РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2019Справа № 910/17328/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім

"Трубоізолкомплект"

до акціонерного товариства "Укртрансгаз"

в особі відокремленого підрозділу філії "Будівельно-монтажна фірма"

"Укргазпромбуд" акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 1 458 971,97 грн.

представники учасників справи

від позивача Воловик В.О., адвокат

від відповідача Козченко В.М., адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі відокремленого підрозділу філії "Будівельно-монтажна фірма" "Укргазпромбуд" акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - відповідач) про стягнення 1 458 971,97 грн. за невиконання останнім своїх зобов'язань за договором № /034 від 05.07.2018 про закупівлю товарів.

У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 207 660,44 грн. заборгованості за поставлений товар, 216 024,69 грн. забезпечувального внеску, 2 680,01 грн. 3% річних та 32 606,83 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/17328/18, призначено підготовче засідання на 24.01.2019 в порядку загального позовного провадження та витребувано у позивача оригінал договору про закупівлю товарів № /034 від 05.07.2018 для огляду в підготовчому засіданні.

18.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому сторона просить суд відмовити у позові, з огляду на таке. Позивачем порушені строки поставки товару, у зв'язку з чим відповідачем нараховані штрафні санкції; з метою досудового врегулювання спору позивачу були направлені претензії про сплату штрафних санкцій, які залишені без задоволення. У зв'язку з несплатою штрафних санкцій внаслідок порушення строків поставки товару, відповідач скористався передбаченим п. 6.2.6 договору правом на відстрочення виконання своїх зобов'язань з оплати вартості поставлених товарів. Крім того, щодо вимог про стягнення пені відповідач зазначив, що таке право не передбачено ні актами цивільного законодавства, ні договором. Сторони договору прямо передбачили неможливість стягнення з відповідача 3% річних у разі порушення останнім грошових зобов'язань. Також у відзиві відповідач надав пояснення щодо безпідставності вимог про стягнення забезпечувального внеску, щодо ненадання позивачу документів на підтвердження повноважень підписанта договору, щодо невідповідності строків постачання, зазначених в оголошенні та повідомленні про намір укласти договір, щодо ненадання позивачу оригіналу заявки та щодо відсутності у позивача оригіналу договору.

23.01.2019 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на 30 хв.

24.01.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 14.02.2019.

13.02.2019 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій сторона просить суд стягнути з відповідача 1 618 002,66 грн., з яких: 1 207 660,44 грн. - заборгованість за поставлений товар, 216 024,69 грн. - забезпечувальний внесок, 8 337,82 грн. - 3% річних, 101 443,48 грн. - пеня та 84 536,23 грн. - штраф.

Представник позивача у підготовчому засіданні 14.02.2019 підтримав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

14.02.2019 судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.02.2018.

25.02.2019 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином засвідченої копії договору про закупівлю в редакції, яку підписував за наслідками закупівлі позивач.

26.02.2019 від відповідача надійшли заперечення проти заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.

26.02.2019 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.03.2019.

У судовому засіданні 05.03.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 05.03.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

13.04.2018 відповідачем на тендерному майданчику «Прозорро» https://prozorro.gov.ua було опубліковано Оголошення про проведення відкритих торгів UA-2018-04-13-002130-a, відповідно до якого предмет закупівлі: Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (Труби сталеві); код класифікаторів предмета закупівлі: ДК 021:2015: 44160000-9 - Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби СРУ: 44160000-9; кількість товарів: 202100 кг; місце поставки товарів: 36015, Україна, Полтавська обл., Полтава, Ковалівська, 9; строк поставки товарів - до 31 грудня 2018 року.

Переможцем відкритих торгів став позивач.

20.06.2018 відповідачем на тендерному майданчику «Прозорро» https://prozorro.gov.ua опубліковано адресоване позивачу Повідомлення про намір укласти договір з умовами, аналогічними тим, які вказані в Оголошенні про проведення відкритих торгів UA-2018-04-13-002130-a.

Позивач зазначає, що 22.06.2018 направив на адресу відповідача підписаний зі сторони позивача договір про закупівлю, специфікацію до нього та інші супровідні документи. 05.07.2018 електронною поштою позивач отримав від відповідача скановану копію раніше підписаного позивачем договору. У надісланій сканованій копії договору відповідачем самостійно без погодження з позивачем заповнено графи дата договору - 05.07.2018, номер договору - /034. Крім того, відповідачем без погодження з позивачем, всупереч п. 3.1. Тендерної документації, самостійно замінено перший аркуш договору, в якому відповідачем самостійно машинописно зазначено, що Договір укладено ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі заступника директора Фірми «УКРГАЗПРОМБУД» Чертіхін О.М. У тому варіанті договору, який направляв на адресу відповідача позивач, замість вказаної графи відповідно до п. 3.1. Тендерної документації було пусте місце для того, щоб позивач від руки заповнив відповідні дані. Остання сторінка договору відповідачем не мінялася, на ній рукописно зазначено, що Договір підписано Чертіхін О.М. Жодного документу на підтвердження повноважень і компетенції Чертіхін О.М. відповідачем позивачеві не надано. Крім того, в Договорі позивачем зазначено інший строк постачання товару, відмінний від строку, зазначеного в оголошенні та в повідомленні про намір укласти договір (60 календарних днів з моменту укладення Договору замість 31.12.2018).

Як встановлено судом, 05.07.2018 між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі відокремленого підрозділу філії "Будівельно-монтажна фірма" "Укргазпромбуд" акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (далі - продавець) укладено договір № /034 про закупівлю товарів (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити покупцю товари, а покупець - прийняти та оплатити такі товари.

Згідно з п. 1.3 договору номенклатура, асортимент, кількість товару та ціна за одиницю товару визначається згідно специфікації до договору, яка є невід'ємною його частиною.

Положенням п. 3.1 договору встановлено, що сума, визначена в договорі, становить 7200823,00 грн. з ПДВ.

Оплата за поставлений товар здійснюється не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів, після отримання підписаних сторонами оригіналів первинних документів, які підтверджують поставку товарів та які є підставою для оплати згідно умов договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору поставка товарів в кількості, передбаченій п. 5.3. договору, здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту укладення даного договору сторонами.

Датою поставки товарів вважається дата підписання сторонами або продавцем й структурним підрозділом - управлінням покупця видаткової накладної (п. 5.6 договору).

Згідно з п. 10.1 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.04.2019, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Позивач зазначає, що 09.07.2018 електронною поштою отримав від відокремленого підрозділу відповідача - БМФ «Укргазпромбуд» скановану копію заявки, в якій БМФ «Укргазпромбуд» згідно з договором № 034 від 05.07.2018 просить позивача відвантажити трубу сталеву безшовну гарячедеформовану 159x10 ДСТУ8731 сталь 202 100 кг. Заявку підписано начальником відділу МТП Гладій А.В. Жодного документу на підтвердження повноважень і компетенції Гладій А.В. відповідачем позивачеві не надано. Його посадове становище і компетенція станом на момент отримання заявки позивачем не були встановлені. Крім того, в заявці було зазначено номер договору 034 замість /034.

За твердженням позивача, у зв'язку з тим, що позивачем не було отримано від відповідача: оригіналу договору; оригіналу заявки на постачання із правильним номером договору; документів, що підтверджують посадове становище і компетенцію осіб, які підписували зі сторони позивача договір і заявку на постачання; позивачем прийнято рішення про призупинення постачання товару до моменту отримання вказаних документів в оригіналі, а також до моменту підтвердження посадового становища і компетенції посадових осіб відповідача; до моменту з'ясування обставин заміни першої сторінки договору відповідачем.

На виконання умов договору, 18.09.2018 та 16.10.2018 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 7 200 823,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № РН-0000063 від 16.10.2018 на суму 7 660,44 грн., № РН-0000052 від 18.09.2018 на суму 3 575 541,77 грн., № РН-0000051 від 18.09.2018 на суму 3 617 620,79 грн.

За твердженням позивача, 08.11.2018 відповідачем здійснено часткову оплату вартості товару на суму 5 993 162,56 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача за вказаними накладними становить 1 207 660,44 грн.

У зв'язку з тим, що відповідачем несвоєчасно здійснено оплату за поставлений позивачем товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, крім суми основного боргу в розмірі 1 207 660,44 грн., також 8 337,82 грн. 3% річних, 101 443,48 грн. пені, 84 536,23 грн. штрафу, а також 216 024,69 грн. забезпечувального внеску.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір № /034 про закупівлю товарів від 05.07.2018 за своєю правовою природою є договором поставки.

При цьому, щодо посилання позивача на підміну першого аркушу договору та зміну строку постачання, відмінного від оголошення, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює на веб- порталі Уповноваженого органу в порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме договір про закупівлю - протягом двох днів з дня його укладення.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір оприлюднений на веб-порталі Уповноваженого органу (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-04-13-002130-a) та є у вільному доступі.

Відповідно до п. 3 розділу VI Тендерної документації, проект договору викладено у Додатку № 4 тендерної документації. Учасник процедури закупівлі, який визнаний переможцем даних торгів та відносно якого оприлюднене повідомлення про намір укласти договір, здійснює підготовку проекту договору згідно додатку 4 цієї тендерної документації. При цьому:

- номер договору та дату його укладання учасник не зазначає (відповідні поля договору залишаються пустими);

- в преамбулі договору учасником заповнюються відомості лише про особу учасника, яка підписала проект договору. Інформація про особу замовника торгів, яка підпише договір, зазначає замовник після отримання проекту договору від учасника. Поля у проекті договору, підготовленого учасником, повинні бути достатньо вільними для того щодо замовник міг внести інформацію щодо свого підписанта договору рукописним методом;

- в пункті договору, в якому зазначається сума договору, учасник вказує суму своєї остаточної пропозиції, на підставі якої його було визначено переможцем. В разі, якщо учасник є платником ПДВ, у даному пункті договору зазначається відповідний розмір ПДВ;

- у розділі проекту договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» учасник вказує своє скорочене найменування, місцезнаходження, розрахункові реквізити, на які замовник буде здійснювати платежі по договору, найменування посади, прізвище та ініціали особи, яка підписала договір. На розсуд учасника він може вказати іншу інформацію (телефони контактних осіб, електронну адресу тощо);

- додатки до договору учасник готує відповідно до вимог тендерної документації, зокрема, із зазначенням цін, відповідно до яких його було визначено переможцем. При цьому дата та номер договору у таких додатках не зазначаються (відповідні поля залишаються пустими).

Проект договору та додатки до нього (у разі наявності таких) підписуються уповноваженою особою учасника, а її підпис скріплюється печаткою.

Суд зазначає, що посилання позивача на те, що відповідач самостійно вніс дату договору, його назву та машинописно зазначив підписанта договору зі своєї сторони, жодним чином не впливає на суть договірних зобов'язань сторін та на необхідність їх виконання. Крім того, ні вимогами чинного законодавства України, ні вимогами тендерної документації не передбачене погодження з позивачем номеру та дати укладання Договору.

Щодо посилання позивача на те, що відповідачем зазначено інший строк постачання товару, відмінний від строку, зазначеного в оголошенні і в повідомленні про намір укласти договір (60 календарних днів з моменту укладення Договору замість 31.12.2018), то вказані доводи суперечать обставинам справи, з огляду на наступне.

Проект договору було викладено у Додатку № 4 тендерної документації.

Дослідивши Додаток № 4 до тендерної документації, а саме проект договору, судом встановлено, що відповідно до п. 5.1. додатку 4 до тендерної документації «Проект договору про закупівлю», поставка товарів в кількості, передбаченій п. 5.3. Договору, здійснюється протягом 60 календарних днів з моменту укладення даного договору сторонами. Зазначений пункт є ідентичним п. 5.1. укладеного між сторонами договору, який міститься на сайті уповноваженого органу та долучений позивачем до позовної заяви.

Отже, суд дійшов висновку, що умови п. 5.1 договору в частині строків поставки товарів є ідентичними вимогам тендерної документації та не суперечать їм, а позивач мав право та можливість ознайомитись з тендерною документацією та проектом договору до неї.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов'язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами, та оплатити його вартість.

При цьому, судом встановлено, що позивач зобов'язаний був виконати обов'язок з поставки товару до 03.09.2018 (включно).

Посилання позивача на те, що ним було прийнято рішення про призупинення постачання товару, оскільки позивачем не було отримано від відповідача: оригіналу договору; оригіналу заявки на постачання з правильним номером договору; документів, що підтверджують посадове становище і компетенцію осіб, які підписували зі сторони позивача договір і заявку на постачання, відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки, по-перше, умовами договору не передбачено обов'язку відповідача щодо надання позивачу будь-яких заявок, а тому надання чи ненадання зі сторони відповідача та отримання чи неотримання позивачем будь-яких заявок не впливає на обов'язок позивача здійснити поставку товару в повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту укладення договору сторонами; по-друге, умовами договору не передбачено право позивача на призупинення поставки товарів.

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором, позивач поставив, а відповідач прийняв товар за видатковими накладними № РН-0000063 від 16.10.2018, № РН-0000052 від 18.09.2018, № РН-0000051 від 18.09.2018 на загальну суму 7 200 823,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі погоджено, що оплата за поставлений товар здійснюється не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів, після отримання підписаних сторонами оригіналів первинних документів, які підтверджують поставку товарів та які є підставою для оплати згідно умов договору.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач зазначив, що відповідач, в порушення умов договору, лише частково оплатив товар за вказаними вище накладними на суму 5 993 162,56 грн., у зв'язку з чим заборгованість відповідача становить 1 207 660,44 грн.

У той же час, як вбачається з долучених до позовної заяви банківських виписок, 07.11.2018 відповідачем оплачено 5 993 162,56 грн. та 30.11.2018 - 7 660,44 грн., а всього 6 000 823,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 1 200 000,00 грн., а не 1 207 660,44 грн., як просить позивач у позовній заяві, оскільки при поданні позовної заяви позивачем безпідставно не враховано оплату в розмірі 7 660,44 грн. (докази сплати - у матеріалах справи).

Відповідач, заперечуючи проти стягнення заборгованості у вказаному розмірі, зазначив, що позивачем порушені строки поставки товару, у зв'язку з чим відповідачем нараховані штрафні санкції; з метою досудового врегулювання спору позивачу були направлені претензії про сплату штрафних санкцій, які залишені без задоволення. У зв'язку з несплатою штрафних санкцій внаслідок порушення строків поставки товару, відповідач скористався передбаченим п. 6.2.6 договору правом на відстрочення виконання своїх зобов'язань з оплати вартості поставлених товарів.

Судом встановлено, що відповідно до п. 6.2.6 укладеного договору покупець має право відстрочити виконання своїх зобов'язань з оплати товарів за цим договором у разі наявності простроченого виконання зобов'язань продавця за цим чи іншими діючими договорами з покупцем або за штрафними санкціями, передбаченими цим чи іншими договорами, до моменту належного виконання продавцем таких зобов'язань.

Однак, суд зазначає, що умовами договору чітко встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів, після отримання підписаних сторонами оригіналів первинних документів, які підтверджують поставку товарів та які є підставою для оплати згідно умов договору.

Товари відповідачем отримані без зауважень та заперечень, а п. 4.1 договору не ставиться в залежність від обов'язку сплати штрафних санкцій.

Судом враховано, що за умовами п. 6.2.6 договору покупець має право відстрочити виконання своїх зобов'язань з оплати товарів за цим договором у разі наявності простроченого виконання зобов'язань продавця … за штрафними санкціями, передбаченими цим чи іншими договорами, до моменту належного виконання продавцем таких зобов'язань. Однак, умовами договору не встановлений строк оплати штрафних санкцій

У даному випадку сплата позивачем штрафних санкцій перед відповідачем за прострочення поставки товару (за наявності підписаних сторонами видаткових накладних без зауважень та заперечень) не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, тому, на переконання суду, наявність або відсутність факту нарахування та сплати позивачем штрафних санкцій за порушення строків поставки не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично отриманого товару відповідно до п. 4.1 договору.

При цьому суд враховує, що сплата за поставлений товар та оплата штрафних санкцій за прострочення поставки товару є самостійними зобов'язаннями, незалежними один від одного.

Наявність правових підстав для стягнення з позивача штрафних санкцій та несплата таких штрафних санкцій позивачем в добровільному порядку не позбавляє відповідача права та можливості звернутись з відповідним позовом до суду. Однак, у випадку невикористання свого права відповідачем, позивач може опинитись у ситуації, коли строк оплати за товар так і не настане у зв'язку з відмовою добровільно оплатити штрафні санкції (якщо вони є завищеними, невірно порахованими тощо), що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оплата за поставлений товар, з урахуванням п. 4.1 договору, не може ставитись в залежність від виконання або невиконання позивачем в добровільному порядку умов договору щодо сплати штрафних санкцій.

Враховуючи викладене вище, оскільки доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, як і не надано доказів на спростування наявності боргу, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості частково у сумі 1 200 000,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення 216 024,69 грн. забезпечувального внеску, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 6.2 розділу VI Тендерної документації з метою забезпечення виконання зобов'язань позивача перед відповідачем щодо кількості, якості та строків поставки окремих партій товарів, 03.07.2018 позивачем платіжним дорученням № 248 перераховано на поточний рахунок відповідача 216 024,69 грн. забезпечувального платежу, які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до п. 7.10 договору виконання зобов'язань продавця за даним договором забезпечується грошовими коштами в розмірі 216024,69 грн. на умовах, визначених п. 6 «Забезпечення виконання договору про закупівлю» Розділу VI «Результати торгів та укладання договору про закупівлю» тендерної документації на закупівлю товарів за номером закупівлі UA-2018-04-13-002130-a.

Пунктом 7.11 договору встановлено, що у разі невиконання чи неналежного виконання продавцем взятих на себе зобов'язань за даним договором, покупець має право звернути повністю або частково стягнення на грошові кошти, зазначені в п. 7.10. даного договору за своїм одностороннім рішенням.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням позивачем взятих на себе згідно з договором зобов'язань по поставці товару, відповідач прийняв рішення щодо звернення стягнення на грошові кошти в розмірі 216 024,69 грн., сплачені позивачем на користь відповідача в якості забезпечення виконання договору про закупівлю.

