РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 м. Київ Справа № 910/16932/18

За позовом: публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської теплової електростанції публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО";

до: фізичної особи-підприємця ПАНЧЕНКО ТАМАРИ ФЕДОРІВНИ;

про: стягнення 13.453,89 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "ЦЕНТРЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської теплової електростанції публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця ПАНЧЕНКО ТАМАРИ ФЕДОРІВНИ (далі - відповідач) про стягнення 13.453,89 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 24.12.2010 № 15/152, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 13.453,89 грн., з яких: 10.063,01 грн. - основна заборгованість, 2.581,03 грн. - пеня, 225,00 грн. - 3 % річних та 584,85 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/16932/18 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням: закінчення строку дії договору від 24.12.2010 № 15/152; відсутності розрахунку суми боргу; відсутності доказів направлення актів надання послуг та рахунків-фактур; відсутність в актах надання послуг дати їх складання.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 24.12.2010 № 15/152 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується своєчасно надавати відповідачеві послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, підігріву води і водовідведення, а відповідач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, що передбачені Договором (п. 1.1 Договору).

Положеннями розділу 3 Договору визначений порядок оплати спожитих послуг, а саме:

- розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 3.1 Договору);

- облік спожитої послуги проводиться згідно п. 2.1 та додатку 1 до Договору, які фіксуються у двосторонньому акті про надання (споживання) послуги (далі - акт), що підписується позивачем та відповідачем (п. 3.2 Договору);

- у разі необґрунтованого не підписання акта відповідачем в односторонньому випадку, акт вважається первинним документом та підставою для проведення розрахунків, формування доходів та дебіторської заборгованості (п. 3.3 Договору).

- за несвоєчасне внесення плати із відповідача стягується неустойка в подвійному розмірі від облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення (п. 3.7 Договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, надав відповідачу послуги за Договором в період з жовтня 2017 по квітень 2018 на загальну суму 10.063,01 грн. Наведена фактична обставина підтверджується актами надання послуг (за жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017, січень 2017, лютий 2017, березень 2017 та квітень 2017) та рахунками-фактурами (від 31.10.2017 № 1145 на суму 482,09 грн., від 30.11.2015 № 1293 на суму 1.198,27 грн., від 29.12.2017 № 1449 на суму 1.189,10 грн., від 31.101.2018 № 124 на суму 2.684,52 грн., від 28.02.2018 № 272 на суму 2.401,61 грн., від 30.03.2018 № 413 на суму 1.863,32 грн. та від 27.04.2018 № 551 на суму 244,10 грн.), які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Вказані вище акти надання послуг та рахунки-фактури були направлені на адресу відповідача відповідно до листів від 07.11.2017 № 23/3953, від 13.12.2017 № 23/4524, від 09.01.2018 № 23/146, від 09.02.2018 № 23/598, від 12.04.2018 № 23/1535 та від 05.05.2018 № 23/1972, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень із зазначенням в останніх номерів супровідних листів про направлення актів наданих послуг та рахунків-фактур.

Проте, вказана сума заборгованості відповідачем на користь позивача не сплачена.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов'язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 2.581,03 грн., а також відповідальності на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України шляхом стягнення 3 % річних в сумі 225,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 584,85 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 10.063,01 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 10.063,01 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки за порушення строків виконання робіт суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов'язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов'язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його арифметично вірним, проте такий розрахунок має бути обмежений нарахуванням пені за шість місяців враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 1.707,62 грн., за розрахунком позивача враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГК України та враховуючи розмір подвійної облікової ставки НБУ, а саме:

- рахунок-фактура від 31.10.2017 № 1145 на суму 482,09 грн. - 75,80 грн., а саме: (16.11.2017 - 11.04.2018 (146 днів) - 59,63 грн.; (12.04.2018 - 17.05.2018 (36 днів) - 16,17 грн.;

- рахунок-фактура від 30.11.2015 № 1293 на суму 1.198,27 грн. - 195,23 грн. а саме: (16.12.2017 - 11.04.2018 (116 днів) - 121,56 грн.; (12.04.2018 - 16.06.2018 (66 днів) - 73,67 грн.;

- рахунок-фактура від 29.12.2017 № 1449 на суму 1.189,10 грн. - 198,95 грн. а саме: (16.01.2018 - 12.07.2018 (177 днів) - 193,25 грн.; (13.07.2018 - 17.07.2018 (5 днів) - 5,70 грн.;

- рахунок-фактура від 31.101.2018 № 124 на суму 2.684,52 грн. - 458,21 грн. а саме: (16.02.2018 - 12.07.2018 (146 днів) - 365,54 грн.; (13.07.2018 - 17.08.2018 (36 днів) - 92,67 грн.;

- рахунок-фактура від 28.02.2018 № 272 на суму 2.401,61 грн. - 414,12 грн. а саме: (16.03.2018 - 06.09.2018 (174 днів) - 395,17 грн.; (07.09.2018 - 14.09.2018 (8 днів) - 18,95 грн.;

- рахунок-фактура від 30.03.2018 № 413 на суму 1.863,32 грн. - 322,64 грн. а саме: (16.04.2018 - 06.09.2018 (144 днів) - 252,80 грн.; (07.09.2018 - 14.10.2018 (38 днів) - 69,84 грн.;

- рахунок-фактура від 27.04.2018 № 551 на суму 244,10 грн. - 42,67 грн. а саме: (16.05.2018 - 06.09.2018 (114 днів) - 26,30 грн.; (07.09.2018 - 13.11.2018 (68 днів) - 16,37 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 225,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 584,85 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов судом відхилені з урахуванням наступного:

- матеріали справи не містять доказів розірвання укладеного між сторонами спору Договору або доказів визнання такого договору недійсним, відтак останній є чинним, з урахуванням п. 9.1 Договору, який передбачає автоматичну його пролонгацію на кожний наступний рік;

- розрахунок суми боргу вказаний позивачем безпосередньо в поданому до суду позові на підставі актів надання послуг та рахунків-фактур;

- докази направлення на адресу відповідача копій актів надання послуг та рахунків фактур містяться в матеріалах справи у вигляді рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень із зазначенням в останніх номерів супровідних листів про направлення актів наданих послуг та рахунків-фактур;

- відсутність в актах надання послуг конкретної дати їх складання не свідчить про те, що послуги не були надані, оскільки враховуючи умови п. 3.1 Договору, розрахунковим періодом є місяць, а акти складені на кожен місяць окремо.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ПАНЧЕНКО ТАМАРИ ФЕДОРІВНИ (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" (03022, м.Київ, ВУЛИЦЯ КОЗАЦЬКА, будинок 120/4, ЛІТЕРА "Є", ідентифікаційний код 22927045) в особі відокремленого підрозділу Вуглегірської теплової електростанції публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО" основну заборгованість в сумі 10.063 (десять тисяч шістдесят три) грн. 01 коп.; пеню в сумі 1.707 (одна тисяча сімсот сім) грн. 62 коп.; 3 % річних в сумі 225 (двісті двадцять п'ять) грн. 00 коп.; інфляційні втрати в сумі 584 (п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 85 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. В задоволенні решти вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац