СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. Справа № 922/2575/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Стойка О.В. , суддя Чернота Л.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Казакової О.В.,

за участі:

прокурора - Ногіна О.М., посвідчення від 11.02.2015 № 032167;

представника позивача (ГУ Держгеокадастру у Харківській області) - Загурська А.В., довіреність від 03.01.2019 № 32-20-0.14,2-3/62-19;

представника 1-го відповідача (Ізюмської міської ради Харківської області) - не з'явився;

представника 2-го відповідача (ФОП Мануйла В.В.) - Мануйло В.В. (особисто);

представника 3-ї особи (приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.) - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Харківській області (вх. № 260Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2018 року (повний текст складено 22.12.2018) у справі № 922/2575/18

за позовом Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків;

до:

1) Ізюмської міської ради Харківської області, м. Ізюм Харківської області;

2) Фізичної особи-підприємця Мануйла Володимира Володимировича, м. Ізюм Харківської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Приватний нотаріус Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашина Г.І., м. Ізюм Харківської області;

про визнання недійсним договору, зобов'язання повернути земельну ділянку та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року Ізюмська місцевої прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області та ФОП Мануйла В.В., в якому просить: 1) визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту від 14.09.2017, який посвідчено приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2897; 2) зобов'язати ФОП Мануйло В.В. повернути, а Ізюмську міську раду Харківської області прийняти земельну ділянку кадастровий номер :61:001:0049, площею 0,0097 га, вартістю 50151,91 грн, розташовану за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Гостинна, шляхом внесення відомостей до земельно-кадастрової документації; 3) скасувати рішення приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 97509610 від 15.09.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на відсутність підстави для встановлення сервітуту у відповідності до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України (коли потреби особи не можуть бути задоволені іншим способом). Зазначає, що потреби ФОП Мануйла В.В. щодо розміщення тимчасових споруд могли бути задоволені шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Вважає, що предмет та умови спірного договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017 не відповідають законодавчому визначенню поняття земельного сервітуту, оформивши договір особистого строкового сервітуту від 14.09.2017, сторони насправді вчинили правочини оренди земельної ділянки. Рішення 44 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 27.07.2017 № 1161 "Про розгляд звернення фізичної особи - підприємця Мануйло Володимиром Володимировичем", на підставі якого був укладений спірний договір особистого строкового сервітуту від 14.09.2017, є ненормативним актом, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, а відтак його скасування не породжує наслідки користувачів земельних ділянок, тому прокуратура не звертається з позовом про скасування зазначеного рішення. Разом з тим вважає, що дії Ізюмської міської ради Харківської області повинні розцінюватися як зловживання правом, що суттєво обмежує права інших учасників господарсько-правових відносин на отримання вказаної земельної ділянки в оренду чи власність, на оплатних умовах та на підставі конкурсу. Зазначає, що передача спірної земельної ділянки 2-му відповідачу на підставі договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017 поза конкурсною процедурою є підставою для визнання цього договору недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, а отримана 2-м відповідачем у користування земельна ділянка підлягає звільненню та поверненню Ізюмській міській раді Харківської області на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

В процесі розгляду справи Господарським судом Харківської області ухвалою від 19.09.2018 у справі № 922/2575/18 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашину Г.І.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2018 у справі № 922/2575/18 (суддя П.В. Хотенець) у позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що 2-й відповідач - ФОП Мануйло В.В. є власником нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів по вул. Правди (нова назва вулиці - Гостинна), буд. 2-Є № 18 в м. Ізюмі Харківської області. Для обслуговування вказаної будівлі 2-й відповідач орендує земельну ділянку кадастровий номер :61:001:0046 площею 90 кв. м, за адресою: вул. Правди (нова назва вулиці - Гостинна), буд. 2-Є № 18 в м. Ізюмі Харківської області. Вказана земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою кадастровим номером :61:001:0049, яка є предметом даного спору, що підтверджується, зокрема, кадастровим планом земельної ділянки, який є невід'ємною частиною оспорюваного договору особистого строкового сервітуту. Для розміщення тимчасових споруд, необхідних для функціонування магазину, ФОП Мануйлу В.В. потрібно тимчасове право користування суміжною земельною ділянкою, яке не може бути реалізоване 2-м відповідачем у спосіб інший ніж встановлення строкового сервітуту, що й було зроблено. Отже, 2-й відповідач як орендар суміжної земельної ділянки має право на укладення оспорюваного прокурором договору від 14.09.2017 про встановлення особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасової споруди в м. Ізюм, і він відповідно не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, оскільки на суміжній земельній ділянці площею 90 кв. м по вул. Правди (нова назва вулиці - Гостинна) в м. Ізюмі розміщено нежитлову будівлю - магазин продовольчих товарів для здійснення підприємницької діяльності, цільове призначення земельної ділянки площею 0,0097 га (на яку встановлено особистий строковий сервітут) - будівництво та обслуговування будівель торгівлі. Наявність у оспорюваному договорі умови щодо внесення плати за користування особистим строковим сервітутом (п. 3.1 договору), на яку посилається прокурор у позовній заяві, може бути підставою для приведення договору про встановлення особистого строкового сервітуту у відповідність до норм діючого законодавства України, а не підставою визнання недійсним такого правочину.

Прокуратура Харківської області 14.01.2019, тобто з порушенням строку на апеляційне оскарження рішення суду, засобами поштового зв'язку звернулась до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, здійснити перерозподіл судових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що об'єкт нерухомості, розташований як на земельній ділянці кадастровий номер :61:001:0046 (що використовується відповідачем на правах оренди) так і на земельній ділянці кадастровий номер :61:001:0049 (на яку встановлено сервітут) належить 2-му відповідачу, який для задоволення своєї потреби з розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці комунальної власності не позбавлений можливості оформити право користування земельною ділянкою іншим способом, ніж встановлення особистого земельного сервітуту, зокрема, шляхом оформлення права оренди спірної земельної ділянки. Як вбачається з відомостей публічної кадастрової карти на обох земельних ділянках (кадастровий номер :61:001:0046 та кадастровий номер :61:001:0049) розміщено лише один об'єкт нерухомості, що належить 2-му відповідачу. Обидві земельні ділянки мають статус земель комунальної форми власності, отже їх розпорядником є Ізюмська міська рада. Будь які інші об'єкти нерухомості на спірній земельній ділянці, щодо якої встановлено сервітут відсутні. Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244.

Також в апеляційній скарзі прокурор просить поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, з посиланням на поважність причин пропуску строку, оскільки органами прокуратури оскаржуване рішення отримано 26.12.2018, що підтверджується відповідним поштовим зворотним повідомленням (а.с. 192).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі № 922/2575/18 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокуратури Харківській області, встановлено іншим учасникам справи строк для надання відзивів на апеляційну скаргу з доказами надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи та зупинено дію оскаржуваного рішення.

На виконання зазначеної ухвали позивач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області 12.02.2019 за вх. № 1476 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу прокуратури Харківській області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2018 у справі № 922/2575/18 залишити без змін.

1-й відповідач - Ізюмська міська рада Харківської області на виконання вищезазначеної ухвали 11.02.2019 за вх. № 1439 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу прокуратури Харківській області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2018 у справі № 922/2575/18 залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 у справі № 922/2575/18 призначено апеляційну скаргу до розгляду на 14.03.2019 о 10:00 год. та викликано в судове засідання представників учасників справи.

На виконання зазначеної 2-й відповідач - ФОП Мануйло В.В. 11.03.2019 за вх. № 2479 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу прокуратури Харківській області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2018 у справі № 922/2575/18 залишити без змін.

12.02.2019 у зв'язку з відпустками судді Барбашової С.В. та судді Медуниці О.Є. та 13.03.2019 у зв'язку з відпусткою судді Зубченко І.В. проведено повторні автоматичні розподіли по справі № 922/2575/18 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Стойка О.В., суддя Чернота Л.Ф.

За приписами ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду, розгляд справи починається спочатку.

Прокурор в судовому засіданні 14.03.2019 підтримує апеляційну скаргу.

Представник позивача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в судовому засіданні 14.03.2019 заперечує проти апеляційної скарги прокурора, з посиланням на невизначеність звернення до суду в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, з огляду на те, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю, до компетенції органів місевого самоврядування відноситься здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, що передбачено ст. 189 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону України "Про охорону земель". Ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад з вирішення питань регулювання земельних відносин, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Представник 2-го відповідача - ФОП Мануйло В.В. в судовому засіданні 14.03.2019 заперечує проти апеляційної скарги прокурора.

1-й відповідач - Ізюмська міська рада Харківської області свого представника в судове засідання 14.03.2019 не направив, про причину відсутності його представника в судовому засіданні не повідомив, хоча про час, день та місце судового засідання був належно повідомлений, що підтверджується поштовим зворотним рекомендованим повідомленням № 726.

Третя особа - приватний нотаріус Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашина Г.І. відзив на апеляційну скаргу не надала. В судове засідання 14.03.2019 не прибула. Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 про призначення справи до розгляду з викликом сторін в судове засідання, яка була направлена на юридичну адресу відповідача, повернулась до суду апеляційної інстанції з довідкою працівника відділення зв'язку про причину повернення: «інші причини».

За приписами ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до ч. 5 зазначеної статті, учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

З огляду на наведене, судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення 3-ї особи - приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І. про дату, час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав інших учасників судового процесу щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції без участі представників 1-го відповідача - Ізюмської міської ради Харківської області та 3-ї особи - приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, а також викладені в відзивах на апеляційну скаргу доводи учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокуратури Харківської області, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, пунктом 1 рішення 44 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 27.07.2017 № 1161 (т. 1 а.с. 23) за зверненням ФОП Мануйло В.В. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою формування земельної ділянки комунальної власності площею 0,0097 га, що розташована за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Гостинна, кадастровий номер :61:001:0049, категорія земель: землі житлової та громадської забудови.

Згідно п. 2 зазначеного рішення, дозволено ФОП Мануйло В.В. укласти договір особистого строкового сервітуту терміном на 5 років відносно земельної ділянки площею 0,0097 га, що розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Гостинна (кадастровий номер :61:001:0049) цільове призначення: 03.03.07, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, з обмеженим правом користування (охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта зв'язку, земельна ділянка площею 0,0028 га, код: 01.01.04, охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта зв'язку земельна ділянка площею 0,0055 га, код 01.01.04; охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта зв'язку, земельна ділянка площею 0,0056 га, код 01.01.04; охоронна зона навколо інженерних комунікацій земельна ділянка площею 0,0018 га, код 01.01.08 для встановлення групи тимчасових споруд з продажу продовольчих товарів.

Пунктом 3 вказаного рішення визначено плату за право користування вищевказаною земельною ділянкою на умовах особистого строкового сервітуту в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

На виконання рішення 44 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 27.07.2017 № 1161 між Ізюмською міською радою Харківської області (праводавачем) та ФОП Мануйло В.В. (сервітуарієм) 14.09.2017 укладено договір особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Гостинна, площею 0,0097 га, кадастровий номер :61:001:0049, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, правовий режим: комунальна власність територіальної громади міста Ізюм.

Згідно з п. 1.1 зазначеного договору особистого строкового сервітуту, земельна ділянка по вул. Гостинній у м. Ізюм, площею 0,0097 га. кадастровий номер :61:001:0049 належить правонадавачу на підставі Закону України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.06.2017, номер запису про право власності: 21129004, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 104, в інтересах сервітуарія для встановлення групи тимчасових споруд з продажу продовольчих товарів згідно з кадастровим планом сервітуту (додаток до договору, який є невід'ємною частиною цього договору).

