 даного договору строк повернення позики становить до 31.01.2018 р.

Позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на поточний рахунок позикодавця (п. 5.2 договору).

Також, 08.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" (позичальник) укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 61, згідно з п. 1.1 якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику позику (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу), а останній зобов'язується повернути позику у визначений даним договором строк.

Сума позики становить за даним договором 300000,00 грн (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору строк повернення позики становить до 31.01.2018 р.

Позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на поточний рахунок позикодавця (п. 5.2 договору).

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов вищевказаних договорів позивач перерахував відповідачу грошові кошти, а саме: 500000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 224 від 13.10.2017 р. за договором № 58; 1000000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 273 від 14.11.2017 р. за договором № 24; 300000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 304 від 08.12.2017 р. за договором № 61.

Разом з цим, як убачається з долучених до матеріалів справи копій виписок по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс", станом на дату подання позову (27.04.2018 р.) відповідач повернув надану фінансову допомогу лише частково.

Так за договором № 58 відповідач 16.01.2018 р. повернув грошові кошти на суму 465000,00 грн. За договором № 24 відповідач повернув грошові кошти на суму 885000,00 грн, а саме: 20.12.2017 р. - 35000,00 грн, 26.01.2018 р. - 100000,00 грн, 05.02.2018 р. - 100000,00 грн, 22.02.2018 р. - 100000,00 грн, 01.03.2018 р. - 200000,00 грн, 15.03.2018 р. - 50000,00 грн, 20.03.2018 р. - 150000,00 грн, 13.03.2018 р. - 50000,00 грн, 23.04.2018 р. - 50000,00 грн та 24.04.2018 р. - 50000,00 грн.

При цьому, станом на день звернення до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" грошові кошти за договором № 61 позивачу взагалі не повернуло.

Однак, до відзиву на позов відповідачем долучено платіжне доручення № 28621 від 23.05.2018 р., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" перерахувало позивачу грошові кошти у розмірі 410000,00 грн з призначенням платежу: «повернення фінансової допомоги згідно з договором № 24 від 14.11.2017».

Враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань стосовно повернення коштів за договорами поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у встановлені строки, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" звернулося з даним позовом до суду та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, просило стягнути з відповідача 5% річних у розмірі 19000,21 грн, пеню у вигляді 1% на день у розмірі 758198,90 грн, пеню у вигляді ставки НБУ у розмірі 22834,93 грн та інфляційні втрати у розмірі 24978,12 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вже було зазначено вище, за умовами пунктів 4.1 укладених договорів поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 58 від 13.10.2017 р., № 24 від 14.11.2017 р. та № 61 від 08.12.2017 р. строк повернення позики становить до 15.12.2017 р., до 31.01.2018 р. та до 31.01.2018 р. відповідно.

Проте, за договором № 58 відповідач повернув грошові кошти у розмірі 465000,00 грн 16.01.2018 р., за договором № 24 відповідач повернув грошові кошти частинами у загальному розмірі 885000,00 грн до 24.04.2018 р., а грошові кошти за договором № 61 відповідачем станом на день звернення з позовом взагалі повернуто не було. Лише 23.05.2018 р., тобто після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" з даним позовом, відповідач згідно з платіжним дорученням № 28621 перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 410000,00 грн з призначенням платежу: «повернення фінансової допомоги згідно з договором № 24 від 14.11.2017».

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з повернення грошових коштів за договорами поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 58 від 13.10.2017 р., № 24 від 14.11.2017 р. та № 61 від 08.12.2017 р.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та приписи законодавства, позивачем, зокрема, заявлено до стягнення з відповідача 24978,12 грн інфляційних втрат та 19000,21 грн 5% річних.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пунктах 7.1 укладених між сторонами договорів передбачено, що у разі прострочення позичальником термінів повернення позичених грошових коштів останній зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 5% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, а також неустойку в розмірі 1% від суми неповернутої або несвоєчасно повернутої суми позичених грошових коштів за кожний день прострочення.

За таких обставин, як правильно зазначено судом першої інстанції, умовами договорів встановлено інший розмір відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, ніж той, який передбачений статтею 625 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що загальна сума 5% річних становить 11115,07 грн. Отже в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем заявлено до стягнення 5% річних у сумі 19000,21 грн.

Також колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду стосовно того, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 24978,12 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім цього, як було зазначено, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 758198,90 грн пені у вигляді 1% на день та пені у вигляді ставки НБУ у розмірі 22834,93 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до пунктів 7.1 укладених договорів у разі прострочення відповідачем термінів повернення позичених грошових коштів останній зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 5% річних від простроченої суми за кожен день прострочення, а також неустойку в розмірі 1% від суми неповернутої або несвоєчасно повернутої суми позичених грошових коштів за кожний день прострочення.

Однак, статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки законом встановлені обмеження щодо розміру нарахування пені, суд першої інстанції правомірно зазначив, що нарахування позивачем пені у розмірі 1% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої суми позики, є необгрунтованим.

При цьому, судом також правильно здійснено розрахунок пені з урахуванням строків оплати та здійснених часткових оплат, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 71911,10 грн. Відтак позовні вимоги в частині стягнення пені, заявленої позивачем як пеня у вигляді 1% на день, підлягають задоволенню частково у розмірі 71911,10 грн.

Стосовно стягнення з відповідача пені у розмірі облікової ставки Національного банку України, суд зазначає, що згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Сторонами встановлено розмір пені (1% від суми неповернутої або несвоєчасно повернутої суми позичених грошових коштів), який, однак, з урахуванням встановлених статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", обмежується подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що оскільки вимога про стягнення пені, розмір якої передбачений договором, вже розглянута в межах даної справи, а отже позивачем вже заявлено до стягнення з відповідача пеню, правові підстави для стягнення пені у розмірі облікової ставки Національного банку України відсутні. Таким чином позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку стосовно часткового задоволення позовних вимог у даній справі та стягнення з відповідача пені у розмірі 71911,10 грн, 5% річних у розмірі 11115,07 грн та інфляційних втрат у розмірі 24978,12 грн у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" зобов`язань з повернення грошових коштів за договорами поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 58 від 13.10.2017 р., № 24 від 14.11.2017 р. та № 61 від 08.12.2017 р.

Щодо доводів скарги відповідача суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому, при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Також правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.12.2013 р. у справі № 908/43/13-г.

Таким чином, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу або пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з цим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України наявності обставин, зокрема, важкого фінансового становища, на підставі яких суд міг би прийти до висновку стосовно наявності підстав, з якими законодавець пов'язує можливість такого зменшення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином відповідач не довів та не підтвердив належними засобами доказування відсутність обов`язку щодо сплати на користь позивача штрафних санкцій, інфляційних втрат та 5% річних у зв`язку з порушенням взятих на себе грошових зобов`язань.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2018 р. у справі № 910/5397/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вірма-Електросвіт".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст складено 21.03.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк