ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 918/321/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,

секретар судового засідання - Овчарик В. М.,

за участю представників:

позивача - Омельченка А. В. (адвокат),

відповідача - не з'явилися,

розглянув касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 (суддя Сташків Р. Б.) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 (головуючий - Коротун О. М., судді: Агрикова О. В., Чорногуз М. Г.) у справі

за позовом Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум"

до Рівненської обласної державної адміністрації

про визнання поновленим договору оренди

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У травні 2018 року Дочірнє підприємство "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" (далі - ДП "Оптіма-770-Р", Підприємство, Орендар) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської обласної державної адміністрації (далі - Рівненська ОДА, Орендодавець) про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 (далі - договір оренди від 14.03.2006) на строк 5 років на тих самих умовах в редакції проекту додаткової угоди від 20.04.2017, наведеній у позовній заяві, з посиланням на статтю 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статтю 33 Закону України "Про оренду землі".

2. Позовна заява обґрунтовується тим, що на підставі договору оренди від 14.03.2006 і додаткової угоди №12/12 від 11.05.2012 ДП "Оптіма-770-Р" з 23.06.2006 є орендарем земельної ділянки загальною площею 0,5 гектара, розташованої на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, належним чином виконувало умови цього договору та, маючи намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк, відповідно до частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" звернулося до Рівненської ОДА із заявою від 20.04.2017 №72/1 про продовження строку дії договору оренди землі, до якої було додано проект додаткової угоди від 20.04.2017 до договору оренди землі, проте, Орендодавець станом на момент закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006 вказаний проект додаткової угоди не підписав, а також не повідомив Орендаря про відмову в поновлені договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку його дії. Зважаючи на те, що Підприємство продовжує користуватися земельною ділянкою, що є об'єктом оренди за договором оренди від 14.03.2006, після закінчення строку дії цього договору, належно виконує свої обов'язки за договором, та за відсутності письмового повідомлення Орендодавця про відмову в поновленні договору протягом місяця після закінчення строку його дії, договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.05.2018 (суддя Марач В. В.), винесеною на підставі статей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), справу №918/321/18 передано за територіальною юрисдикцією (виключною підсудністю) до Господарського суду міста Києва.

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018, в позові відмовлено.

5. Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 6, 16, 416, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частин 1-6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", з посиланням на які суди дійшли висновку про те, що оскільки Орендарем було ініційовано механізм поновлення строку договору оренди, встановлений саме частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", внаслідок чого сторони розпочали процедуру узгодження розміру орендної плати (зокрема, відповідачем було витребувано від позивача витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки для встановлення розміру орендної плати), за результатами якої не було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору та наданий позивачем проект додаткової угоди відповідачем як орендодавцем не був підписаний, тому посилання Підприємства на частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (автоматична пролонгація договору оренди) як на підставу позовних вимог є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи. При цьому суди виходили зі встановлених обставин порушення ДП "Оптіма-770-Р" умов використання земельної ділянки щодо її забудови, визначених пунктами 13-15 договору оренди від 14.03.2006, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, а також з обставин здійснення останнього платежу (орендна плата) в січні 2017 року за грудень 2016 року, що свідчить про неналежне виконання Орендарем обов'язків за договором оренди землі та обумовлене цим припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ДП "Оптіма-770-Р" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу

7. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на незастосування судами попередніх інстанцій норми частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, наголошуючи на помилковому неврахуванні судами того, що Підприємство продовжує користуватися земельною ділянкою, що є об'єктом оренди за договором оренди від 14.03.2006, після закінчення строку дії цього договору, належним чином виконувало та продовжує виконувати свої обов'язки за договором, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувало орендну плату, тоді як Рівненська ОДА протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006 не повідомляла Орендаря про наявність будь-яких заперечень у поновленні цього, внаслідок чого суди безпідставно відмовили у задоволенні позову.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

8. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених у оскаржуваних судових рішеннях.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

9. 14.03.2006 між Рівненською ОДА та ДП "Оптіма-770-Р" було укладено договір оренди землі, за умовами пунктів 1, 7, 8 якого відповідач надав, а позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,5 гектара, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, для будівництва та обслуговування АЗС. Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. За оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату виключно у грошовій формі, річний розмір якої складає 605,90 грн., що становить 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (6059 грн.). Річна орендна плата не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється чинним законодавством України

10. Згідно з пунктами 13-15, 33 договору оренди від 14.03.2006 земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування АЗС. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування АЗС. Умови збереження стану об'єкта оренди: використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення. Дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

11. 11.05.2012 між сторонами було укладено додаткову угоду №12/12 до договору оренди від 14.03.2006, згідно з якою у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди землі сторони домовились внести відповідні зміни у цей договір та поновити його строк на 5 років, а також збільшили розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 243326 грн. та розмір орендної плати до 29199 грн. на рік. Зазначена додаткова угода була зареєстрована 22.05.2012, про що в реєстрі земель вчинено запис №00042. Отже, враховуючи умови договору оренди від 14.03.2006 та його поновлення, він діяв до 22.05.2017.

12. У зв'язку із закінченням строку дії договору оренди від 14.03.2006, Орендар звернувся до Орендодавця з листом №72/1 від 20.04.2017, у якому висловив намір продовжити дію вказаного договору. До цього листа додавався примірник підписаної з боку позивача проекту додаткової угоди від 20.04.2017 про продовження терміну дії договору оренди землі строком на 5 років.

13. У відповідь на вказаний лист Рівненська ОДА у листі №вих-3511/0/01-31/17 від 14.06.2017 зазначила, що для прийняття Орендодавцем рішення про поновлення договору оренди землі та узгодження однієї із істотних умов договору - орендної плати, позивачу до поданих матеріалів необхідно додатково долучити: витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; довідку про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів. Вказаний лист отримано Орендарем, підтвердженням чого є відповідне посилання у листі ДП "Оптіма-770-Р" №109 від 23.08.2017 (зареєстрований у Рівненській ОДА за №вх-6066/0/0-31/17 від 28.08.2017), який був надісланий позивачем у відповідь на лист №вих.-3511/0/01-31/17 від 14.06.2017.

14. З копії листа Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області №вих-5285/0/01-22/18 від 04.07.2018 вбачається, що відповідно до інформації Головного управління ДФС у Рівненській області станом на 01.07.2018 за ДП "Оптіма-770-Р" рахується заборгованість у сумі 36,9 тис. грн., а на земельній ділянці, що передана в оренду відповідно до договору оренди від 14.03.2006, відсутні об'єкти будівництва.

Позиція Верховного Суду

15. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

16. Відповідно до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

17. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

18. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

19. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

20. Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди, відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

21. При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

22. Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1-5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.

23. Як встановлено судами та не заперечується скаржником, Орендарем було порушено процедуру реалізації переважного права на поновлення договору відповідно до вимог частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", зокрема Підприємством не дотримано 60-денний термін, передбачений пунктом 7 договору оренди від 14.03.2006 для звернення до відповідача із заявою про намір продовжити дію цього договору.

24. Натомість оскільки нормативна грошова оцінка земель - основа для визначення розміру орендної плати, її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати в процесі узгодження з орендарем усіх істотних умов договору, а не підставою для відмови у поновленні договору оренди саме через ненадання витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки землі, натомість у листі-повідомленні №вих-3511/0/01-31/17 від 14.06.2017 відповідач неправомірно послався на необхідність надання додаткових документів, не зазначаючи конкретних підстав для відмови у поновленні договору оренди земельної ділянки (аналогічна правова позиція викладена у постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17).

25. За вищенаведених обставин колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк внаслідок недосягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, оскільки відповідна додаткова угода про продовження строку дії договору не була укладена та наданий позивачем проект додаткової угоди Орендодавцем не був підписаний, тобто оферта позивача відповідачем не була прийнята (акцептована).

26. Проте Верховний Суд вважає помилковим подальший висновок апеляційного суду про необґрунтованість посилання Орендаря на частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (автоматична пролонгація договору оренди) як на підставу позовних вимог, який (висновок) мотивований реалізацією позивачем механізму, передбаченого саме частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

27. Адже за змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

28. У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкованого у суб'єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

29. Відтак, незважаючи на припинення переважного права ДП "Оптіма-770-Р" на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", Підприємство у травні 2018 року правомірно звернулося до судовим захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди від 14.03.2006 на той самий строк і на тих самих умовах, тобто в порядку частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки Рівненська ОДА протягом місяця після закінчення строку дії цього договору (в період з 22.05.2017 по 22.06.2017) не висловила письмових заперечень щодо поновлення договору оренди землі.

30. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

31. Пунктом 3 частини 4 статті 238 ГПК України регламентовано, що у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

32. Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

33. Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

34. В порушення вимог статей 86, 236, 269, 282 ГПК України судами попередніх інстанцій не спростовано доводи скаржника про те, що після закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006 Підприємство належним чином виконувало та продовжує виконувати свої обов'язки за договором, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувало орендну плату.

35. При цьому судами безпідставно залишено поза увагою та без надання належної правової оцінки наявні у справі копії платіжних доручень від 22.02.2017 №81, від 14.03.2017 №8394, від 24.04.2017 №8505, від 19.05.2017 №8481, від 30.06.2017 №8519, від 14.07.2017 №8563, від 16.08.2017 №8512, від 27.09.2017 №8533 та від 20.10.2017 №8549 (а.с.23-32 том 1), з яких вбачається внесення позивачем орендної плати за січень-вересень 2017 року, тобто за період як до, так і після закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006.

36. Наведене не виключає помилковість висновку місцевого та апеляційного господарських судів про те, що останній платіж (орендна плата) було здійснено в січні 2017 року за грудень 2016 року, а докази здійснення оплати за 2017 рік в матеріалах справи відсутні.

37. Разом з тим колегія суддів вважає помилковим посилання судів першої та апеляційної інстанцій на пункт 4 частини 1 статті 416 ЦК України в обґрунтування висновку про порушення Орендарем умов використання земельної ділянки (в частині здійснення її забудови), оскільки вказана правова норма регулює відносини користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) а тому не поширюється на спірні орендні правовідносини, вичерпно врегульовані Законом України "Про оренду землі" як спеціальним законом. Тим більше, що договір оренди від 14.03.2006 не визначає обов'язку Орендаря щодо забудови земельної ділянки у певний строк.

38. За таких обставин Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про неналежне виконання позивачем обов'язків за договором оренди землі.

39. Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

40. З огляду на вищенаведене, касаційна інстанція не може прийняти до уваги і здійснити перевірку доводів відповідача, викладених у відзиві на касаційну скаргу, оскільки достовірне з'ясування фактичних обставин справи виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України, та має бути проведено в ході нового розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

41. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

42. За наведених обставин, висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають приписам статей 74, 86, 236, 269 ГПК України.

43. Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданих сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позову і заперечень на них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли передчасного висновку про необґрунтованість позовних вимог, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

44. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

45. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об'єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

46. Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, а також допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вбачає правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування рішення та постанови з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Щодо судових витрат

47. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі на новий розгляд, з урахуванням статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №918/321/18 скасувати.

Справу №918/321/18 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

К. М. Пільков