У відповідності до п. 2.1 договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017, цим договором встановлено строковий особистий сервітут терміном на 5 років з 14.09.2017 по 14.09.2022.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2897.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиною Г.І. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за індексним номером 37110582 від 15.09.2017, що підтверджується Витягом з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 15.09.2017 № 97509610.

Порядок розрахунків по договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017 визначено в розділ 3 зазначеного договору.

Згідно з п. 3.1 договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017, плата за сервітутне користування земельною ділянкою здійснюється у грошовій формі в розмірі, що дорівнює розміру орендної плати та складає 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік в сумі 6018,23 грн на рік. Розмір плати за сервітутне користування земельною ділянкою підлягає щорічній індексації без внесення змін до цього договору.

Згідно з актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 08.08.2017 (т. 1 а.с. 29), встановлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки, відведеної ФОП Мануйло В.В. (2-му відповідачу) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Зовнішні межі земельної ділянки позначені на місцевості межовими знаками в кількості 5 шт., які передані на зберігання ФОП Мануйлу В.В.

Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 08.08.2017 встановлено, що суміжними землекористувачами земельної ділянки, відведеної ФОП Мануйлу В.В. є: ФОП Мануйло В.В. та Ізюмська міська рада Харківської області.

З наявних в матеріалах справи Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.08.2017 (т. 1 а.с. 27) та від 21.03.2018 (т. 1 а.с. 33) вбачається, що станом на 11.08.2017 та 21.03.2018 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :61:001:0049, розташованої за адресою: м. Ізюм, вул. Гостинна, складає 50151,91 грн.

Зміст права земельного сервітуту унормований ст. 98 Земельного кодексу України, згідно з якою правом земельного сервітуту є право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Статтею 99 Земельного кодексу України передбачено цілі, для яких може встановлюватися сервітут та встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

У відповідності до ч. 2 ст. 100 Земельного кодексу України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, особливістю суб'єкта особистого сервітуту є те, що сервітуарієм в ньому виступає особа, наділена правом, яке є лише в неї. Такий особистий сервітут встановлюється договором. При цьому, вид земельного, в тому числі особистого сервітуту, який встановлюється для певної особи, має відповідати переліку видів земельного сервітуту, визначеним статтею 99 Земельного кодексу України.

Статтею 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 403 Цивільного кодексу України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо (ч. 1 ст. 404 Цивільного кодексу України).

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що земельний сервітут може бути встановлений для задоволення потреб особи, яка є власником або землекористувачем сусідньої земельної ділянки, експлуатація якої вимагає встановлення земельного сервітуту. Потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Таке право встановлюється за для усунення недоліків земельної ділянки сервітуарія (особи, яка звертається із вимогою про встановлення сервітуту), які зумовлені місцем розташування або природним станом цієї земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 2-й відповідач - ФОП Мануйло В.В. є суміжним землекористувачем, оскільки є власником нежитлової будівлі - магазину продовольчих товарів по вул. Правди (нова назва вулиці - Гостинна), буд. 2-Є № 18 в м. Ізюмі Харківської області. Для обслуговування вказаної будівлі 2-й відповідач орендує земельну ділянку кадастровим номером :61:001:0046 площею 90 кв. м, розташовану за адресою: вул. Правди (нова назва вулиці - Гостинна), буд. 2-Є № 18 в м. Ізюмі Харківської області. Вказана земельна ділянка є суміжною з спірною земельною ділянкою кадастровий номер :61:001:0049, що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки, який є невід'ємною частиною оспорюваного договору особистого строкового сервітуту.

Для розміщення тимчасових споруд, необхідних для функціонування магазину, ФОП Мануйлу В.В. потрібно тимчасове право користування суміжною земельною ділянкою, яке не може бути реалізоване другим відповідачем у інший спосіб, ніж встановлення строкового сервітуту.

Отже, 2-й відповідач - ФОП Мануйло В.В. як орендар суміжної земельної ділянки має право на укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасової споруди в м. Ізюм, оскільки не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, адже на орендованій ним суміжній земельній ділянці площею 90 кв. м по вул. Правди (нова назва вулиці - Гостинна) в м. Ізюмі розміщений належний на праві власності 2-му відповідачу магазин продовольчих товарів для здійснення підприємницької діяльності, а на спірну земельну ділянку площею 0,0097 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, встановлено особистий строковий сервітут.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

За змістом ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських селищних, міських рад у сфері земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, приймаючи рішення від 27.07.2017 № 1161 про надання дозволу ФОП Мануйло В.В. на укладення договору особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 0,0097 га, кадастровий номер :61:001:0049, розташованої за адресою: м. Ізюм, вул. Гостинна, Ізюмська міська рада Харківської області діяла в межах повноважень, визначених ст. 12 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Рішенням 44 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 27.07.2017 № 1161 є діючим, в судовому порядку не скасоване.

Згідно зі ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Посилання прокурора на те, що рішення 44 сесії Ізюмської міської ради 7 скликання від 27.07.2017 № 1161 "Про розгляд звернення фізичної особи - підприємця Мануйло Володимиром Володимировичем", на підставі якого був укладений спірний договір особистого строкового сервітуту від 14.09.2017, є ненормативним актом, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання, а відтак його скасування не породжує наслідки користувачів земельних ділянок, у зв'язку з чим прокурор не звертається з позовом про скасування зазначеного рішення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки такий спосіб захисту прямо передбачено нормами чинного матеріального права.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (аналогічну норму права наведено у статті 20 Господарського кодексу України).

За змістом зазначених норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

За змістом ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 Цивільного кодексу країни визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Розгляд позову про визнання спірного рішення ради недійсним (незаконним) вплине на законність документів, виданих на підставі оспорюваного рішення, та відновить порушені права власників (користувачів) спірної земельної ділянки, якщо такі мають місце.

Стаття 12 Земельного кодексу України передбачає повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, серед яких: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок у користування із змемель комунальної власності.

Підстави звернення прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області матеріалами справи не підтверджено, оскільки спріна земельна ділянка відноситься до комунальної власності, категорія земель: землі житлової та громадської забудови.

Частина 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає повноваження саме сільських, селищних, міських рад, зокрема, в частині передачі земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом "в" ст. 99 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час спріних правовідносин) передбачено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть визначати встановлення земельних сервітутів на право розміщення тимчасових споруд.

Порядок розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок № 244).

За змістом пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки ТС, установлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив'язки. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу, розміщення ТС самовільно забороняється.

Як зазначає 1-й відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, станом на момент звернення Ізюмської місцевої прокуратури до Господарського суду Харківської області з даним позовом, ФОП Мануйло В.В. не приступив до фактичного використання спірної земельної ділянки по договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017, тимчасову споруду не встановив, але сплачує платежі за користування земельною ділянкою відповідно до умов договору особистого строкового сервітуту від 14.09.2017.

Відповідно до положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (стаття 28) ТС для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та визнання недійсним договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 14.09.2017.

Підстави для задоволення вимог про зобов'язання ФОП Мануйло В.В. повернути Ізюмській міській раді Харківської області земельної ділянки, яка є предметом договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 14.09.2017. та скасування рішення приватного нотаріуса Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Кардашиної Г.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відсутні, оскільки зазначені вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 14.09.2017 і задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача та залишення без змін рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2018 по справі № 922/2575/18.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені прокурором за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2018 року по справі № 922/2575/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17 грудня 2018 року по справі № 922/2575/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19.03.2019.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.В. Стойка

Суддя Л.Ф. Чернота