ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2019 року м.Дніпро

Справа № 912/2280/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

Суддів: Білецької Л.М. Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2018 у справі № 912/2280/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер"

до Приватного підприємства "Приватна фірма "Левко"

про стягнення 285 244,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.11.2018; т.1, а.с. 230) до Приватного підприємства "Приватна фірма "Левко" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 285244,77 грн., яка складається з 169124,66 грн. пені та 116120,11 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, з покладанням на відповідача судових витрат.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2018 у справі №912/2280/18 в позові відмовлено повністю; повернуто зі спеціального фонду Державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" надлишково сплачений судовий збір в сумі 19847,33 грн., який сплачено при зверненні до суду згідно квитанції №0.0..1 від 31.08.2018 на суму 24126,00 грн.; заяву Приватного підприємства "Приватна фірма "Левко" від 28.11.2018 про скасування заходів забезпечення позову задоволено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 30.08.2018 по справі № 912/2280/18 у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать Приватному підприємству "Приватна фірма "Левко" в сумі 1405 950,07грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що поставка відповідачем 1040,7т пшениці на суму 6 124 010,14 свідчить про виконання додаткової угоди №1 до договору поставки, тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій за непоставлений товар, нарахованих на суму передоплати.

Крім того, місцевий господарський суд відхилив твердження позивача, що сторони змінили умови додаткової угоди №1 від 22.03.2018 в частині обсягу пшениці, що підлягає поставці з 1047т до 2000т, шляхом обміну сканованими версіями угоди та перерахування попередньої оплати згідно даної угоди, оскільки відповідно до пунктів 11.4., 11.5 договору, будь-які зміни, доповнення та додатки до цього договору є його невід'ємними частинами, оформлюються письмово і дійсні при наявності підписів та печаток обох сторін. Все листування і попередні переговори за цим договором після його підписання вважаються такими, що втратили силу. Відповідно, місцевий господарський суд дійшов висновку, що дійсною є додаткова угода №1 від 22.03.2018 на поставку 1407 тон пшениці, яка підписана та скріплена печатками сторін, а також надана самим позивачем до матеріалів справи, а посилання позивача на електронну переписку не стосується підписання додаткової угоди, оскільки лист про наявність іншої додаткової угоди датований 14.05.2018, в той час як сама угода №1 підписана в березні 2018 року, тобто за два місяці до даної переписки.

Також, місцевий господарський суд дійшов висновку стосовно того, що листом №60/04 від 24.05.2018, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" просило повернути саме надлишково перераховані кошти за товар, а не попередню оплату. Враховуючи вищезазначене, а також виконання відповідачем додаткової угоди №1 від 23.03.2018 до договору поставки від 22.03.2018, місцевий господарський суд дійшов висновку, що не вбачає підстав для стягнення пені та процентів за користування чужими грошовими коштами згідно пунктів 8.3 та 8.4 договору.

Судом першої інстанції задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" б/н від 12.11.2018 щодо повернення частини сплаченого судового збору в розмірі 19 847,33 грн., оскільки згідно квитанції №0.0..1 від 31.08.2018, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13.11.2018, позивач просив стягнути 285244,77 грн., з яких судовий збір складає 4 278,67 грн., а при поданні позову позивачем сплачено 24 126,00 грн. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про повернення позивачу за його заявою судового збору у розмірі 19 847,33 грн.

Також, суд першої інстанції розглянув клопотання відповідача стосовно скасування заходів забезпечення позову та скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 30.08.2018 по справі № 912/2280/18, у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать Приватній фірмі "Левко" в сумі 1 405 950,07 грн. Зазначене рішення, суд першої інстанції мотивував тим, що Приватним підприємством "Приватна фірма "Левко" повернуто позивачу надлишково перераховані кошти за товар, а також тим, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідно, потреба у забезпеченні позову відпала.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2018 у справі № 912/2280/18, якою просить скасувати рішення Господарського суду, стягнути з Приватного підприємства "Приватна фірма "Левко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" суму заборгованості в загальному розмірі 285244,77 грн., яка складається з 169124,66 грн. пені та 116120,11 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що 1 620 950,06грн. - це надлишково сплачені кошти, а не попередня оплата за пшеницю по договору від 22.03.2018 №242.

