ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року                                                                                            м.Дніпро Справа № 908/2060/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 (ухвалене суддею Носівець В.В., повне рішення складено 06.12.2018) у справі № 908/2060/18

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ПРОМ-ПАК"

про стягнення 590 662,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ПРОМ-ПАК" на свою користь штрафу за порушення умов договору поставки в сумі 590 662,80 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі № 908/2060/18 в позові відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконав або неналежним чином виконав умови договору або правила здійснення господарської діяльності, що діяв протиправно, тобто доказів наявності факту господарського правопорушення до суду першої інстанції не надано. Також, місцевий господарський суд зауважив, що зазначення сторонами у Договорі про обов'язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку, не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські, а тому невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що внаслідок невиконання відповідачем податкового законодавства порушено майнові права/інтереси позивача, а також, що спірні правовідносини підпадають під правове регулювання цивільного/господарського законодавства, і звернув увагу, що чинним законодавством передбачено право покупця на оскарження дій продавця у випадку відмови останнього надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі. Суд першої інстанції зазначив також, що за умови складання, підписання платником податку продавцем товарів, навіть із простроченням, податкових накладних і реєстрації їх у Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше 365 календарних днів, що наступають за датою виникнення податкових зобов’язань, у покупця товарів протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної зберігається право на включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі отриманої податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" було подано апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі № 908/2060/18 про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" про стягнення штрафу за порушення умов договору задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Так, позивач зазначає, що в порушення п. 4.4. договору №689(3)17УК, відповідачем надана позивачу податкова накладна №5 від 22.03.2018 на суму 590 662,80 грн., яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, визначеному чинним законодавством України, та посилається на п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Апелянт вважає, що у зв’язку з тим, що відповідач надав позивачу не зареєстровану податкову накладну, він, тим самим, позбавив права покупця на включення ПДВ до податкового кредиту за відповідний період. Крім того, позивач вважає, що у зв’язку з невиконанням умов, передбачених пунктом 4.4 договору №689(3)17УК (ненадання зареєстрованої податкової накладної), відповідач зобов’язаний сплатити позивачу штраф у розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, за якою допущене таке невиконання, посилаючись при цьому на п. 7.6. договору №689(3)17УК.

23.01.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що в апеляційній скарзі апелянт посилається на ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо у зобов’язанні встановлений строк/термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк/термін, але, при цьому, апелянт ні в позові, ні в апеляційній скарзі не наводить того, який саме строк/термін виконання зобов’язання було порушено відповідачем у даному випадку. Відповідач посилається на п.п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, відповідно до яких, він зобов’язаний був подати податкову накладну №5 від 22.03.2018 на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 квітня 2018 року включно. Між тим, відповідач зауважує, що податкова накладна №5 від 22.03.2018 в електронному вигляді була доставлена до центрального рівня Державної податкової служби України 24.03.2018, про що свідчить квитанція №1, надана позивачем разом з позовом. Таким чином, відповідач вважає, що ним було повністю дотримано строк, встановлений п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо реєстрації податкової накладної №5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також, відповідач зазначає, що п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що новий строк реєстрації податкової накладної (у випадках зупинення податковим органом такої реєстрації) встановлюється відповідною постановою КМУ. Крім того, відповідач зазначає, що ним було надіслано на адресу апелянта податкову накладну №5 від 22.03.2018 в електронному вигляді та квитанцію №1 від 24.03.2018 з метою інформування, що відповідачем дотримано строки, встановлені п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, але реєстрацію податкової накладної було зупинено податковим органом, а також з тією метою, що строки подальшої реєстрації зазначеної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних з 24.03.2018, відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, регламентуються Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідач вважає, що термін виконання зобов’язання, передбаченого п. 4.4 Договору, не настав (не минув строк, встановлений Податковим кодексом України щодо реєстрації податкової накладної №5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних), відповідно, і вимога позивача щодо застосування штрафу, передбаченого п. 7.6 Договору, є передчасною та не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач зазначає, що оскільки рішенням Комісії Головного управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області йому було відмовлено в реєстрації податкової накладної №5 від 22.03.2018, відповідач подав скаргу до Комісії ДФС з питань розгляду скарг відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого Постановою КМУ №117 від 21.02.2018. В своїй скарзі відповідач просив скасувати рішення № 651171/40637367 від 16.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної та зареєструвати податкову накладну №5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Комісією ДФС з питань розгляду скарг було прийнято рішення №1862/40637367/2 від 02.05.2018 про відмову у задоволенні скарги. Відповідач зазначає, що оскаржив зазначене рішення до Запорізького окружного адміністративного суду, відповідно до рішення якого визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ДФС Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області та зобов’язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ПРОМ-ПАК" №5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також відповідач зазначає, що 16.10.2018 через електронний кабінет платника податків він звернувся до голови ДФС України із скаргою, в якій просив вжити негайних заходів щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" №5 від 22.03.2018. Крім того, відповідач посилається на ті обставини, що 17.10.2018 ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про видачу виконавчого листа по справі №808/1700/18 про зобов’язання Державної фіскальної служби України зареєструвати податкову накладну №5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Проте, за твердженням відповідача, на час винесення рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 по справі №908/2060/18, виконавче провадження за виконавчим листом по справі №808/1700/18, виданим Запорізьким окружним адміністративним судом ще не було відкрито. За наведених вище обставин відповідач вважає, що ним вжито всіх залежних від товариства заходів щодо реєстрації податкової накладної №5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних, а склад господарського правопорушення, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі, відсутній.

