ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2019 р. Справа №914/857/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді - О.Л.Мирутенко

суддів - О.І.Матущак

- Г.Г.Якімець

за участю секретаря судового засідання К.Кострик

розглянувши апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 34-а по вул.Пулюя у м.Львові «Оселя-2»

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018

у справі №914/857/18

за позовом: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 34-а по вул.Пулюя у м.Львові «Оселя-2»

до відповідача-1: Львівської міської ради

до відповідача-2: Львівського професійного коледжу готельно-туристичного та ресторанного сервісу

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівська обласна державна адміністрація

про визнання недійсною (незаконною), скасування ухвали Львівської міської ради №1242 від 25.10.2007 у частині надання у постійне користування Львівському професійному коледжу готельно-туристичного та ресторанного сервісу земельної ділянки пл.. 0,5169 га на І Пулюя, 38 (п. 1.2 вказаної ухвали) та акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №184975 від 05.12.2007

з участю представників:

від позивача - Шпунт М.Б. - адвокат (ордер ЛВ № 126268)

від відповідача-1 - Коржевич У.Ф. - представник (довіреність № 2901-вих-164 від 11.02.2019)

від відповідача-2 - не з'явився

від третьої особи - Бригарда О.С. - представник (довіреність № 5/34-27/0/12-19-1 від 03.01.2019)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі №914/857/18 відмовлено у задоволенні позову Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №34-а по вул. Пулюя у м. Львові "Оселя-2" до Львівської міської ради та Львівського професійного коледжу готельно-туристичного та ресторанного сервісу про визнання недійсною та скасування Ухвали Львівської міської ради №1242 від 25.10.2007 р. та акту на право постійного користування земельною ділянкою Серії ЯЯ 184975 від 05.12.2007.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної ухвали) визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель переданих у приватну власність та земель, на яких розташовані державні підприємства, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. Позивачем не доведено та не надано докази того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель переданих у приватну власність та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства. А тому відповідач-1 правомірно розпорядився спірною земельною ділянкою.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 34-а по вул. Пулюя у м. Львові «Оселя-2» подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення та прийняти нове, яким позов задоволити повністю посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає те, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи позивача про те, що на спірній земельній ділянці розташовані виробничі та навчальні приміщення (будівлі), які належать на праві власності Львівському професійному коледжу готельно-туристичного та ресторанного сервісу, який перебуває у державній формі власності, а у відповідності до норм Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування не вправі розпоряджатись земельними ділянками, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства. Окрім того, апелянт вважає, що його було позбавлено права на отримання в користування земельної ділянки необхідної для обслуговування об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, як це передбачено ст.42 Земельного кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 справу № 914/857/18 передано судді-доповідачу Мирутенко О.Л. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Якімець Г.Г., Матущак О.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 34-а по вул.Пулюя у м.Львові «Оселя-2» залишено без руху.

19.12.2018 скаржником було усунуто недоліки апеляційної скарги, які наведені в ухвалі суду апеляційної інстанції від 30.11.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 по справі № 914/857/18 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.01.2019 розгляд справи було призначено на 28.01.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 розгляд справи відкладено на 18.02.2019.

В судовому засіданні 18.02.2019 за згодою представників сторін оголошено перерву до 11.03.2019.

В судове засідання 11.03.2019 представник апелянта з'явився, надав усні пояснення по суті спору, вимоги апеляційної скарги підтримав повністю.

Представники відповідача-1 та третьої особи в судове засідання з'явились, вимоги апеляційної скарги заперечили, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідач-2 в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

У відповідності до ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 11.03.2019 проголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом власності українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За змістом ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.10.2007 р. Львівська міська рада прийняла ухвалу №1242 «Про користування Львівським вищим професійним училищем ресторанного сервісу та туризму земельними ділянками на вул. І.Пулюя, 34а, 36, 38 у м. Львові.»

Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як визначено ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач-апелянт стверджує, що спірна земельна ділянка належала до земель державної власності, а тому Львівська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження цією земельною ділянкою та приймати оспорювань ухвалу, а тому така є незаконною та підлягає скасуванню. З цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить в тому числі розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Поряд з цим відповідно до ч.1 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Частиною 3 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, які закріплені за державними професійно-технічними навчальними закладами; земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Однак, суд звертає увагу на те, що п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 27.04.2007 р., яка була чинна на момент прийняття оскаржуваної ухвали), визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин було встановлено Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року.

В матеріалах справи відсутні та позивачем не доведено та не надано докази того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель, переданих у приватну власність чи до земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї). Відтак, відповідач-1 правомірно розпорядився спірною земельною ділянкою.

Крім того, Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі тощо.

Отже, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Позивач-апелянт в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що оскільки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №34-а по вул. І.Пулюя у м. Львова "Оселя-2" є управителем відповідного будинку №34-а по вул. Пулюя у м. Львові, саме позивач а не відповідач-2, має право на отримання у постійне користування на підставі ст.42 Земельного кодексу України земельну ділянку для його обслуговування.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,5443 га (кадастровий номер :09:002:0053) перебуває на праві постійного користування у Львівського вищого професійного училища ресторанного сервісу та туризму, цільове призначення: обслуговування житлового будинку з навчально-виробничими приміщеннями, про що свідчить Державний Акт на право постійного користування земельною ділянкою Серії ЯЯ №184975 від 05.12.2007.

Статтею 141 Земельного кодексу України чітко визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою. Однак, в матеріалах справи відсутні докази добровільної відмови відповідача-2 від права користування спірною земельною ділянкою. Також позивачем-апелянтом не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування підставності та правомірності вилучення спірної земельної ділянки у відповідача-2.

Окрім того, судами обох інстанцій встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою по вул. І.Пулюя, 34а у м. Львові вже було предметом розгляду у справі № 914/1375/16.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 02.08.2016 року у справі № 914/1375/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду за позовом ОСББ "Оселя-2" до Львівської міської ради, Львівського професійного коледжу готельно-туристичного та ресторанного сервісу, третя особа: Міністерства освіти та науки України про припинення права користування земельною ділянкою відмовлено у позові.

Даним рішенням суду встановлено, що "…на земельній ділянці (0,5443 га) за адресою: м. Львів, вул. І. Пулюя, 34а розташований житловий будинок, який перебуває на праві спільної часткової власності: 1. Позивач володіє 83% будинку, саме така частина будинку перебуває на балансі ОСББ "Оселя-2"; 2. Держава володіє 17% будинку, функцію управління якого здійснює Міністерство освіти і науки України.

З огляду на вищенаведене, безпідставною та необґрунтованою є вимога позивача про припинення права користування відповідачем земельною ділянки повністю, так як останній є один із співвласників спільного житлового будинку та має право на користуванням й частиною земельної ділянки для його обслуговування, а також для обслуговування навчально-виробничих приміщень.

Відповідачем-2 в суду першої інстанції була зроблена заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Оскільки судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову у зв'язку із його необґрунтованістю, то відповідно судом було зроблено правомірний висновок, на підставі ст. 261 ЦК України, про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку № 34-а по вул. Пулюя у м. Львові «Оселя-2» - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.10.2018 у справі № 914/857/18 залишити без змін.

3. Судові витрати покласти на апелянта.

4. Постанова набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді: О.І.Матущак

Г.Г. Якімець

"Повний текст постанови виготовлено 14.03.2019"