Апелянт зазначає, що на підставі укладеної додаткової угоди позивачем сплачено на користь відповідача 7 744 960,21 грн., але відповідачем поставлено позивачу меншу кількість товару, ніж було оплачено, а саме - пшениці 3 класу поставлено загалом 916,4 т на суму 5 406 796,66 грн., а пшениці 6 класу поставлено загалом 124,3 т на суму 717 213,49 грн. На виконання умов договору відповідачем поставлено позивачу за договором поставки всього товару на загальну суму 6 124 010,14 грн., а позивачем сплачено авансом на підставі виставлених відповідачем рахунків на користь відповідача 7 744 960,21 грн., у зв'язку з чим переплата становить 1 620 950,07 гривень. Даний факт визнано відповідачем в направленому на адресу позивача листі №100 від 23.05.2018, в якому відповідач зобов'язався повернути переплачені грошові кошти позивачу протягом 14 робочих днів. У зв'язку з цим, позивачем було направлено на адресу відповідача лист №60/04 від 24.05.2018, в якому він просив повернути сплачені грошові кошти. Крім того, апелянт зазначає, що з наданих відповідачем рахунків на оплату зазначалось, що передбачається отримати позивачу за кожен оплачений рахунок: найменування товару, його кількість та вартість цього товару, а позивач перерахував грошові кошти в рахунок попередньої оплати за товар, який мав бути поставлений за умовами договору №242 та додаткової угоди № 1. Позивач зазначає, що здійснюючи попередню оплату у сумі 7 744 960,21грн. він очікував отримати товар у належній кількості, який оплатив на підставі рахунків, наданих відповідачем, а проведені позивачем розрахунки не можуть бути розцінені як надлишково сплачені грошові кошти.

Також, в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що станом на 03.09.2018 заборгованість відповідача перед позивачем з повернення надлишково сплачених грошових коштів становила 1 405 950,07 грн. основного боргу. Після звернення до суду відповідачем в період з 10.09.2018 по 02.10.2018 перераховано на користь позивача 1 000 000,00 грн. Відповідачем в період з 09.10.2018 по 26.10.2018 перераховано на користь позивача 405 950,06грн. Отже, відповідач сплатив у повному розмірі заборгованість з повернення надлишково сплачених грошових коштів.

Позивач посилається на п. 7.4.2 договору поставки №242 від 22.03.2018, відповідно до якого у разі прострочення поставки партії товару на термін понад 20 днів покупець має право переглянути ціну товару або розірвати договір в односторонньому порядку. В останньому випадку постачальник зобов'язаний здійснити повернення всіх раніше перерахованих на його рахунок грошових коштів, отриманих за цим договором. Згідно пункту 8.3 договору поставки №242 від 22.03.2018, у разі порушення постачальником передбаченого договором терміну поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення поставки.

У зв'язку з порушенням умов договору поставки №242 від 22.03.2018 в частині здійснення поставки пшениці, позивачем нараховано пеню у розмірі 169 124,66 грн. Посилаючись на п. 8.4 договору поставки №242 від 22.03.2018 скаржник просить стягнути 20% річних на суму передплати за кожен день користування коштами, починаючи з дня отримання таких коштів від покупця у сумі 116 120,11 грн.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

20.02.2019 (електронною поштою-електронний цифровий підпис відсутній) та 22.02.2019 (засобом поштового зв'язку "Укрпошта") до Центрального апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Приватна фірма "Левко" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє зазначило, що на виконання умов договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 22.03.2018 до договору поставки №242 від 22.03.2018, відповідачем у строк до 25.05.2018 включно поставлено позивачу пшеницю 3 класу в обсязі 916,4т на суму 5 406 796,66грн. та пшеницю 6 класу у кількості 124,3 т на суму 717 213,49 грн. Всього відповідачем поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" товару на загальну суму 6 124 010,14 грн., а позивачем сплачено вартість товару на підставі виставлених рахунків у розмірі 7 744 960,21 грн.

Відповідач зазначає, що у період з 01.06.2018 по 06.06.2018 ним перераховано позивачу 215 000,00 грн., в період з 08.05.2018 по 26.10.2018 відповідачем перераховано на користь позивача 1 620 950,06 грн., у зв'язку з чим на момент прийняття рішення судом першої інстанції відповідач повернув у повному розмірі позивачу заборгованість з надлишково сплачених грошових коштів, проте позивач необґрунтовано наполягає на стягненні з відповідача 169124,66грн. пені та 116120,11 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Так, відповідач посилається лише на одну додаткову угоду № 1 до договору поставки №242 від 22.03.2018, умови якої відповідачем виконані у повному обсязі, у зв'язку з чим, вважає, що твердження позивача стосовно того, що перераховані позивачем кошти поза межами додаткової угоди № 1 є "попередньою оплатою" по договору, є неправомірними, оскільки додаткова угода, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не підписана сторонами, а умовами договору поставки № 242 від 22.03.2018 передбачено обов'язкове укладення між сторонами додаткової угоди до договору, тобто мала бути підписана окрема додаткова угода. Відповідно, на думку відповідача, кошти у сумі 1 620 950,06 грн. не можуть рахуватися, як попередня оплата за товар по договору, оскільки сторони не визначили строки поставки такого товару та не закріпили це в додатковій угоді до договору, відповідно до умов договору, окрім цього строк є істотною умовою договору, тому не можна стверджувати, що між сторонами склалися договірні відносини і відповідач їх порушив.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені і 20% річних, заявлених позивачем на підставі п.п. 8.3, 8.4 договору, відповідач зазначає, що оскільки додаткова угода № 1 від 22.03.2018 року на поставку партії товару була виконана відповідачем у повному обсязі, а нової додаткової угоди підписано не було, отже відсутні будь-які підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення пунктів договору в частині порушення строків поставки товару, так як будь-які строки поставки товару після 25.05.2018 сторонами встановлено та закріплено в додатковій угоді не було. Крім того, відповідач вважає позицію позивача, викладену в апеляційній скарзі, не повністю визначеною, оскільки позивач зазначив, що суд невірно визначив перераховані кошти позивачем як "надлишкові", однак по тексту апеляційної скарги зазначає, що відповідач сплатив у повному розмірі заборгованість з надлишково сплачених грошових коштів, що є двома різними позиціями по даному спору. Отже, відповідач вважає дійсною додаткову угода №1 від 22.03.2018 на поставку 1407 тон пшениці, яка підписана та скріплена печатками сторін, а також надана самим позивачем до матеріалів справи і в матеріалах справи містяться докази її виконання відповідачем. Крім того, листом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" від 24.05.2018 №60/04 позивач просив повернути саме надлишково перераховані кошти за товар, а не попередню оплату.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №912/2280/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2018 у справі № 912/2280/18; розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 28.02.2019 о 11:30 год.

28.02.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 19.03.2019 о 15:30 год.

У судовому засіданні 19.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

5. Встановлені судом обставини справи.

Приватним підприємством "Приватна фірма "Левко" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" (надалі - Покупець) 22.03.2018 укладено договір поставки №242 (далі - Договір; т.1, а.с.13-20), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар згідно умов Договору.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що товаром за даним договором є пшениця 2, 3, 4, 5, 6 класу врожаю 2017 року.

Постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ (Carriage Paid Tu (… named place of destination)) згідно "Інкотермс" 2010 року, за винятком застережень прямо передбачених цим Договором. Місце поставки визначається у додаткових угодах до даного Договору (пункт 1.3 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору кількість товару визначається у додаткових угодах до даного Договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору ціна за одиницю товару вказується у додаткових угодах до даного договору.

Вартість Договору складає загальну вартість поставленого товару (пункт 3.2.Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що постачальник повинен здійснити поставку товару у строки, вказані у Додаткових угодах до даного договору.

Згідно із пунктом 4.3 Договору датою поставки партії товару вважається дата його прийняття на склад покупця, що підтверджується датою відмітки на товарно-транспортній накладній в пункті накопичення.

Відповідно до пункту 5.3 Договору для оплати товару постачальник зобов'язаний надати покупцю, в тому числі, рахунок-фактуру на передану партію товару (оригінал).

Покупець здійснює оплату 80% вартості поставленої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника у строк три банківських дні з моменту отримання документів, передбачених у розділі 5 Договору.

Залишок у розмірі 20% вартості поставленої партії товару оплачується покупцем протягом трьох банківських днів з моменту реєстрації продавцем податкової накладної з урахуванням усіх вимог чинного законодавства України (пункти 6.1, 6.2. Договору).

Договір дійсний з моменту підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 11.8. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Сторони 22.03.2018 уклали додаткову угоду №1 до Договору (далі - Додаткова угода; т1, а.с.21), відповідно до пункту 1 якої продавець постачає наступний товар: пшениця 3кл. 2017 року врожаю, вартістю 5900,04 грн/м.т з ПДВ, кількістю 917 м.т. (+/-5%) та пшениця 6 кл. 2017 року врожаю, вартістю 5770,02 грн/м.т з ПДВ, кількістю 130 м.т. (+/-5%).

Загальна вартість товару за цією Додатковою угодою складає суму вартості всіх поставок.

Згідно з пунктом 3 Додаткової угоди поставка товару в повному обсязі здійснюється в строк до 25.05.2018 включно.

На виконання умов Договору відповідач надав позивачу для оплати рахунки на загальну суму 9681203,23 грн., а саме: №28 від 13.04.2018 на суму 1 159 947,86 грн.; №30 від 17.04.2018 на суму 800 281,43 грн.; №31 від 19.04.2018 на суму 1 562 330,59 грн.; №35 від 20.04.2018 на суму 398 488,70 грн.; №37 від 24.04.2018 на суму 772 197,24 грн.; №38 від 25.04.2018 на суму 804 175,45 грн.; №39 від 25.04.2018 на суму 729 598,94 грн.; №43 від 27.04.2018 на суму 2 736 969,55 грн.; №46 від 04.05.2018 на суму 717 210,50 грн. (т.1, а.с. 22-30).

Позивач згідно отриманих рахунків перерахував відповідачу 7744960,21грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №1990 від 17.04.2018 на суму 927958,29 грн.; №2006 від 18.04.2018 на суму 640225,14 грн.; №2044 від 20.04.2018 на суму 1249864,47 грн.; №2049 від 20.04.2018 на суму 318790,96 грн.; №2068 від 25.04.2018 на суму 200 000,00 грн.; №2083 від 26.04.2018 на суму 417 757,79 грн.; №2084 від 26.04.2018 на суму 643340,36 грн.; №2085 від 26.04.2018 на суму 583679,16 грн.; №2186 від 08.05.2018 на суму 2189575,64 грн.; №2249 від 15.05.2018 на суму 573768,40 грн. (т.1, а.с.39- 48).

Приватне підприємство "Приватна фірма "Левко" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" товар у меншій кількості, ніж було сплачено покупцем, у наступних обсягах.

Пшениці 3 класу поставлено загальним обсягом 916,4 тон на суму 5406796,66 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: №32 від 17.04.2018, кількістю 134,300 т, вартістю 792375,37 грн.; №34 від 18.04.2018, кількістю 62,160 т, вартістю 366746,48 грн., №36 від 21.04.2018, кількістю 135,040 т, вартістю 796741,40 грн.; №41/2 від 26.04.2018, кількістю 131,200 т, вартістю 774085,25 грн.; №43 від 27.04.2018, кількістю 200,050 т, вартістю 1180303,01грн., №44 від 29.04.2018, кількістю 64,800 т, вартістю 382322,59 грн., №45 від 02.05.2018, кількістю 188,850 т, вартістю 1114222,56 грн. (т.1, а.с. 31-37).

Пшениці 6 класу поставлено загалом 124,3 т на суму 717 213,49 грн., що підтверджується видатковою накладною №49 від 04.05.2018 (т.1, а.с. 38).

Таким чином, Приватне підприємство "Приватна фірма "Левко" на умовах Договору поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" товар на суму 6124010,14грн., в той час як останній сплатив вартість товару на загальну суму 7744960,21 грн.