04.02.2019 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання (а.с. 149-150 т.1), в якому останній просить долучити до матеріалів справи квитанцію №2 від 31.01.2019 про реєстрацію податкової накладної № 5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних на підставі рішення суду, яку він отримав 31.01.2019 засобами електронного зв’язку. Також, відповідач посилається на те, що вказану квитанцію ним було направлено на електронні адреси позивача, зазначені в п. 4.4 договору №689(3)17УК від 07.11.2017, у зв’язку з чим, за доводами відповідача, ним були виконані зобов’язання в повному обсязі. В поданому до суду клопотанні відповідач просить визнати поважними причини пропуску відповідачем строку, встановленого ухвалою апеляційного суду від 15.01.2019, оскільки на момент закінчення наданого судом п’ятиденного строку квитанція №2 від 31.01.2019 та докази її направлення на адресу позивача у відповідача були відсутні.

Аналогічного змісту клопотання відповідачем подано до суду апеляційної інстанції і 05.02.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі № 908/2060/18, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 05.02.2019 о 11:00 год.

05.02.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.03.2019.

Відповідач явку свого повноважного представника у судові засідання апеляційного господарського суду, які відбулися 05.02.2019 та 12.03.2019, не забезпечив, про дату час та місце проведення судових засідань у справі повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, якими відповідачу у справі направлені копії відповідних ухвал суду.

За таких обставин, неявка представника відповідача у судові засідання апеляційного господарського суду не перешкоджає перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення Господарського суду Запорізької області.

У судовому засіданні 12.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ ПРОМ-ПАК" (постачальник) та Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (покупець) уклали договір поставки продукції № 689(3)17УК (далі – Договір) (а.с. 13-15 т.1), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію згідно з специфікацією на загальну суму 14 550 030,00 грн. з ПДВ.

23.11.2017 постачальник та покупець підписали Додаткову угоду № 1 до Договору (а.с. 16 т.1), відповідно якої, зокрема, сторони Договору змінили п. 1.1 Договору, виклавши його в наступній редакції: "постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію згідно з специфікацією на загальну суму 14 549 993,64 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.3 Договору строк поставки продукції: листопад-грудень 2017 року.

23.02.2017 Додатковою угодою № 2 внесено зміни до п. 1.3 Договору, виклавши його в наступній редакції: "строк поставки товару: 31 березня 2018".

22.03.2018 на виконання умов Договору відповідно до видаткової накладної № 5 (а.с. 21 т. 1) відповідач поставив позивачу продукцію на загальну суму 3 543 976,80 грн., в т.ч. ПДВ – 590 662,80 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, порушення зобов'язання за договором в частині своєчасного надання позивачу належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на поставлений за вказаною видатковою накладною товар, стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов’язання між суб’єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 ГК України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов’язання.

Відповідно до матеріалів справи, посилаючись на несвоєчасну реєстрацію відповідачем податкової накладної на поставлений 22.03.2018 товар, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 590 662,80 грн. штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 4.4 Договору постачальник зобов’язаний надати покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, шляхом направлення її на дві електронні адреси покупця та протягом строку, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною товариство надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Пунктом 7.6 Договору передбачено, що за невиконання п. 4.4 Договору постачальник зобов’язаний сплатити покупцеві штраф у розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, по якій допущене таке невиконання.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України (в редакції, діючій на час реєстрації відповідачем спірної податкової накладної), встановлено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Отже, встановлюючи відповідальність постачальника у виді штрафу у розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, по якій допущене таке невиконання, сторони тим самим фактично передбачили компенсацію позивачеві негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов'язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання позивачем у зв'язку з цим податкового кредиту.

Тобто передбачена п. 7.6 Договору відповідальність продавця не пов'язана з виконанням ним своїх зобов'язань щодо поставки товару, оскільки виникає в разі невиконання продавцем вимог податкового законодавства.

Як зазначалось вище, згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом частини 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Зазначення сторонами у договорі про обов'язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду у справах №913/272/18, № 908/3565/16, № 917/799/17.

Частинами 1 і 2 статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем своєчасно складено та подано в електронному вигляді до ДФС України податкову накладну № 5 від 22.03.2018 на поставлену позивачу продукцію.

Однак, відповідно до квитанції № 1 про реєстрацію 24.03.2018 податкової накладної № 5 від 22.03.2018 документ прийнято, реєстрація зупинена.

В порядку, передбаченому п. 15 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку/коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" направлено на адресу ДФС повідомлення від 12.04.2018 № 1 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрацію якої зупинено.

Комісією ГУ ДФС України у Запорізькій області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, прийнято рішення № 651171/40637367 від 16.04.2018 про відмову ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" в реєстрації податкової накладної № 5 від 22.03.2018.

Абзацом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації" №190 від 29.03.2017 (Постанова №190) встановлено, що комісія Державної фіскальної служби приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов’язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Абзацом 2 Постанови № 190 визначено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу;

ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;

надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено згідно пункту 201.16 статті 201 ПК України, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.

Відповідно до ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" подано 23.04.2018 до центрального рівня Державної податкової служби України скаргу на рішення комісії ДФС, в порядку п. 56.23 ст. 56 ПК України.

Рішенням Комісії з питань розгляду скарг №1862/40637367/2 від 02.05.2018 скаргу залишено без задоволення.

Відповідач, скориставшись наданим йому законом правом, оскаржив рішення податкового органу у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі № 808/1700/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ ПРОМ-ПАК" до Комісії Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, та до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління Державної Фіскальної служби України у Запорізькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 651171/40637367 від 16.04.2018; зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" № 5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 та від 27.09.2018 у справі № 808/1700/18 апеляційні скарги Головного управління ДФС у Запорізькій області та Державної фіскальної служби України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі № 808/1700/18 повернуто заявнику.

Відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, отже, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2018 у справі №808/1700/18 щодо зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати податкову накладну ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" № 5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних набрало законної сили з 27.09.2018 і є обов'язковим до виконання.

Відповідно до п. 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12. цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації-вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

ТОВ "НВФ ПРОМ-ПАК" 16.10.2018 через електронний кабінет платника податків звернулося до голови ДФС України зі скаргою, в якій просило вжити негайних заходів щодо виконання рішення суду від 06.07.2018 у справі №808/1700/18. Даній скарзі присвоєно вхідний №56678 від 16.10.2018 (а.с. 70-72 т.1).

Як вбачається з рішення місцевого господарського суду, судом першої інстанції зазначено, що в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що виконавчий документ у адміністративній справі № 808/1700/18 отриманий та направлений на виконання в органи ДВС, проте, відомості про відкриття виконавчого провадження відсутні.

