ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2019 Справа № 905/71/19

за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5) в особі Регіональної філії Південно Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд.6),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (, адреса: 85400, Донецька обл., м. Селидове, вул.Миру, буд. 34),

про: стягнення 53705,00 грн.

суддя Величко Н.В.

без участі (виклику) представників сторін, -

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Регіональної філії Південно Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська штрафу у розмірі 53705,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у червні 2018 року відповідачем за залізничною накладною №50340561 зі станції Новогродівка Донецької залізниці здійснено відправлення вагонів №66571514 та №65301384 на станцію Котюжани Південно Західної залізниці, вантажоодержувач - ПрАТ Вінницяоблпаливо. За наслідками комісійного переважування маси вантажу було виявлено вагову недостачу у вагонні №66571514, про що складено відповідний комерційний акт №332409/2 від 29.06.2018, при цьому в комерційному акті було зазначено, що вагон №66571514 у технічному стані справний, вантаж завантажено засобами відправника, маса вантажу при завантаженні визначена відправником.

Також позивач вказує, що рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2018 по справі №910/11496/18 було встановлено факт недовантаження відправником вагону № 66571514 та факт не вірного зазначення відправником відомостей у перевізному документі, що стало підставою для задоволення позову ПрАТ Вінницяоблпаливо до ПрАТ "Українська залізниця" та ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" про стягнення вартості недостачі вантажу. За цим рішенням стягнуто з ПрАТ "Українська залізниця" на користь ПрАТ Вінницяоблпаливо 17323 грн. 72 коп. збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні та судовий збір у розмірі 912 грн. 72 коп.; стягнуто з ТОВ Центральна збагачувальна фабрика Селидівська) на користь ПрАТ Вінницяоблпаливо 16119 грн. 60 коп. збитків, які виникли у зв'язку із невірним зазначенням відомостей у накладній та судовий збір у розмірі 849 грн. 28 коп. Означене рішення набрало законної сили.

На переконання позивача, відповідач як вантажовідправник має сплатити залізниці штраф за неправильно зазначену масу вантажу в залізничній накладній у розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, як це передбачено ст.ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць України.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст. 3 Закону України Про залізничний транспорт, ст.ст. 2, 5, 6, 23, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, Правилами оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, ст. 307 Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: рішення господарського суду м. Києва від 16.10.2018 у справі №910/11496/18; залізничну накладну № 50340561 від 21.06.2018, досилочну накладну №47380928; комерційний акт № 332409/2 від 29.06.2018; акти загальної форми № 9634 від 26.06.2018, №6463 від 27.06.2018; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно відповідача, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду 17.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/71/19; розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відповідачу встановлено строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позов з урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа буде розглянута за наявними в ній матеріалами; запропоновано позивачу у строк до пяти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив (за наявності); докази направлення відповіді на відзив відповідачу.

Ухвала від 21.01.2019 отримана позивачем 24.01.2019, відповідачем 28.01.2019, про що свідчать наявні у справі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

12.02.2019 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив №02-83 від 08.02.2019 на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач стверджує, що комерційний акт № 332409/2 від 29.06.2018 підписано неналежними особами в розумінні п.10 Правил складання актів. Даних про повірку та модифікації вагонних ваг у комерційному акті не зазначено, в графі Д не зазначена інформація про тип ваг, їх повірку, як саме проводилося переважуваня, не сказано, що зважування проводилося в статиці, з зупинкою та розчепленням, що є порушенням п. 22 Правил видачі вантажів. На переконання відповідача, такий комерційний акт не може вважатись належним доказом у цій справі. Також відповідач вказує, що примірник або копія комерційного акту № 332309/2 від 29.06.2018 позивачем не направлялись ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", тому на момент подачі цього позову інтереси позивача не були порушені, бо строк виконання зобов"язання щодо сплати штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у відповідача не настав, сума заявлена позивачем до стягнення не є простроченою, а тому не підлягає стягненню. Крім того, позивач не направленням претензії або вимоги, у разі їх задоволення відповідачем, позбавив права останнього добровільно виконати вимоги законодавства та спричинив додаткові збитки у вигляді сплати судового збору в разі задоволення цього позову.

Також відповідач зазначає про неналежну процесуальну дієздадність особи, яка звернулась з позовною заявою у цій справі. Вважає, що до позову додано ордер, який не містить обов"язкових реквізитів, визначених Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим ОСОБА_1 адвокатів України від 17.12.2012 № 36, а отже не є документом, що підтверджує повноваження адвоката на представництво інтересів позивача в суді, зокрема на підписання від його імені позовної заяви.

До відзиву додано: технічний паспорт вагонних ваг ВЕТ-150Вхх, заводський № 706, шлях № 3; довідку № 15 від 11.01.2019, наказ № 641/к від 30.12.2011, протокол про призначення директора, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо відповідача, копії яких долучено до матеріалів справи.

13.02.2019 від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання №02-85 від 11.02.2019, в якому відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій за неправильно визначену масу вантажу згідно зі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України до однієї провізної плати 10741,00грн.

До клопотання додано: довідку підприємства від 08.01.2019 вих.01-18 про наявність заборгованості на особистих рахунках по податкам та зборам на 01.01.2019, довідки банківських установ про залишок коштів на рахунку, баланси (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2017, на 30.09.2018, ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2017 по справі № 805/298/17-а, від 20.06.2017 по справі № 805/301/15-а, від 20.06.2017 по справі № 805/1397/16-а, дозвільні документи,протокол про призначення директора, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо відповідача, копії яких долучено до матеріалів справи.

22.02.2019 від позивача надійшла відповідь від 20.02.2019 на відзив, в якій останній відхилив доводи відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

12.03.2019 від позивача надійшли пояснення по справі, в яких останній заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафу, посилаючись на відсутність виняткових підстав для такого зменшення. Крім того, зазначив, що комерційний акт №332409/2 від 29.06.2018 підписаний повноважними особами (начальником станції, прийомоздавальником вантажу, працівником станції, який особисто здійснював перевірку, представником одержувача) з огляду на те, що штатним розкладом виробничого підрозділу Жмеринська дирекція залазничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» посада начальника вантажного двору на ст. Котюжани не передбачена.

До пояснень додано: рішення господарського суду Донецької області від 25.10.2018 по справі № 905/1684/18, від 18.02.2019 по справі № 905/2361/18, від 15.02.2019 по справі № 905/2363/18, від 06.02.2019 по справі № 905/2360/18, від 06.02.2019 по справі № 905/2365/18, від 06.02.2019 по справі 905/2359/18, від 18.02.2019 по справі 905/2364/18, робочу інструкцію від 02.06.2016 прийомоздавальника вантажу та багажу 3 розряду станції Котюжани, наказ № 4 від 03.01.2018 про призначення відповідальних по станції Котюжани за складання комерційних актів, довіреність від 31.10.2018, технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки - вагонні тензометричні ТВВ-150, заводський № ваг 095,пояснення прийомоздавальника ст.Котюжани від 25.02.2019, виписку з книги зважувань за 26.06.2018, витяг з штатного розпису виробничого підрозділу Жмеринська дирекція залізничних перевезень філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 27.04.2018 № 206-Н, копії яких долучено до матеріалів справи.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 241 ГПК України).

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.2 ст. 252 ГПК України).

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.252 ГПК України).

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч.5 ст. 252 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться (ч.8 ст. 252 ГПК України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, протягом розумного строку.

Отже, суд вважає, що справа № 905/71/19 може бути розглянута за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2018 Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (відправник) зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Котюжани Південно-західної залізниці відвантажив на адресу Мурованокуриловецького районного паливного складу ПрАТ «Вінницяоблпаливо» (вантажоодержувач) за залізничною накладною №50340561 у напіввагонах №66571514 та №65301384 вантаж.

При оформленні залізничної накладної №50340561 відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №66571514 нетто 54400кг, у вагоні №65301384 57150кг.

В накладній також відображено, що вантаж розміщено й закріплено згідно п.3 глави 14 Додатка 3 до СМГС. Як свідчить розділ 28 вищевказаної накладної, вантаж у вагон завантажено вантажовідправником.

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На залізничній станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці вагон №65301384 був відчеплений від складу поїзда для оформлення комерційного акта та в подальшому слідував за досильним перевізним документом №47380928.

В провадженні господарського суду м. Києва знаходилась справа №910/11496/18 за позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, м.Вінниця, вул.Хмельницьке шосе 122, ) до відповідачів: 1) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (01034, м.Київ, вул.Тверська 5, ), 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" (85400, Донецька область, місто Селидове, вул.Миру, буд. 34, код ЄДРПОУ 3171429) про стягнення збитків, які виникли у зв'язку із невірним зазначенням відомостей у накладній у розмірі 33443,32грн., за результатами розгляду якої винесено рішення від 16.10.2018 про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи приписи ч.2 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ст.75 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що рішення від 16.10.2018 господарського суду Донецької області по справі №910/11496/18 (яке у встановленому законом порядку не скасовано та є дійсним), має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Як вже було встановлено судом, відповідно до Комерційного акту № 332409/2 від 29.06.2018 з прибуттям вагону №66571514 на станцію Знамянка Одеської залізниці та станцію Подільськ Одеської залізниці вагон відчеплено для комісійного переважування, встановлено, що згідно актів загальної форми станції Знам'янка Одеської залізниці від 26.06.2018р. № 79634 та ст. Подільськ Одеської залізниці від 27.06.2018р. № 6463 проводилось комісійне переважування вантажу на 150 т вагонних вагах. В перевізному документі зазначено: вантаж завантажено навалом розмір навантаження відповідно висоти бортів не вказано є відмітка про маркування вантажу. При перевірці виявлено навантаження у вагоні рівномірне по всій площі на 350-400 мм нижче бортів зі скосами до торцевих дверей на 480-520мм нижче бортів. Маркування не порушене, просипання вантажу відсутнє. Зважування проводилося ПЗВ ОСОБА_2 в присутності ДС ОСОБА_1, директора Мурованокуриловецького паливного складу ОСОБА_3 та представника поліції майора ОСОБА_4, при зважуванні виявлено брутто 70400, тара з перевізного документа - 22200 кг., нетто - 48200 кг., що складає різницю ваги проти документа в сторону зменшення на 6200 кг. Зважування проводилося двічі, недостача підтвердилася. Недостаючий вантаж у вагоні поміститися міг. Вагон у технічному стані справний».

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. N 334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як було встановлено судом в межах справи №910/11496/18, комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855.

Відповідно до п. 12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до сплати штрафу, нарахованого позивачем у звязку з невірним зазначенням маси вантажу у перевізному документі.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи -одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п. 2.1 та п. 2.2, графи "ОСОБА_5 вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника - відповідача у справі, що розглядається.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч. 1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Отже, оскільки було встановлено судом в межах справи №910/11496/18, що комерційний акт № 332409/2 від 29.06.2018 за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, таке рішення суду набрало законної сили, тому відповідні доводи відповідача про невідповідність комерційного акту № 332409/2 від 29.06.2018 нормам чинного законодавства суд при вирішенні спору у справі № 905/71/19 до уваги не приймає.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилався, зокрема, на відсутність відомостей про повірку та модифікацію вагонних ваг у комерційному акті.