Судом встановлено, що відповідно до п. 6.7 розділу VI Тендерної документації, забезпечення виконання договору не повертається покупцем продавцеві у разі, зокрема, невиконання чи неналежного виконання продавцем взятих згідно договору зобов'язань щодо строків поставки товарів, що є предметом даної закупівлі.

Як встановлено судом вище, позивач свої зобов'язання з поставки повинен був виконати у строк до 03.09.2018 (включно). В той же час, поставка товарів відбулась 18.09.2018 та 16.10.2018, тобто з порушенням строків, встановлених договором.

З урахуванням викладеного, враховуючи одностороннє рішення відповідача щодо звернення стягнення на грошові кошти в розмірі 216 024,69 грн., а також враховуючи неналежне виконання позивачем умов договору щодо строків поставки, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повернення позивачу 216 024,69 грн. забезпечувального платежу, у зв'язку з чим суд відмовляє в позові в цій частині.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 101 443,48 грн. пені та 84 536,23 грн. штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За системним аналізом вищенаведених положень чинного законодавства пеня може бути стягнута лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов'язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Судом встановлено, що умовами укладеного договору сторони не передбачили відповідальності у вигляді штрафу та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань з оплати поставлених товарів.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

В обґрунтування вимог про стягнення штрафу та пені позивач посилається на приписи ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивачем нараховано пеню та штраф за невиконання грошового зобов'язання.

У той же час, п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» унормовано, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-41гс10; постанова Верховного Суду України від 28 лютого 2011 р. у справі № 3-11гс11).

Як встановлено судом, у даному випадку відповідачем порушене грошове зобов'язання, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 101 443,48 грн. пені та 84 536,23 грн. штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 8 337,82 грн. 3% річних, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в цій частині, відповідач зазначив, що сторони договору прямо передбачили неможливість стягнення позивачем з відповідача 3% річних у разі порушення останнім взятих на себе грошових зобов'язань.

Як встановлено судом, у п. 7.9 договору сторони погодили, що в разі порушення покупцем зобов'язань по сплаті вартості товарів він не несе відповідальності, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що стаття 625 ЦК України міститься в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Пунктом 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Таким чином, сторонам договору надано право зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних, однак не надано право відмови від застосування ст. 625 ЦК України.

Наявність у договорі застереження про звільнення покупця від відповідальності за порушення строків оплати товару не звільняє його від відповідальності, встановленої ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки норма ч. 1 ст. 625 цього Кодексу є імперативною і не передбачає жодних винятків.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, суд встанови, що він є арифметично невірним.

Так, при розрахунку 3% річних позивачем в суму боргу включено борг за накладною № РН-0000063 від 16.10.2018 на суму 7 660,44 грн. Строк оплати за вказаною накладною настав 30.11.2018, та 30.11.2018 відповідачем здійснено оплату за вказаною накладною, а тому прострочення виконання грошового зобов'язання на суму 7 660,44 грн. не відбулось.

Правильним є нарахування 3% пічних на суму боргу в розмірі 1 200 000,00 грн. за період, визначений позивачем з 21.11.2018 по 12.02.2019. За перерахунком суду, розмір 3% річних становить 8 284,93 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1 200 000,00 грн. (у стягненні частини основного боргу в розмірі 7 660,44 грн. суд відмовляє) та 3% річних в розмірі 8 284,93 грн. (у стягненні частини 3% річних в розмірі 52,89 грн., 216 024,69 грн. забезпечувального платежу, 101 443,48 грн. пені та 84 536,23 грн. штрафу судом відмовлено).

Витрати зі сплати судового з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1, ідентифікаційний код 30019801) в особі відокремленого підрозділу філії "Будівельно-монтажна фірма" "Укргазпромбуд" акціонерного товариства "Укртрансгаз" (36002, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Кагамлика, буд. 33-А, ідентифікаційний код ВП 00156630) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубоізолкомплект" (49028, м. Дніпро, вул. Горького, буд. 22 А, ідентифікаційний код 37180015) 1 200 000,00 грн. (один мільйон двісті тисяч грн. 00 коп.) основного боргу, 8 284,93 грн. (вісім тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 93 коп.) 3% річних та 18 124,27 грн. (вісімнадцять тисяч сто двадцять чотири грн. 27 коп.) витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.03.2019.

Суддя О.Г. Удалова