Між тим, як вбачається з однакових за змістом клопотань відповідача, одне з яких надіслане на адресу апеляційного суду 31.01.2019 (а.с.149-157 т.1), друге – надано до суду 05.02.2019 (а.с. 158-159 т.1), останній повідомив, що 31.01.2019 засобами електронного зв’язку ним було отримано від ДФС України квитанцію №2 про реєстрацію податкової накладної № 5 від 22.03.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних на підставі рішення суду. Зазначену зареєстровану податкову накладну на виконання умов договору (п.4.4.) відповідач направив на дві адреси позивача, зазначені в договорі. Також, в зазначеному клопотанні відповідач просить визнати поважними причини пропуску строку на подання додаткових доказів, встановленого ухвалою апеляційного суду від 15.01.2019 та прийняти зазначену квитанцію № 2 від 31.01.2019 та докази її направлення позивачу до розгляду.

Отже, відповідачем було вжито всіх передбачених заходів для реєстрації податкової накладної.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку стосовно того, що відповідачем здійснені всі необхідні та можливі дії щодо виконання зобов’язання про надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлену позивачу за видатковою накладною № 5 від 22.03.2018 продукцію.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про відсутність вини відповідача у недоотриманні податку позивачем в очікуваний час, оскільки відповідач не порушив вимог податкового законодавства, а ДФС України реалізувала своє право за законом, відмовивши у реєстрації податкових накладних, тому відповідач не вчинив помилкових (неправомірних) дій з приводу реєстрації податкових накладних, оскільки ДФС України самостійно зареєструвала спірні податкові накладні на підставі свого ж рішення і з тими ж самими реквізитами накладних, не застосовуючи санкцій до відповідача (протилежне матеріалами справи не підтверджується).

Зі змісту статей 3, 173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов’язанням (господарським зобов’язанням) є обов’язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто, зобов’язанням продавця є обов’язок передати продукцію, а зобов’язанням покупця – обов’язок прийняти продукцію та оплатити її вартість.

При цьому, штрафні санкції, відповідно до статей 173, 230 Господарського кодексу України, можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов’язань.

Суд зазначає, що виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності – невиконанням господарського зобов'язання, оскільки обов'язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Водночас, зазначення сторонами у Договорі про обов'язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Тому невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Означений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.05.2018 у справі № 908/3565/16.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано позицію Об’єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 03.08.2018 у справі № 917/877/17, то колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що предмет позову у справі № 917/877/17 - стягнення збитків завданих внаслідок порушення зобов'язання щодо надання позивачеві податкових накладних за договором від 01.03.2001 № 291 на послуги з оренди майна, а також, у постанові не наведено правових висновків про стягнення штрафних санкцій, передбачених договором.

У справі № 917/877/17 відповідач у порушення вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв'язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту, а отже і скористатися правом на зменшення податкового зобов'язання на суму 1 541 930,45 грн. Судами встановлено наявність прямого причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов'язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов'язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Тобто встановлено наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, вини відповідача у недоотриманні податку позивачем в очікуваний час ні судом першої інстанції, ні апеляційним господарським судом не встановлено, натомість для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 908/6329/15.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов'язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем не доведено, що внаслідок невиконання відповідачем податкового законодавства порушено майнові права/інтереси позивача, а також що спірні правовідносини підпадають під правове регулювання цивільного/господарського законодавства.

Також, суд звертає увагу, що чинним законодавством передбачено право покупця на оскарження дій продавця у випадку відмови останнього надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, доказів того, що позивач скористався своїм правом на звернення до ДФС в порядку, передбаченому п. 201.10 ст. 201 ПК України, та подав до такого органу за звітний податковий період заяву із скаргою на відповідача щодо порушення останнім порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної та доказів того, що позивачем вчинено дії щодо оформлення податкового кредиту за вищезазначеною процедурою не надано.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Апеляційний господарський суд досліджує правомірність прийняття рішення судом першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги, з огляду на які, не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Кіровоградської області у даній справі відсутні.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати з оплати судового збору відносяться на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі № 908/2060/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.11.2018 у справі №908/2060/18 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги віднести на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.03.2019

Головуючий суддя                      Л.А. Коваль

Суддя                                                            Л.М. Білецька

Cуддя                                                             Ю.Б. Парусніков