Згідно технічного паспорту ваг №0213 станції Новогродівка Донецької залізниці, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 19.12.2012, міжповірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що державна повірка ваг була здійснена 18.12.2017

Згідно п. 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Відповідачем не доведено, що зважування відбулось на справних повірених вагах, а Правила складання актів не містять вимог щодо обовязкового зазначення у комерційному акті інформації про повірку та модифікацію вагонних ваг.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, встановлена рішенням господарського суду м. Києва від 16.10.2018 у справі №910/11496/18, відповідно є підстави для покладання відповідальності на відправника, передбаченої ст.122 Статуту.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 10741,00грн., заявлений штраф до стягнення в загальному розмірі 53705,00грн.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст.118, 122 Статут залізниць України.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для мінерального палива становить 1,0% маси, зазначеної в перевізних документах, тобто у даному випадку 544,00кг, що менше виявленої нестачі 6200,00кг.

Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, стосовно ненастання обовязку відповідача сплатити штраф за неправильно вказану масу вантажу у перевізному документів у розумінні ст. 530 Цивільного кодексу України, з огляду на наступне:

Згідно ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто положення ст. 530 Цивільного кодексу України регулюють настання строку саме зобовязання. Неустойка ж має іншу правову природу, відповідно приписи цієї статті в даному випадку не підлягають застосуванню.

Крім того, відповідач зазначає, що копія комерційного акту №332309/2 від 29.06.2018 на його адресу позивачем не направлялась, тому ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» не було проінформовано про настання подій, які тягнуть матеріальну відповідальність.

Суд звертає увагу, що господарським судом м. Києва розглядалась справа №910/11496/18 за позовом ПрАТ «Вінницяоблпаливо» до ПАТ «Укразалізниця» та ТОВ «ЦЗФ «Селидівська» про стягнення збитків, які виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні, підставою якого був, зокрема, комерційний акт №332309/2 від 29.06.2018. Отже, доводи відповідача про необізнаність про настання подій, які тягнуть матеріальну відповідальність спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, відповідач надав клопотання, в якому на підставі ст.233 Господарського кодексу України зменшити розмір штрафу. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на проведення антитерористичної операції, скрутне фінансове становище, заборгованість по податкам та заробітній платі, відсутність збитків у позивача та відповідача та своєчасне виконання у повному обсязі договірних зобовязань зі сплати перевезення з боку відповідача на користь позивача. На підтвердження викладених обставин надав довідку про наявність заборгованості на особистих рахунках по податкам та зборам на 01.01.2019, довідки про залишок коштів на рахунках, баланси (звіти про фінансовий план) на 31.12.2017, 30.09.2018, ухвали Донецького окружного адміністративного суду у справах №805/298/17-а, 805/301/15-а, 805/1397/16-а, дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Дослідив обґрунтованість заявленого відповідачем клопотання, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд приймає до уваги, що ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Проте, частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги значне припущення прострочення при виконанні відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, суд дійшов висновку про відсутність виняткових підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення позивачем розміру пені.

Що стосується доводів відповідача у відзиві щодо неналежної процесуальної дієздатності особи, яка звернулася з позовною заявою, суд зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана - адвокатом ОСОБА_5, що підтверджується доданим до матеріалів справи ордером на надання правової допомоги від 17.07.2018 серії КС №447662, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 17.07.2018.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 26 Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинне законодавство України не вимагає.

Виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 4001 Кримінального кодексу України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де ОСОБА_1 Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Такої правової позиції також дотримується ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №П/9901/736/18.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, залишення господарського позову без розгляду з формальних підстав унеможливило б доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Керуючись статтями 73 - 80, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Київ в особі Регіональної філії Південно Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область про стягнення штрафу у розмірі 53705,00грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська (, адреса: 85400, Донецька обл., м. Селидове, вул.Миру, буд. 34) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5) в особі Регіональної філії Південно Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд.6) штраф у розмірі 53705,00 грн. та відшкодування сплаченого судового збору у сумі 1762,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене в апеляційному порядку, згідно з Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

5. Повний текст рішення підписано 18.03.2019.

Суддя Н.В. Величко