Згідно із гарантійним листом за вих.№100 від 23.05.2018, Приватне підприємство "Приватна фірма "Левко" визнає, що сума переплати за Договором становить 1620950,06 грн., яку підприємство зобов'язується повернути протягом 14 робочих днів (т.1, а.с.52).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" звернулось до Приватного підприємства "Приватна фірма "Левко" листом №60/04 від 24.05.2018, відповідно до якого позивач просив повернути 1620950,06грн. надлишково перерахованих грошових коштів (а.с. 51).

У період з 08.05.2018 по 26.10.2018 відповідач перерахував позивачу грошові кошти у сумі 1620950,06грн., що підтверджується випискою з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" (т.1, а.с.229) та позивачем у справі.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд зазначає, що у відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань). Зобов'язання повинно виконуватися. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами у справі Договір, порушення умов якого є підставою позовних вимог у цій справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами пункту 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктами 8.3 та 8.4 Договору сторони погодили відповідальність за порушення постачальником строку поставки товару у вигляді пені в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочки і 20% річних від суми передплати за кожен день користування коштами, якщо постачальник не здійснив поставку товару після отримання його попередньої оплати.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника, що поставка товару, вартість якого є меншою від здійсненої покупцем попередньої оплати, внаслідок чого останнім відповідно до умов Договору нараховано та заявлено штрафні санкції у вигляді пені в сумі 169124,66грн. та процентів за користування грошовими коштами у розмірі 116120,11грн., є порушенням зобов'язання відповідача з поставки товару на умовах Договору, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами пунктів 1 та 3 Додаткової угоди № 1 сторони передбачили, що продавець постачає продавцю пшеницю 3 кл. 2017 року врожаю у кількості 917т (+/-5%) за ціною 5900,04грн. з ПДВ та пшеницю 6 кл. 2017 року врожаю у кількості 130т (+/-5%) за ціною 5770,02грн. з ПДВ у строк до 25.05.2018 включно.

Тобто умовами Додаткової угоди на постачальника покладений обов'язок з поставки покупцю пшениці 3 кл. 2017 року врожаю у кількості від 871,15 т до 962,85 т, відповідно вартістю від 5139819,85грн. до 5680853,51грн., та пшениці 6 кл. 2017 року врожаю у кількості від 123,5 т до 136,5 т, відповідно вартістю від 712597,47грн. до 787607,73грн., у строк до 25.05.2018 включно.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, постачальник до 25.05.2018 поставив покупцю пшеницю 3 кл. в обсязі 916,4 т на суму 5406796,66грн., а пшеницю 6 кл. в обсязі 124,3 т на суму 717213,49грн.

Таким чином, відповідач поставив позивачу пшеницю в межах строку і п'ятивідсоткової похибки обсягу поставки, визначеної умовами Додаткової угоди, а зайво перераховані позивачем грошові кошти у сумі 1620950,06грн. повернув йому у період з 08.05.2018 по 26.10.2018, що підтверджується сторонами та матеріалами справи, у зв'язку з чим місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо належного виконання відповідачем умов Договору поставки.

У зв'язку з наведеним апеляційний господарський суд вважає правомірною відмову місцевого господарського суду у задоволенні позовних вимог про стягнення з постачальника на користь покупця штрафних санкцій, нарахованих на суму передоплати за непоставлений товар.

Крім того, позивач просив повернути саме надлишково перераховані кошти за товар, а не попередню оплату за непоставлений товар.

Місцевий господарський суд правильно відхилив доводи позивача, який посилаючись на електрону переписку вважає, що відповідач мав обов'язок здійснити поставку 1870т пшениці 3кл. та 130т пшениці 6кл., замість 1047т - загального обсягу пшениці, визначеного умовами Додаткової угоди, оскільки матеріалами справи не підтверджено погодження сторонами внесення змін до обсягів поставки товару. При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що за загальним правилом (стаття 654 Цивільного кодексу України) зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2018 у справі №912/2280/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.12.2018 у справі №912/2280/18 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейн Пауер".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.03.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков